Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] , в особі адвоката Савченко В.А. звернувся до суду із позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між з [PERSON] , який зареєстровано 30 квітня 2010 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №100. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 30 квітня 2010 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №100, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Позивач зазначив, що з відповідачем спільне життя не склалося, причиною стали різні інтереси, погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, а також те, що відповідач не піклується про створення нормальних сімейних відносин, не дбає про взаємоповагу один до одного, постійно вчиняє сварки та влаштовує конфлікт. Шлюбні відносини між ними припинилися в грудні 2022 року, спільне господарство з грудня 2022 року не ведеться, примирення між сторонами неможливе. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 29 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 12.10.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якому відповідач з позовними вимогами [PERSON] про розірвання шлюбу погодилася, просила суд задовільнити позов та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Крім того зазначила, що не погоджується із мотивувальною частиною позову. Так, у позовній заяві Позивачем зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинилися в грудні 2022 року та спільне господарство із грудня 2022 року між нами не ведеться. Зазначена інформація не відповідає дійсності та направлена лише на подальше використання рішення суду у розглядуваній справі із зазначенням дати припинення шлюбних відносин у подальшій справі щодо поділу майна з метою уникнення розподілу спільного майна, яке було придбано в 2023 році. При цьому, факт проживання однією сім`єю із Позивачем з моменту реєстрації шлюбу до 24.09.2023 підтверджується наступним. Відповідач та позивач у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] навчається у 7-А класі Харківського ліцею № 24 імені І.Н. Питікова Харківської міської ради. Всією родиною вони проживали за адресою: [ADDRESS] , спільно вели господарство, робили ремонтні роботи, спільно купували меблі, побутові прилади та інше спільне майно до 24.09.2023. Так, 24.09.2023 її чоловік після погроз фізичною розправою, що в більшій мірі викликані зловживанням спиртними напоями, вигнав відповідача з квартири, де вони мешкали, чим фактично позбавив її доступу до місця спільного проживання та повністю позбавив можливості у спілкуванні та вихованні сина. При цьому в квартирі залишились спільні речі та майно до яких вона також не має доступу. В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала справа № 645/3307/23 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства 18.05.2023 та 04.06.2023. Після вчинення щодо неї насильницьких дій [PERSON] вперше 24.05.2023 через свого представника звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом щодо розірвання шлюбу (справа №645/2136/23). Проте вони примирилися та продовжили спільне сімейне життя. В подальшому, через примирення відповідачем 08.08.2023 подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова заяву про закриття провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 у справі № 645/3307/23 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. у зв`язку з відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення. В свою чергу, [PERSON] 24.07.2023 року в межах розгляду справи № 645/2136/23 щодо розірвання шлюбу подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 цивільну справу № 645/2136/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Відповідач зазначила, що вказані обставини свідчать про той факт, що до 24.09.2023, а саме до моменту позбавлення її доступу до квартири спільного мешкання вони проживали однією родиною та мали спільний побут. 17.10.2023 від адвоката Савченко В.А., який діє в інтересах [PERSON] надійшла заява з якої вбачається, що сторона позивач просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять шлюб розірвати. 25.10.2023 адвокат Гребенюк О.О., яка діє в інтересах [PERSON] надійшла заява, в якій сторона відповідача зазначили, що із позовними вимогами [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] , остання погоджується, просить суд задовільними позов та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Водночас, відповідач категорично не погоджується із мотивувальною частиною позову. Так, у позовній заяві позивачем зазначено, що шлюбні відносини між ними припинилися в грудні 2022 року та спільне господарство із грудня 2022 року між сторонами не ведеться. Зазначена інформація не відповідає дійсності, зважаючи на те, що фактично сімейні відносини із [PERSON] припинено у вересні 2023 року, у період, коли позивач вигнав її із квартири їх спільного проживання та поставив її під охорону, позбавляючи останню доступу до житла та позбавляючи можливості бачити сина. Також відповідач вважає, що підстави для надання часу на примирення відсутні та просить суд розглядати справу без її участі. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Савченко В.А. повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надали суду заяву, з якої вбачається, що сторона позивач просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Гребенюк О.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали подану раніше заяву про часткове визнання позовних вимог та пояснили, що з вимогами про розірвання шлюбу згодні але з зазначеним позивачем, що шлюбні відносини між ними припинилися в грудні 2022 року та спільне господарство із грудня 2022 року між сторонами не ведеться не погоджуються. Позивач вказала, що зазначена інформація не відповідає дійсності, зважаючи на те, що фактично сімейні відносини із [PERSON] припинено у вересні 2023 року, у період, коли позивач вигнав її із квартири їх спільного проживання та поставив її під охорону, позбавляючи останню доступу до житла та позбавляючи можливості бачити сина. [PERSON] також пояснила, що з чоловіком з 09.2022 по 09.2023 мешкали за адресою [ADDRESS] . З 03.2023 по 09.2022 перебували в Черкаській області, з 09.2022 по 12.2022 перебували в м. Одесса, а вже з 01.2023 по 01.04.2023 знову за адресою [ADDRESS] . Крім того вказала, що в квітні 2023 вони три тижні мешкали в м. Одеса, а з травня 2023 разом повернулися до м. Харкова та у вересні 2023 року, позивач вигнав її із квартири їх спільного проживання та поставив її під охорону, позбавляючи останню доступу до житла та позбавляючи можливості бачити сина. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, засухавши думку сторони відповідача, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2010 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №100, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, відповідач клопотань про надання строку на примирення не надавала, з вимогами позову погодилася. Також, з наданих пояснень та заперечень відповідача, суд вбачає що шлюбні відносини дійсно припинилися між подружжям у вересні 2023 року, що підтверджується доданими до заперечень письмовими поясненнями наданими [PERSON] до правоохоронних органів. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини з вересня 2023 року, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] » за клопотанням відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернення з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved