Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

19 травня 2022 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, 07.05.2019 між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Глуско Рітейл» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] . 21.05.2019 року о 15 год. 35 хв. в м. Києві по вулиці Жмеринській, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу ВАЗ 210213, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до акту огляду транспортного засобу та рахунку №1190 від 25.05.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] складає 50 839,90 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов Договору страхування було проведено виплату страхового відшкодування за пошкоджений ТЗ «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] у розмірі 50 839,90 грн. Згідно ст. 22 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.3 цієї статті зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» згідно Полісу №110286725, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» задовольнило заяву позивача лише на суму 38 594,31 грн., що покриває частину витрат позивача, що підтверджується платіжним дорученням. А тому, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача становить 12 245,59 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 24.05.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 22.06.2022 року до суду надійшла довідка про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без руху. 27.07.2022 року від позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшло клопотання про надання доказів на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.07.2022 року відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідачки не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 22 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.3 ст. 22 Цивільного кодексу України зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 07.05.2019 між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Глуско Рітейл» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] . 21.05.2019 року о 15 год. 35 хв. в м. Києві по вулиці Жмеринській, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу ВАЗ 210213, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керувала автомобілем ВАЗ 210213, д.н.з. [NUMBER] , є винною особою, дії якої призвели до ДТП. Відповідно до акту огляду транспортного засобу та рахунку №1190 від 25.05.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] складає 50 839,90 грн. ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до умов Договору страхування було проведено виплату страхового відшкодування за пошкоджений ТЗ «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] у розмірі 50 839,90 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» згідно Полісу №110286725, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» задовольнило заяву позивача лише на суму 38 594,31 грн., що покриває частину витрат позивача, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище вбачається, що залишок шкоди, що підлягає до стягненню з відповідача складає 12 245, 59 грн. ( 50839, 90 грн.-38594,31 грн. =12 245 59 грн. Доказів того, що відповідачем здійснені дії щодо відшкодування шкоди, як і доказів того, що у останнього відсутній обов`язок щодо заявленої вимоги позивача, відповідачем не надано. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 12 245,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

Outcome: approved