Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

18 вересня 2023 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі та утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Після виконання вимог п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, ухвалою від 19 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. В обґрунтування позову вказує, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 21 квітня 2017 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 4. За час перебування у шлюбі у них [INFO] ,народилась дочка - [PERSON] та [INFO] дочка - [PERSON] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося та 08 березня 2023 року її шлюб з відповідачем було розірвано. Діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні, відповідач від утримання дітей самоусунувся. Достеменних даних про дохід відповідача не має, тому просила постановити рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Представник відповідача 27 жовтня 2023 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, оскільки на цей час не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 8000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі, зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаній у позові сумі. У них була домовленість із відповідачем про те що він сплачує щомісячно аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 8000 грн. щомісячно, а вона не звертається із позовом до суду про стягнення аліментів. Деякий час відповідач дотримувався досягнутих домовленостей, але згодом припинив сплачувати аліменти на утримання дітей і вона вимушена була звернутись із позовом до суду. Представник відповідача адвокат Керницький В.М. позов визнав частково у розмірі 2000 грн. на кожну дитину. Пояснив, що відповідач постійно після розірвання шлюбу надавав допомогу на утримання дітей. Заперечує той факт, що між позивачем та відповідачем була домовленість, щодо сплати аліментів у розмірі 8000 грн. щомісячно про що вказує позивач. Не заперечує той факт, що раніше у березні-червні 2023 року, відповідач робив грошові перекази позивачу на утримання дітей, а саме: 07 березня 2023 року на суму 8 144, 51 грн.; 06 квітня 2023 року на суму 6 617, 38 грн.; 08 травня 2023 року на суму 8663,75 грн.; 06 червня 2023 року на суму 8027,33 грн. Однак домовленість була така, що він сплачує аліменти у розмірі який може сплатити, а якщо розмір аліментів не буде влаштовувати позивача, то тоді вона нехай звертається до суду. В червні 2023 року відповідач змінив місце роботи де йому стали платити меншу заробітну плату, а тому він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 8000 грн. щомісячно. Вказує, що відповідач, проживає у Польщі, проте офіційно не працевлаштований, працює, однак має мінливу заробітну плату та не може надати довідку про свої доходи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 21 квітня 2017 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Старобогородчанській сільській раді об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 та заочним рішенням Богородчаснького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2023 року, їх шлюб було розірвано (а.с.2-4). Вказане судове рішення набрало законної сили 08 березня 2023 року. Відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , у розмірі та утримання дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження дітей (а.с.5,6). Діти, проживають з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом N 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року N 3111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27.11.92 року, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Одним із способів захисту інтересів дитини є його фінансове утримання після розлучення. Аліментні зобов`язання виникають з моменту народження дітей - до їх повноліття (18 років або до 23 років, у окремих випадках). Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Положеннями ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Вищевказані положення кореспондуються з роз`ясненнями зазначених в п. п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якими також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Так під час судового розгляду судом не встановлено, що відповідач має певні обтяження за станом здоров`я чи майновий стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який просила стягнути на її користь позивач на утримання дітей. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує, що позивач проживає разом із малолітніми дітьми віком 3 та 6 років, не працює. Також суд враховує, що у березні-червні 2023 року, відповідач добровільно за домовленістю із позивачем здійснював грошові перекази на утримання дітей, а саме: 07 березня 2023 року на суму 8 144, 51 грн.; 06 квітня 2023 року на суму 6 617, 38 грн.; 08 травня 2023 року на суму 8663,75 грн.; 06 червня 2023 року на суму 8027,33 грн. (а.с.21-24). В судовому відповідач та його представник не обгрунтував та не надав відповідних доказів, щодо тих обставин, що з березня 2023 року відбулись зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тощо, які б свідчили, що останній не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, який б забезпечував необхідний їм життєвий процес та розвиток. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи матеріальне становище сторін, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, виправдання дійсними потребами дітей у розвитку, приймаючи до уваги те, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, щорічні потреби дітей, які з віком постійно зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, які є загальновідомими та не потребують доказування, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 4000 грн. щомісячно, на кожну дитину до їх повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного, ст. 180 -183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved