Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача основний борг за договором позики у сумі 1800,00 доларів США і проценти від суми позики у розмірі 21681,00 доларів США; судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Литвиненко Анною Сергіївною, яка діє на підставі ордеру (а.с.22). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2021 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала готівкою 1800,00 доларів США. Пунктом 4 договору позики визначено, що проценти позикодавцеві сплачуються один раз на місяць в готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих ставок: а) 1,5% в день за період, за який проценти не були сплачені дострокова; б) 20% в місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед). Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконує з 15 березня 2021 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2021 у справі № 639/4094/21 з відповідача стягнуто заборгованість зі сплати процентів за період з 15.03.2021 по 12.06.2021 у розмірі 2430,00 доларів США. Сума позики зазначеним рішенням суду не стягувалася, оскільки вимога про повернення суми позики не пред`являлась позичальнику. Вказане рішення суду виконане частково. 25.08.2023 позивачем на ім`я відповідача цінним поштовим відправленням № 6109103893104 направлена вимога від 24.08.2023 про повернення суми позики у розмірі 1800,00 доларів США, сплату процентів у сумі 21681,00 доларів США за період з 13.06.2021 по 24.08.2023, а всього 23481,00 доларів США. Зазначена вимога від 24.08.2023 повернулась на поштове відділення позивача у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до п. 12 договору позики, вимога від 24.08.2023 вважається отриманою позичальником, станом на день звернення з позовом до суду суму позики позикодавцеві не повернуто та проценти не сплачено. Заборгованість зі сплати процентів розрахована позивачем, відповідно до пп. «а» п. 4 договору позики наступним чином: 1800,00 (сума позики) х 1,5% (розмір процентів) х 803 (кількість днів прострочення з 13.06.2021 по 24.08.2023). 03.10.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання (а.с.25-26). 02.11.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих представником позивача адвокатом Литвиненко А.С. оригіналу договору позики від 15.02.2021 та оригіналу розписки [PERSON] від 15.02.2021 (а.с.35,36, 41-44). 02.11.2023 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.45-46). Представник позивача адвокат Литвиненко А.С. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі та без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідач, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Отже, неявка відповідача у судове засідання 23.11.2023 не є перешкодою для розгляду справи. Суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 23.11.2023 ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.02.2021 між [PERSON] (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики, підписаний сторонами, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв у власність готівкою 1800,00 доларів США, та зобов`язалась повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) готівкою, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику в місті Харкові, протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (п.1). Позичальник свідчить, що отримав грошові кошти від Позикодавця повністю ще до підписання договору та отримав оригінал цього договору, та що ця позика не є цільовою (п.2). Позика має бути повернена Позичальником протягом трьох днів від дня пред`явлення Позикодавцем вимоги про це (п.3). Позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики од одній з фіксованих процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Проценти сплачуються Позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики , починаючи з 15.02.2021 по одній з фіксованих процентних ставок з розрахунку: а) 1,5% процента у календарний день за період, за який проценти не були сплачені достроково; б) 20% процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед) (п.4, 4.1). Пунктом 4.2 визначено, що сплата процентів повинна здійснюватися Позичальником лише всією сумою за відповідний місяць й одним платежем. Якщо заборгованість Позичальника по сплаті процентів за договором складає більше 31% від суми позики, Позичальник вважається таким, що порушив зобов`язання за договором. Договір повинно бути виконано в м. Харкові. Підтвердженням виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором - є розписка, складена безпосередньо Позикодавцем (п.5). Позичальник свідчить, що він згоден тим, що будь-яка кореспонденція на його ім`я має надсилатися на задекларовану в цьому договорі, при цьому така кореспонденція має вважатися отриманою Позичальником з моменту відправлення Позикодавцем (п.12). Задекларованою у договорі адресою Позичальника [PERSON] є: [ADDRESS] , що підтверджується оригіналом договору позики (а.с.35). На підтвердження отримання від [PERSON] позичених коштів у розмірі 1800,00 доларів США [PERSON] 15.02.2021 написала розписку, в якій зобов`язалась належним чином виконати всі умови укладеного 15.02.2021 договору позики та повернути [PERSON] всі суми за договором позики (а.с.36). Позивачем 25.08.2023 відповідачу [PERSON] на адресу її місця реєстрації, яка зазначена у договорі позики, а саме: [ADDRESS] , направлена Вимоги від 24.08.2023, в якій вимагала в триденний строк виконати умови договору позики від 15.02.2021, а саме, повернути суму позики у розмірі 1800,00 доларів США та сплатити проценти у сумі 21681,00 доларів США, а всього 23481,00 доларів США (а.с.12-13). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором позики боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, та встановлений порядок повернення позичених коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Судом встановлено, що відповідач умови договору позики не виконала, доказів про повернення відповідачем позивачу у визначений договором строк позичених коштів разом з процентами, відповідно до умов договору, матеріали справи не містять, отже позивач має право вимагати від відповідача повернення суми позики разом з процентами у валюті зобов`язання. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2022 у справі № 766/10628/17, правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача процентів від суми позики у розмірі 21681, 00 доларів США за період з 13.06.2021 по 24.08.2023, що розраховані позивачем, відповідно до пп. «а» п. 4 договору позики наступним чином: 1800,00 (сума позики) х 1,5% (розмір процентів) х 803 (кількість днів прострочення з 13.06.2021 по 24.08.2023). Суд погоджується з періодом прострочення сплати процентів (803 календарних дні), та наданим стороною позивача розрахунком процентів. Контррозрахунку відповідачем не надано. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8828,86 грн (а.с.4). Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: копію договору № 09/06/21 про надання правової допомоги, укладеного 09.06.2021 між [PERSON] та адвокатом Литвиненко А.С.; копію Додаткової угоди № 1 до Договору № 09/06/21, укладеної 27.09.2023 між [PERSON] та адвокатом Литвиненко А.С., предметом якої є надання правової допомоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , попередній розрахунок витрат за надання такої допомоги -10000,00 грн; копію Акту від 27.09.2023 надання послуг з правової допомоги № 09/06/21, згідно з яким позивачу [PERSON] адвокатом Литвиненко А.С. надано правову допомогу на загальну суму 10000,00 гривень; копію довідки про отримання адвокатом Литвиненко А.С. 10000,00 грн в якості гонорару за надання правової допомоги від 09.06.2021 (а.с.15-21). Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлено. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (100%), та у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, покладає на відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 8828,86 грн та на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved