Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Стислий виклад позиції Позивача [PERSON] (далі [PERSON] , Позивач, Орендодавець) у серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" (далі ПП «АК 2004», Відповідач, Орендар) та просив витребувати з чужого незаконного володіння земельні ділянки площами 0,3455 га та 0,3483 га з кадастровими номерами 6825881400:03:002:0068 та 6825881400:03:002:0070, які розташовані за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, село Боднарівка Ярмолинецької селищної ради, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 859070168258 та 859020468258. В обґрунтування вимог Позивач зазначив, що він є власником цих земельних ділянок в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . До 22 лютого 2023 року земельні ділянки перебували у користуванні Відповідача за договорами оренди землі від 27 листопада 2015 року, термін дії яких закінчився 22 лютого 2023 року. Позивач як правонаступник був орендодавцем. На виконання пункту 36 договорів він надіслав Відповідачу листи про припинення договорів в зв`язку з закінченням строків оренди. Водночас Відповідачем не виконано п.20 договорів, земельні ділянки не повернуті, акти передачі-приймання не підписуються. Відповідач продовжує користуватись земельними ділянками. Позов мотивує посиланням на статті 387 та 388 ЦК України, вважає, що його віндикаційний позов підлягає задоволенню (т.1 а.с. 1, 59, 60). Стислий виклад заперечень Відповідача Представник Відповідача у відзиві просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Позивач зазначив, що земельні ділянки перебувають у Відповідача, незаконно ним використовуються, що змушує його звернутися за захистом порушених прав з позовом. Однак, Позивач не долучив до позовної заяви будь-яких належних та допустимих доказів, які в підтвердили це припущення. З цих міркувань вважає, що спір відсутній, а провадження слід закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (т.1 а.с. 38). Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з підстав. Фактичні обставини, встановлені судом 27 листопада 2015 року орендодавець [PERSON] та орендар ПП «АК 2004» уклали договір оренди землі. В оренду передано земельну ділянку площею 0,35 га, кадастровий номер 6825881400:03:002:0070. Відповідно до п.7 цього договору його укладено на 7 років. Пунктом 18 договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у строк 10 робочих днів після державної реєстрації права оренди земельної ділянки за актом її приймання-передачі. Відповідно до пункту 46 договору він набирає чинності після підписання його сторонами та реєстрації права оренди. Невід`ємною частиною договору є акт приймання-передачі земельної ділянки.\~ Встановлено, що право оренди земельної ділянки к.н. номер 6825881400:03:002:0070 зареєстровано 22 лютого 2016 року, про що свідчить номер запису про інше речове право 13421225 від 22 лютого 2016 року Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 14). Отже, договір оренди землі (кадастровий номер 6825881400:03:002:0070) набув чинності 23 лютого 2016 року, строком на 7 років, тобто до 22 лютого 2023 року (включно). Це відповідає вимогам частини першої статті 253 та частини першої статті 254 ЦК України, відповідно до яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Після набуття чинності договором його сторони підписали акт від 25 лютого 2016 року про приймання-передачу земельної ділянки (т.1 а.с.5). Позивач у справі, [PERSON] , успадкував земельну ділянку після смерті його матері [PERSON] , належним чином оформив своє право власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 грудня 2019 року (т.1 а.с. 10, 13). Він набув прав та обов`язків орендаря за означеним договором, що узгоджується з п. 39, згідно якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Сторони правочину передбачили умови продовження строку дії договору та його припинення. Так, відповідно до п. 7 договору після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору рекомендованого листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Згідно п.36 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, якщо від орендодавця протягом місяця після закінчення дії договору надійшов рекомендований лист-повідомлення про небажання поновлювати термін дії договору. Позивач 03 лютого 2023 року підписав та цього ж дня відправив відповідачу листа-повідомлення про небажання поновлювати термін дії договору. За змістом листа волевиявлення Позивача є однозначним. У листі також просив передати йому земельну ділянку як того вимагає пункт 20 договору. Надіслання Позивачем, одержання Відповідачем листа-повідомлення підтверджується описом вкладення форми 107 Укрпошти з деталізацією вмісту листа, квитанцією Укрпошти та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 17 тил.). Будь-яких доказів відповіді на лист-повідомлення суду не було надано. Отже, строк дії договору закінчився (сплив) 22 лютого 2023 року. Сторони договору передбачили умови повернення земельної ділянки. Зокрема, пункт 20 Договору передбачає обов`язок Орендаря. Так, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку за актом її приймання-передачі. Відповідачем не надано доказів виконання цього обов`язку, що у сукупності з ігноруванням листа-повідомлення Позивача свідчить про невиконання орендодавцем\~ ним пункту 20 договору. Відповідач належним чином не повернув земельну ділянку відповідно до умов договору. Тотожні обставини встановлені судом щодо іншої земельної ділянки з кадастровим номером 6825881400:03:002:0068 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 859070168258, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Ярмолинецький р., с/рада Боднарівська, номер запису про інше речове право 13421877 від 22 лютого 2016 року). Ці обставини підтверджуються договором оренди землі від 27 листопада 2015 року, актом приймання-передачі земельної ділянки від 25 лютого 2016 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 грудня 2019 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, листом-повідомленням про небажання поновлювати термін дії договору, описом вкладення форми 107 Укрпошти, квитанцією Укрпошти, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 7-9, 11, 12, 15, 16-16 тил.). Зміст спірних правовідносин Між сторонами наявний спір щодо повернення земельних ділянок у зв`язку з закінченням строку дії договорів оренди земельних ділянок.\~ Оцінка судом аргументів учасників справи, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно вимог частин першої та другої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Строк дії договорів закінчився (сплив) 22 лютого 2023 року. Суд вважає, що спірні договори були укладені не в момент їх підписання, а в момент після реєстрації права оренди, оскільки саме таку істотну умову набрання чинності\~ договорів (тобто усіх інших істотних умов) сторони погодили у п.46 кожного із договорів. Дана відкладальна умова наявна в тексті договору, не суперечить вимовам закону, узгоджується з принципом свободи договору. Тотожний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19, відповідно до якого можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсутні докази користування відповідачем спірною земельною ділянкою. Відповідно до висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункти 40 та 43) цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди. Такими доказами є факт наявності зареєстрованого речового права оренди Відповідача на земельні ділянки, що належать на праві власності Позивачу, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, Позивач в силу вимог п. 20 Договорів оренди землі та вимог закону позбавлений можливості самостійно в односторонньому порядку захистити своє право власності. Відповідач відмовляється підписати акт прийому-передачі. Згідно пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за №1127 для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. У спірних фактичних обставинах для державної реєстрації припинення речового права оренди у зв`язку з виконанням умов договорів оренди землі слід надати акт прийому-передачі. За цих умов спору рішення суду ефективно відновлює права Позивача, порушені Відповідачем, оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення права оренди як виду речових прав на нерухоме майно. Водночас, Позивачем невірно ідентифіковано спосіб захисту його права. Позивач кваліфікував свій позов як віндикаційний (керується статтями 387 та 388 ЦК України). Суд задовольняє фактично поданий негаторний позов на підставі частини першої статті 391 ЦК України (Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння) відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При такій кореляції способу захисту права судом взято до уваги пункти 7.47 та 7.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц (7.47. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31). 7.49 Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач). За таких обставин мета Позивача спрямована на усунення перешкод йому як власнику, який не втратив титульного володіння, але позбавлений можливості фактичного володіння та користування, полягає у відновленні означених прав. Розподіл судових витрат Судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша та друга статті 141 ЦПК України). Суд стягує з Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на користь [PERSON] судові витрати: судовий збір у сумі 2147,20 гривень; витрати на професійну правову допомогу у сумі 6650 гривень. Витрати документально підтвердженні: квитанціями про сплату судового зборку; договором №1/22 про надання правової допомоги від 10 серпня 2023 року, додатковою угодою №1 до нього від 10 серпня 2023 року, актом приймання-передачі наданої правової допомоги (виконаних робіт) за договором від 10 серпня 2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордера від 10 серпня 2023 року. Заперечень проти розрахунку витрат не надходило. На основі викладеного та

Outcome: approved