Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з [PERSON] , 1985 року народження, РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 149 235 грн 98 коп за період з 01.01.2022 по 01.07.2023. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що на підставі судового наказу, виданого Корольовським районним судом м.Житомира від 31.10.2018 по справі №296/9236/18, з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.09.2008 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вказує, що починаючи з січня 2022 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 51 034,34 грн, а також пеня на заборгованість по аліментам в розмірі 149 235,98 грн, яку позивачка просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи. Відповідач [PERSON] \~відзиву на\~позовну заяву\~не подавав.\~Ухвала про\~відкриття провадження\~у справі\~разом з\~позовною заявою\~та доданими\~до неї\~матеріалами,\~тричі направлялись\~на адресу\~відповідача за\~зареєстрованим місцем\~його проживання,\~у відповідності\~до приписів\~ЦПК України,\~однак поштові\~відправлення повернулись\~на адресу\~суду не\~врученими,\~востаннє з\~відміткою "адресат\~відсутній за\~вказаною адресою". Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи, що справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, ненадходження відзивів на позов, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , і його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 31 жовтня 2018 року Корольовським районним судом м.Житомира у цивільній справі №296/9236/18 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] , 1985 року народження, ід.номер [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний вище судовий наказ набрав законної сили 31 жовтня 2018 року та був виданий стягувачу 27 листопада 2018 року. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06 липня 2023 року №23.5/9/2023/45150, виданого головним державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Олександром Бєльським вбачається, що за період з січня 2022 року по червень 2023 року у [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим документом №296/9236/18, виданим Корольовським районним судом м.Житомира 27.11.2018, яка становить 51 034,34 грн. Вказаний вище розрахунок відповідачем по справі [PERSON] не оскаржувався. Відповідно до наявного в позовній заяві розрахунку, загальна сума неустойки (пені) по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за період з січня 2022 року по червень 2023 року становить 149\~235,98 грн. Враховуючи наведене, позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196\~Сімейного кодексу\~України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц, яка враховується судом в силу положення ч.4 ст.263 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Суд зазначає, що неустойка (пеня) на заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів на утримання дитини за період з січня 2022 року по червень 2023 року включно значно перевищує суму заборгованості останнього зі сплати аліментів за вказаний вище період, визначену розрахунком №23.5/9/2023/45150 в сумі 51 034,34 грн. Разом з тим, згідно положень ч.1 ст.196 СК України, пеня на заборгованість по аліментам не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі №569/14819/19 (провадження№ 61-1586св20) зазначено, зокрема, що: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір пені від суми несплачених аліментів становить більше 100 відсотків заборгованості [PERSON] , а також беручи до уваги положення ст.196 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина в розмірі 51 034,34 грн, що еквівалентно 100 відсоткам заборгованості [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, беручи до уваги те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: partial