Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Адвокатка Ткач В.В., яка представляє інтереси [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель, що розташовані по [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] звернулася до нотаріуса з вимогою оформлення спадкового майна та в результаті вчинення нотаріальних дій їй стало відомо про існування заповіту, вчиненого від імені [PERSON] на користь позивачки. Посилається на те, що на час відкриття спадщини вона із спадкодавицею не проживала, не знала про існування заповіту, тому у встановлений шестимісячний строк не звернулася з заявою про прийняття спадщини. Крім того, постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М. №154/02-31 від 11.07.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище житловий будинок, у зв`язку з тим, що вона не подала доказів про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та вважається такою, що не прийняла спадщину. Вважає, що строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин, оскільки їй не було відомо про існування складеного на її користь заповіту, тому просить суд ухвалити рішення, яким визначити [PERSON] додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Адвокатка Ткач В.В., яка представляє інтереси [PERSON] , судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує\~в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі: представник Брусницької сільської\~ради Вижницького\~району Чернівецької\~області Василь\~Шемчук,\~ [PERSON] \~та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. На адресу суду скерували заяви про визнання позову та проведення судового засідання без їхньої участі. Частиною 3\~ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1.\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3\~ст. 200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їхній сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2016 [PERSON] померла [INFO] . З дослідженої в судовому засіданні довідки №02-16/117 від 04.07.2023, яка видана виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, слідує, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . На день її смерті в житловому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. В цій же довідці зазначено, що за наявними відомостями Брусницької сільської ради спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають діти спадкодавиці: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, який 07.06.2012 посвідчений секретарем виконавчого комітету Нижньостановецької сільської ради Савкевич В.М., зареєстрований в реєстрі за № 76, яким заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на яке вона за законом матиме право. Відповідно до виписки з погосподарського обліку, який виданий Брусницькою сільською радо № 02-16/100 від 19.06.2023, головою домогосподарства за номером об`єкту 719-1, яке розташоване по [ADDRESS] була [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М. №154/02-31 від 11.07.2023 [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище житловий будинок, у зв`язку з тим, що вона не подала доказів про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , та вважається такою, що не прийняла спадщину. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до ч.\~1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» передбачено, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Згідно з положеннями\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тобто, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивачка посилається на те, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки вона проживала окремо від спадкодавця та їй не було відомо про існування на її ім`я заповіту. Про цей заповіт [PERSON] стало відомо в результаті вчинення нотаріальних дій вже після спливу строку на прийняття спадщини. 04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Верховний Суд України у своїй постанові від 26.06.2019 року (справа № 565/1145/17) зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. При цьому, суд виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого ч.\~1\~ст. 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини\~\~підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку, а необізнаність спадкоємця про наявність\~заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220\~ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221\~ЦК України). Згідно ч.ч.1,2\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. У рішенні Конституційного Суду України у справі про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця від 11 лютого 2014 року N1-рп/2014 вказано, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241\~ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності». Констатуюючи описані норми права, суд доходить висновку, що вказаним рішенням Конституційного\~суду України\~від 11.02.2014\~року №1-рп/2014 встановлено єдиний критерій визначення повнолітнього непрацездатної особи в межах диспозиції ч.1 ст.1241\~ЦК України - це медичний критерій непрацездатності фізичної особи, при цьому така особа (особи) повинні набути статусу інваліда у встановленому законом порядку. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому, відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц, від 15 січня 2020 року у справі №200/9984/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі №140/871/16-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 30 вересня 2020 року у справі №361/1953/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №234/17511/19. З досліджених в судовому засіданні доказів слідує, що станом на 12.02.2016 - день смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мали статусу непрацездатної особи, тому вони не мають права на обов`язкову частку у спадщині та не є стороною правовідносин із спадкування після смерті [PERSON] , отже, є неналежними відповідачами у цій справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З огляду на описане вище, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку є поважною, вимога за позовом є обґрунтованою, тому позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved