Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

24 листопада 2020 року [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), треті особи: приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна (далі ПН КМНО Разумова О.І., третя особа-1), Міністерство юстиції України (далі - МЮ України, третя особа-2), у якому просила суд: -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45776927 від 01.03.2019 17:18:23, ПН КМНО Разумової О.І., яким було зареєстровано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4; -визнати незаконним та скасувати запис № 3052627 від 02.02.2019 12:20:17 у Державному реєстрі прав та їх обтяжень на нерухоме майно про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4, об`єкт нерухомого майна № 1777330080000 за [PERSON] ; -повідомити МЮ України про неправомірність дій нотаріуса при посвідченні договорів для відповідного реагування; -стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.03.2019 ПН КМНО Разумовою О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45776927 від 01.03.2019 17:18:23, яким було зареєстровано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4. Вказує, що підставою для виникнення у відповідача права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, є довідка про показники об`єкту нерухомого майна № 151 від 28.12.2018 та рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11. Зазначає, що вказані документи ПН КМНО Разумова О.І. отримала від [PERSON] , який в свою чергу отримав їх від ФОП [PERSON] . Посилається, що [PERSON] надав ПН КМНО Разумовій О.І. технічний паспорт від 28.12.2018 який не відповідає дійсності та не відповідає технічному паспорту від 15.11.1999, а тому позивач вважає його сфабрикованим та підробним. Вказує, що державний реєстратор під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не вивчила рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11, яким було встановлено, що 05 квітня 1996 року управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Київської міської державної адміністрації [PERSON] було видано дозвіл на введення спірного двоповерхового жилого будинку в експлуатацію, крім приміщень мансарди (а.с. 34 том №1). Наведе, на думку позивача, свідчить про протиправність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ПН КМНО Разумової О.І. Зазначає, що відповідачу двічі було відмовлено у здійсненні державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2. Посилається, що станом на день здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем діяла заборона щодо такої реєстрації, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2007 було накладено обтяження на майно [PERSON] та [PERSON] . Стверджує, що відповідно до постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції накладено арешт на все майно [PERSON] , а тому майно перебувало під арештом. Позивач вважає своє право порушеним, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а реєстрація за позивачем права власності на житловий будинок потягне за собою право звернення на частку земельної ділянки, яка належала [PERSON] . З урахуванням викладеного вище, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2020 дану справу було передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 18.02.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.02.2021 в справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву із додатками. Відповідачем, третьою особою-1 та третьою особою-2 копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви із додатками було отримано 14.11.2022, що підтверджується відмітками на рекомендованих повідомленнях (а.с. 116-118). 22.11.2022 представником позивача було подано до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 23.11.2022 представником позивача було подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача ПН КМНО Разумова О.І. на належного - [PERSON] 28.11.2022 представником позивача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій останній уточнив коло учасників даної справи, а саме: відповідачем зазначено [PERSON] , третіми особами - ПН КМНО Разумову О.І. та МЮ України. 05.12.2022 представником третьої особи-2 було подано до суду пояснення на позовну заяву у яких останній проти позовних вимог заперечував. Вказує, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки законодавцем не передбачено такого способу захисту порушеного права як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. 06.12.2022 ПН КМНО Разумовою О.І. було подано до суду відзив на позовну заяву у якому остання проти позовних вимог заперечувала. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог вказувала, що між [PERSON] та [PERSON] у 2000 році виник спір щодо права власності на нерухоме майно - будинок [ADDRESS] та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме: визнано частково недійсною реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] , проведену 15 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на ім`я [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частини добудови під літ. «А-1» будинку [ADDRESS] та виділено йому в натурі його частку, яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх - приміщення гаражу І, площею 35,6 м.кв. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м з ганком; другий поверх - веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, частина коридору 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, комора (санвузол) 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, веранда ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м.; зобов`язано [PERSON] влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки, що перевищує ідеальну, в сумі 23 242,30 грн.; залишено в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] господарські споруди - огорожу та тротуар, системи каналізації та водопостачання. Вказує, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 набрало законної сили 12.04.2012. Зазначає, що опис об`єкту нерухомого майна на яке було зареєстровано право власності повністю відповідає опису майна зазначеному у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 та технічному паспорті. Посилається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2007 арешт був накладений у справі № 2-2009/11 і станом на день державної реєстрації права власності був скасований. Стверджує, що арешт накладений постановою державного виконавця на все майно [PERSON] не є перешкодою для реєстрації за ним права власності на належне йому майно. Вказує, що у даному випадку позовні вимоги до [PERSON] , а стосуються виключно оцінки правомірності дій (рішення) державного реєстратора, вчинених ним під час розгляду заяви про державну реєстрацію права власності, що свідчить про публічно-правовий спір між сторонами, який підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що у позовній заяві позивачем не вказано, які саме її права були порушені прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З урахуванням викладеного вище, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 07.12.2022 [PERSON] було подано до суду письмові пояснення на позовну заяву у яких останній проти позовних вимог заперечував повністю. Заперечення проти позовних вимог [PERSON] є аналогічними запереченням ПН КМНО Разумової О.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про допит свідків та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2023 за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача ПН КМНО Разумову О.І. на належного відповідача [PERSON] . Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не викликались. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45776927 від 01.03.2019 17:18:23, щодо реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4, що підтверджується інформаційною довідкою № 180165547 від 07.09.2019 (а.с. 57-58). На підставі даного рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. здійснено запис № 3052627 від 02.02.2019 12:20:17 у Державному реєстрі прав та їх обтяжень на нерухоме майно, щодо права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 1777330080000. Позивач вказує, що дане рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. було прийнято на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 та довідки про показники об`єкту нерухомого майна № 151 від 28.12.2018. Так, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме: визнано частково недійсною реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] , проведену 15 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на ім`я [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частини добудови під літ. «А-1» будинку [ADDRESS] та виділено йому в натурі його частку яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх - приміщення гаражу І, площею 35,6 м.кв. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м з ганком; другий поверх - веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, частина коридору 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, комора (санвузол) 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, веранда ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м.; зобов`язано [PERSON] влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості його частки, що перевищує ідеальну, в сумі 23 242,30 грн.; залишено в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] господарські споруди - огорожу та тротуар, системи каналізації та водопостачання (а.с. 67-74). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2012 апеляційні скарги позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] було відхилено, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 було залишено без змін (а.с. 44-50). Таким чином встановлено, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 набрало законної сили 12.04.2012. 28.12.2018 ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок - будинок [ADDRESS] (а.с. 77-81). Даний технічний паспорт містить план будинку [ADDRESS] , а саме: план поверху І літера «А-1» та поверху ІІ літера «А-1». Експлікація приміщень до плану садибного (індивідуального) житлового будинку містить наступні приміщення: перший поверх: гараж І, площею 35,6 м.кв., сходи ІІ, площею 2,5 кв.м; другий поверх: веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, коридор 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, санвузол 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, веранда ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м. (а.с. 81). Тобто, даний технічний паспорт був виданий лише на ту частину будинку, яку було виділено у власність [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11. 28.12.2018 ФОП [PERSON] було складено довідку про показники об`єкта нерухомого майна - будинку [ADDRESS] , а саме: загальна площа - 110,4 м.кв., житлова площа - 27,0 м.кв. (а.с. 65). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. В контексті вищезазначених статей, спосіб захисту порушеного права повинен відповідати характеру порушеного права. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року за № 1127. Приписами частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктом 9, 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Пунктом 12 Порядку № 1127 встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до встановлених пошуків та деталізованої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотека на вищезазначений об`єкт нерухомого майна припинена на підставі рішення суду. Відповідно до статті 24 Закону, підставами для відмови в державній реєстрації прав є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Заперечуючи проти прийнятого приватним нотаріусом рішення позивач посилався на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав у зв`язку з тим, що об"єкт не був введеним у експлуатацію. Разом із тим, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 встановлено, що 05 квітня 1996 року управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Київської міської державної адміністрації [PERSON] було видано дозвіл на введення спірного двоповерхового жилого будинку в експлуатацію, крім приміщень мансарди. При цьому, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 за [PERSON] було визнано право власності на майно - 3/8 частини добудови під літ. «А-1» будинку [ADDRESS] та виділено йому в натурі його частку яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх - приміщення гаражу І, площею 35,6 м.кв. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м з ганком; другий поверх - веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, частина коридору 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, комора (санвузол) 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, веранда ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м. Тобто, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11 не було визнано за [PERSON] право власності на майно, яке не було введено у експлуатацію, а саме: приміщення мансарди. При цьому, 01.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45776927 від 01.03.2019 17:18:23, щодо реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,4 м2, житловою площею 27 м2, опис: житловий будинок (1-й поверх), ІІ поверх, ганок, ворота № 3, огорожа № 4, тобто тих приміщень, речове право на які було визнано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11, та без приміщень мансарди, які не були введені у експлуатацію. Тобто, у даному випадку приватним нотаріусом не приймалося рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкти, які не були введені у експлуатацію. Наведене свідчить про необґрунтованість доводів позивача у цій частині. Заперечуючи проти прийнятого приватним нотаріусом рішення позивач посилалася на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав у зв`язку із наявністю обтяження щодо такого майна станом на день прийняття рішення. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Горбатовського І.А. від 02.11.2022 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] із забороною здійснення відчуження такого майна (а.с. 22). Разом із тим, у даному випадку не було здійснено відчуження майна боржника, а лише реєстрація у Єдиному державному реєстрі прав та їх обтяжень речового права щодо майна [PERSON] , а тому послання позивача і цій частині є необґрунтованими. Посилання позивача на ту обставину, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2007 у справі № 2-2009/11 був накладений арешт на спірне майно, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності та накладення судом такого арешту. Окрім цього, посилання позивача на ту обставину, що надані приватному нотаріусу технічний паспорт та довідка про показники об`єкта нерухомого майна складені ФОП [PERSON] не відповідають технічному паспорту у редакції від 15.11.1999 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт та довідку про показники об`єкта нерухомого майна лише щодо тієї частина майна, яка була виділена [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 у справі № 2-2009/11. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому є такими, що задоволенню не підлягають. Щодо посилання відповідача у справі на відсутність порушеного права позивача у даному випадку. Позивач вважає своє право порушеним, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а реєстрація за позивачем права власності на житловий будинок потягне за собою право звернення на частку земельної ділянки, яка належала [PERSON] . Під час судового розгляду було встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 760/21748/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка наразі перебуває у провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Таким чином судом встановлено, що після державної реєстрації права власності на частину будинку відповідач звернувся до позивача із позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із відсутністю порушених (оспорюваних) прав позивача, а даний спір підлягає розгляду по суті заявлених позовних вимог, що і судом було здійснено вище. Щодо посилань третьої особи-1 про належність даного спору до юрисдикції адміністративного суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 зроблено правовий висновок, що спори про визнання рішень державного реєстратора підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства за умови необхідності дослідження виключно владних управлінських дії та рішення Реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також якщо перевірка оскаржуваного рішення відбувається на відповідність вимогам, визначеним у статті 2 КАС України. Разом із тим, у даному випадку між позивачем та відповідачем виник спір щодо наявності правових підстав для державної реєстрації права власності за відповідачем на спірне нерухоме майно, яке на думку позивача було зареєстровано, у тому числі як таке, що не введене в експлуатацію та відповідно не належить останньому. За вказаних обставин, суд вважає, що дані вимоги підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки є приватно оспорюваними та відповідно випливають з приводу права власності на спірне нерухоме майно. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даному випадку покладаються на позивача, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed