Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначається, що донька позивача - [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 серпня 2013 року Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Матір дитини, [PERSON] померла [INFO] , про що 28 вересня 2015 року зроблений актовий запис № 98 Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідач з сином не проживає з 2016 року, останній раз відвідував його у серпні 2022 року, участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Дитина навчається у Великодимерському ліцеї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області з першого класу з 01 вересня 2020 року. За інформацією навчального закладу, за період навчання батько жодного разу не цікавився навчанням сина. Згідно з довідкою Великодимерської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 27 від 05 травня 2023 року, [PERSON] знаходиться на амбулаторному спостереженні лікаря з народження, на прийом до сімейного лікаря дитина завжди звертається у супроводі бабсі [PERSON] , батько здоров`ям дитини не цікавиться. Після смерті матері дитини, дитина знаходиться на утриманні позивача, його бабусі - [PERSON] та дідуся - [PERSON] , які займаються його навчанням, вихованням, піклуються про нього. Враховуючи ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Представник позивача - адвокат Тетеря Л.М. подала до суду заяву про розгляд справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитинибез її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, як орган опіки та піклуванняне з`явився, представник третьої особи Колотаєвська С.П. направила до суду заяву про розгляд справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитинибез її участі, долучала рішення виконавчого комітету Великодимерської селищної ради ,яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження із дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального законодавства України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 18 травня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 17 Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). [INFO] у селищі міського типу Велика Димерка Броварського району Київської області народився [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 13 серпня 2013 року. Батько - [PERSON] . Мати - [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що 28 вересня 2015 року зроблений актовий запис № 98 Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та матір`ю малолітнього [PERSON] - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з актом обстеження житлових умов від 05 травня 2023 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою проживаютьс [PERSON] з чоловіком [PERSON] та онуком [PERSON] . Для дитини створені необхідні умови для гармонійного та повноцінного розвитку та навчання. Батько дитини - [PERSON] з березня 2016 року проживає окремо та участі у вихованні та матеріальній підтримці своєї дитини не приймає, місце проживання його не відоме. Відповідно до довідки Великодимерського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] , [INFO] , з 2016 року по 2020 рік відвідував ЗДО «Журавлик», сплачувала за садочок та спілкувалася з працівниками дитячого садочка бабуся- [PERSON] , батько дитини - [PERSON] жодного разу садочок не відвідував, життям сина не цікавиться. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданою ліцеєм Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, вихованням дитини займаються бабуся [PERSON] з дідусем [PERSON] , батько дитини - [PERSON] не цікавиться навчанням дитини, участі у вихованні та розвитку дитини не бере. З довідки Великодимерської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 27 від 05 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на амбулаторному спостереженні, звертається до амбулаторії бабуся [PERSON] , батько дитини - [PERSON] його здоров`ям не цікавиться. Згідно з довідками виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована та проживає за вказаною адресою з чоловіком [PERSON] та онуком [PERSON] . Згідно із відповідями на запит щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання, наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Вх № 3197 від 26 червня 2023 року, а також відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий Офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Вх. № 27952 від 23 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області № 310 від 18 липня 2023 року, зазначено про те, що, [PERSON] нехтує виконанням батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, матеріальну допомогу не надає, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про моральний та фізичний розвиток сина. У висновку оцінки потреб особи [PERSON] , проведеного працівниками Служби у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району, наявні ознаки складних життєвих обставин та чинників, повідомив що не відвідував сина через непорозуміння у відносинах з колишньою тещею, відсутня можливість у новій сім`ї утримувати та виховувати сина. Не висловлював бажання брати на себе відповідальність за виховання сина. Працює неофіційно. Проживає з донькою та цивільною дружиною у двокімнатній квартирі, що належить її матері. На засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] не з`явився. У зв`язку з вищезазначеним, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач не займається вихованням свого сина, не цікавиться його життям та здоров`ям. Висновок органу опіки та піклування по доцільність позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, суд погоджується із ним. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд керується наступним. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Цей розмір аліментів відповідає принципу розумності, справедливості та добросовісності. Відповідно до положень частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти підлягають стягненню з часу звернення позивачу до суду із даним позовом, тобто з 16 червня 2023 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі по 1 073) грн 60 коп.(позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини). На підставі викладеного,

Outcome: approved