Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , як на майно колгоспного двору, покликаючись на те, що [INFO] помер рідний брат [PERSON] . При оформленні спадщини після смерті спадкодавця було встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, він є останнім членом даного колгоспного двору, до 15.04.1991 не втратив право на частку в його майні. На даний час у нього є необхідність у визнанні права власності на вищеозначений житловий будинок, тому змушений звернутись із вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримують у повному обсязі та просить його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 20.10.2023 подав письмову заяву, в якій проти задоволення заяви не заперечив, просив про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.04.1991 видно, що житловий будинок по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с.6). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 12.05.2023 року (цивільна справа № 441/1880/22 (провадження 2/441/184/2023) визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, щов [ADDRESS] , як на майно «колгоспного двору», в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ,що в [ADDRESS] . Ще один спадкодавець - член колгоспного двору, рідний брат позивача - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , був одиноким, спадкоємці першої черги відсутні. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) - положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Як вбачається з рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12.05.2023 членом колгоспного двору станом на 15.04.1991 значились [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 26). Як видно із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.19), копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.20). Таким чином, [PERSON] був останнім членом колгоспного двору і не втратив частку в майні цього двору. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок по [ADDRESS] належав колгоспному двору, позивач згідно рішення суду вже набув право власності на 1/2 частину житлового будинку, а тому слід визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку, як на майно колгоспного двору. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved