Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

В грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну та зменшення розміру аліментів, в якому просив суд змінити та зменшити розмір аліментів визначений рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року по справі №175/1004/20, що стягуються з нього, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 4000 грн. 00 коп. до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно. Представник позивача за ордером на надання правової допомоги Міронов В.О. підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача за ордером про надання правової допомоги Трофименко В.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог, надано відзив на позовну заяву. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24 березня 2020 року. Позивач від сплати аліментів дитині не відмовляється, однак просить суд зменшити їх розмір, оскільки на даний час офіційно працевлаштований та має офіційну заробітну плату у розмірі 8 000 грн. на місяць, також на його утриманні перебувають батьки похилого віку [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами (а.с.17-18). Таким чином, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі і не має можливості в повній мірі виконувати покладених обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини. Частиною 2 ст. 188 СК України встановлено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року при розгляді справи №143цс13. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові, посилається на те, що на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами. При цьому, суду не надано жодного доказу, які б підтверджували вищезазначене. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі №234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зроблено наступний висновок: «Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». Враховуючи те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідки про щорічні доходи) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову у зв?язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Outcome: dismissed