Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 13.09.2023 адвокат Крамар В. П., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів визначений рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24.05.2016 №2/600/110/2016 й стягнення з [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] в розмірі однієї чверті з усіх видів заробітків, доходів щомісячно, починаючи із дня подання заяви до суду й до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги щодо предмета спору обгрунтовує тим, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.07.2016 шлюб між позивачкою і відповідачем розірваний. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одна з яких є повнолітньою й студенткою першого курсу університету в м. Торуні Республіки Польща. Відповідач не бере участі у вихованні, утриманні дітей, сторони у добровільному порядку угоди щодо утримання дитини, яка навчається не досягли. Стан здоров`я, матеріальне становище [PERSON] дозволяє йому матеріально забезпечувати дітей, однак він ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що призначений розмір аліментів згідно з рішенням суду від 24.05.2016 у розмірі 500 грнивень є недостатнім для потреб дітей, оскільки істотно зросли ціни й збільшилась потреба у забезпеченні. Отож є потреба змінити спосіб стягнення аліментів, який має бути необхідним, достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позиція учасників процесу. 8.11.2023 представник [PERSON] - [PERSON] через канцелярію суду подав пояснення, відповідно до якого просить у позові відмовити за недоведеністю. Серед іншого, зазначив, що [PERSON] не працює, перебивається підробітками, має мінливий дохід, утримує мати пенсіонерку. Так позивачка стверджує щодо зростання цін на продукти, одяг, їжу, потребує більших витрат на утримання дочки [PERSON] , однак не надає підтвердження цим обставинам, так як діти живуть з нею у Польщі. Відповідач не погоджується із зміною способу стягнення аліментів, адже позов є необгрунтований, а його матеріальне становище погіршилось. Щодо утримання і матеріального стану вважає, що приймає участь у вихованні дітей, намагається надавати їм повноцінне батьківське піклування, турботу, прикладає зусилля у вирішенні повсякденних питань незважаючи на не проживання з дітьми тощо. Позивачка [PERSON] та її представник Крамар В. П. в судове засідання не з`явились, однак останній 21.11.2023 подав клопотання про розгляд справи без їх участі, відповідно до якого позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] чи його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 22.11.2023 останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/753/23 передана 13.09.2023 судді Рєпіну К. К. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Репін К. К. від 27.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно з розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ № 15/2023 від 10.10.2023, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа № 951/753/23 10.10.2023 передана на розгляд судді Гриновець О. Б. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дойшов наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22.07.2016 /а.с. 13/. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] /а.с. 17, 18/. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24.05.2016 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно на кожну дитину, разом 1000 грн до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів вирішено проводити з 16 березня 2016 року /а.с. 19/. 8.12.2018 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження USC/OS/2 AD 8637120 від 8.12.2018 /а.с. 22-23/. Із копії довідки про зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб Козівської селищної ради Тернопільської області № 392/3-16 від 18.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 14/. У копії довідок про неотримання аліментів, виданих Бережанським відділом державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 3125 від 14.07.2023 та № 2634 від 13.07.2023 зазначено, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 1.01.2023 по 30.06.2023 й з 1.01.2023 по 1.07.2023 /а.с.15, 16/. Застосоване судом законодавство ти висновки суду. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Тож, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (Постанови Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 466/4009/18, від 05.02.2020 року у справі № 664/252/19-ц, від 22.01.2020 у справі № 691/1497/18). У Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 (про що також зазначено у постанові Верховного суду від 23.11.2022 у справі № 149/2510/21, провадження № 61-7010св22) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки зазначає про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отож, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом повинні враховуватися такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів і водночас покликаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, на думку суду позивачка не надала будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Також, при визначенні розміру аліментів судом повинні враховуватися обставини, визначені ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 4 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона визначає зміст своїх вимог і заперечень, сторона, яка звернулася до суду повинна довести належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами заявлені нею вимоги, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених вимог та наданих доказів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Згідно з пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. На думку суду позивачкою не надано належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, й доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу. Як наслідок, вимога про зміну способу стягнення аліментів є не обґрунтованою.

Outcome: dismissed