Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що у неї з відповідачем був укладений шлюб, від якого у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Вказує, що з 2019 року вона разом з сином [PERSON] проживають разом за адресою [ADDRESS] . Де проживає на цей час відповідач їй не відомо. Син з 2018 року по цей час навчається в Семенівському закладі загальної середньої освіти № 3 у п`ятому класі. 11 листопада 2022 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] взявши прізвище чоловіка « [PERSON] ». Вказує, що [INFO] вона народила сина - [PERSON] , батьком якого є теперішній чоловік [PERSON] , та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Новгород-Сіверського РДА та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , не спілкується та не зустрічається з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу, до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. В зв`язку з даними обставинами позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати. Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Відповідач в судові засідання на виклики суду не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив до суду не направляв. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявився про час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись із позовною заявою, заслухавши вступне слово представника позивача, розглянувши матеріали справи, ознайомившись з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, взявши до уваги позицію служби у справах дітей Семенівської міської ради Чернігівської області, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 16.06.2007. Позивач та відповідач по справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 квітня 2012 року. На даний час дитина перебуває на повному утриманні позивачки, що стверджено письмовими доказами, які приєднано до матеріалів справи. Батько дитини - [PERSON] тривалий час не спілкується із сином, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться життям та вихованням дитини, має велику заборгованість зі сплати аліментів. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2022 позивачка уклала повторно шлюб з [PERSON] , взявши прізвище після державної реєстрації « [PERSON] ». Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.04.2023 позивачка разом з чоловіком [PERSON] та дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. У будинку тепло, чисто, комфортно. Будинок умебльований, є побутова техніка та пічне опалення. Сім`я має земельну ділянку, яку обробляє, забезпечена продуктами харчування. Для дітей є окрема кімната з оргтехнікою та місцем для відпочинку. Як вбачається зі змісту висновку служби у справах дітей Семенівської міської ради Чернігівської області, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлені та зазначені вище обставини свідчать про ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, що може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки наявні факти винної поведінки батька та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до сина. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність у нього необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для його виховання. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved