Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у сумі 8457 грн. 88 коп. В обгрунтування позову зазначив, що 16 листопада 2018 року, приблизно о 23 год. 10 хв., пр-ту Героїв Харкова (Московському), у м.Харкові мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди автомобілю«Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля - матеріального збитку. Відповідно постанови Червоназаводського районного суду м.Харкова від 19.12.2018 року у справі №646/8612/18 вказана дорожньо - транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння зазначеної дорожньо - транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля потерпілої, пошкодженого внаслідок ДТП склала 7224 грн. 68 коп. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилося на основі: Звіту вих. №440/М/2018, Наказу про відшкодування шкоди. Також позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1233 грн. 20 коп.. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди склала 8457 грн. 88 коп.МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодування шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, сплативши страхові витрати. Позивачем направлявся лист про досудове врегулювання спору, який залишено ним без уваги. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв, відзиви на позовну заяву не надходили, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 16 листопада 2018 року, приблизно о 23 год. 10 хв., пр-ту Героїв Харкова (Московському), у м.Харкові мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди автомобілю«Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля - матеріального збитку. Постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2018 року у справі №646/8612/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 340 (триста сорок) грн. Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] , 16.11.2018 року о 23 год. 10 хв. в м. Харкові по проспекту Московському, 40/42, керуючи транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, д.н.з. [NUMBER] , на порушення вимог пункту 10.3 Правил дорожньогоруху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306), при перестроюванні з лівої смуги руху в праву не надав дорогу транспортному засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному, в результаті чого сталося зіткнення. При дорожньо транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована позивачем за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача не була застрахована в жодній страховій компанії. Таким чином, відповідач на момент ДТП не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, у зв`язку з чим потерпілий звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви. Потерпілий повідомив позивача про ДТП та звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно звіту автотоварознавчого дослідження Вих. №440/М/2018, вартість відновлюваного ремонту автомобіля потерпілої, пошкодженого внаслідок ДТП склала 7224 грн. 68 коп. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилося на основі: Звіту від, Наказу про відшкодування шкоди №4772 від 16.05.2019 року, відповідно якого МСТБУ здійснило регламентну виплату у розмірі 7224 грн. 68 коп., що підтверджується відповідним палтіжним дорученням. Також позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1233 грн. 20 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням . Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склала 8457 грн. 88 коп. Позивач розглянув повідомлення та заяву Потерпілого та у зв`язку з тим, що цивільно - правова відповідальність відповідача не була застрахована, видав наказ про виплату потерпілому, відшкодування спричиненої відповідачем шкоди. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, фактичні витрати позивача, пов`язані зі страховим випадком складають 8457 грн. 88 коп. які підлягають стягненню з відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved