Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24.01.2020 року між [PERSON] і [PERSON] (продавцями) та [PERSON] (покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно з п.6 вказаного Договору продавці свідчать, що на час продажу квартири існує заборгованість за комунальні послуги (із заявою такого змісту покупець ознайомлений). Відповідно до п.7 вказаного Договору покупець свідчить, що існуючу заборгованість за комунальні послуги, яка рахується за продавцями , зобов`язується сплатити за власний кошт (із заявою такого змісту продавці ознайомлені). КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради є підприємством, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги з теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. Отже, КП «Теплокомуненерго» перебуває з [PERSON] у фактичних договірних відносинах, про що свідчить відкритий на ім`я останньої особовий рахунок № [NUMBER] . КП «Теплокомуненерго» постачає теплову енергію, а приймає дану послугу. Зобов`язання має виконуватись належним чином, однак відповідач не сплачувала вартість отриманої теплової енергії в установлені законом строки, в зв`язку з чим станом на 01.02.2023 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 43691,43грн. При цьому, враховуючи, що відповідач підписавши договір купівлі продажу квартири взяла на себе зобов`язання сплатити власними коштами заборгованість за комунальні послуги попередніх власників, перебіг позовної давності з часу укладення вказаного договору переривається та починається заново. Крім того, на підставі до ст.625 ЦПК України у зв`язку з простроченням [PERSON] виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з неї 3% річних з простроченої суми, що становить 334,31 грн, та індекс інфляції в сумі 1053,59 грн. Також просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений при зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір в сумі 2684,00грн. Позовна заява надійшла до суду 03.03.2023 року. Ухвалою суду від 22.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням(викликом) сторін. 10 травня 2023 року ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради в повному обсязі. 07.06.2023 року від відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , надійшла заява про перегляд заочного рішення. 12 червня ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без руху для усунення недоліків. 21\~липня 2023\~року ухвалою\~Олександрійського міськрайонного\~суду Кіровоградської\~областізаяву\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник [PERSON] ,\~про перегляд\~заочного рішення\~Олександрійського міськрайонного\~суду Кіровоградської\~області від\~10.05.2023\~року,\~задоволено.\~Заочне рішення\~Олександрійського міськрайонного\~суду Кіровоградської\~області від\~10.05.2023\~року -\~скасовано. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.\~ 18.08.2023 року представник відповідача [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період, починаючи з 1997 року. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з вказаним позовом вже після спливу трирічного строку, з моменту коли він дізнався про порушення свого права та особу, яка його порушила. 03.10.2023 року представником позивача подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до яких вважає, що з перебіг позовної давності було перервано та він почався заново з часу, коли відповідач, уклала договір купівлі продажу від 24.01.2020 року та відповідно до цього договору взяла на себе зобов`язання сплатити власним коштом заборгованість за комунальні послуги, яка рахувалася за продавцями. Отже, строк позовної давності на час звернення до суду з вказаним позовом, а саме 01.02.2023 року, не сплив, оскільки заборгованість рахується фактично з часу укладення відповідачем договору купівлі-продажу та, відповідно, визнання нею заборгованості , тобто з 24.01.2020 року. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України безперервно тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Стосовно 3 % річних та інфляційних витрат, то вони нараховані відповідачу з лютого 2020 року по січень 2022 року, тобто до початку дії в Україні воєнного стану. Враховуючи викладене, просить відмовити відповідачу в застосуванні строків позовної давності та стягнути з неї заборгованість за послуги з теплопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі, зазначеному в позовній заяві. 12.10.2023 року відповідачем подано письмові пояснення, відповідно до яких вона згодна виконати умови договору купівлі-продажу та сплатити заборгованість за попередніх власників квартири [PERSON] та [PERSON] . Натомість позивач вимагає від неї сплатити заборгованість за усіх власників квартири, починаючи з 1997 року. Докази того, що попередні власники квартири [PERSON] та [PERSON] брали на себе обов`язок сплатити борг за колишніх власників квартири відсутні. Вона є пенсіонеркою за віком, під її опікою перебуває двоє її дітей, які є інвалідами з дитинства безстроково, і оплачувати борги невідомих осіб змоги немає. Враховуючи викладене, просить зобов`язати позивача зробити перерахунок заборгованості та визначити безпосередньо заборгованість [PERSON] та [PERSON] з моменту виникнення у них права власності, заборгованість інших власників виключити із суми боргу. Вона зобов`язується виконати п.7 договору купівлі-продажу від 24.01.2020 року та сплатити заборгованість осіб, з якими вона укладала вказаний договір. Зобов`язання сплачувати заборгованість за усіх попередніх власників квартири починаючи з 1997 року вона на себе не брала. 20.11.2023 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення аналогічного змісту. При цьому, відповідач в своїх поясненнях також послалась як на підставу для відмови у задоволенню позову, на те, що вона не укладала з позивачем жодного договору про надання послуг та аферти не акцептувала. В судове засідання представник позивача, відповідач та її представник не з`явились. В позовній заяві представник позивача просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до 67 ЖК Україниплата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»на споживача покладено обов`язок, серед іншого, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст.\~21\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки,обсягу,температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 24.01.2020 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] (продавцями) та [PERSON] (покупцем), в інтересах якої діяла [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Чернишовим С.С., [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] . Вказаний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2020 року №197601641. При цьому, згідно п. 6 Договору купівлі-продажу від 24.01.2020 року продавці квартири свідчили, зокрема, що існує заборгованість за комунальні послуги (із заявою такого змісту покупець ознайомлений) Відповідно до п.7 вказаного Договору покупець свідчила, що всю існуючу заборгованість за комунальні послуги, яка рахується за продавцями, зобов`язується сплатити за власні кошти (із заявою такого змісту продавці ознайомлені). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.08.2021 року №21/85-1 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою ніхто не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. При цьому,\~згідно з\~інформацією,\~наданою на\~запит суду\~Управлінням дозвільно-погоджувальних\~процедур та\~адміністративних послуг\~Олександрійської міської\~ради Кіровоградської\~області від\~16.03.2023\~року №1136/100/16,\~ [PERSON] [INFO] ,\~значиться зареєстровано\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 28.02.2023 року по розрахункам за послуги теплопостачання, КП «Теплокомуненерго» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким у зв`язку з несвоєчасною сплатою вартості отриманої теплової енергії станом на 01.02.2023 року рахується заборгованість в сумі 43691,43 грн. Частиною 1 статті 509 ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач визнала позов лише в частині нарахованої заборгованості, яка утворилась з моменту придбання квартири [PERSON] та [PERSON] , з якими нею було укладено договір купівлі-продажу від 24.01.2020 року та згідно п.7 якого вона зобов`язалась сплатити заборгованість цих осіб. В частині нарахування заборгованості усіх попередніх власників квартири починаючи з 1997 року вона не визнає, посилаючись на те, що умовами договору купівлі-продажу це не обумовлено. Разом з тим, свої підписом в договору купівлі-продажу від 24.01.2020 року, в п. 6 якого зазначено, що продавці квартири свідчили, зокрема, що існує заборгованість за комунальні послуги (із заявою такого змісту покупець ознайомлений), а у п.7 що покупець свідчила, що всю існуючу заборгованість за комунальні послуги, яка рахується за продавцями, зобов`язується сплатити за власні кошти (із заявою такого змісту продавці ознайомлені),тобто відповідач взяла на себе зобов`язання сплатити всю заборгованість, яка існувала на момент укладення вказаного договору. Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові №686/6276/19 від 01.09.2020, на яку посилається відповідач, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Проте судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24.01.2020 року, сторони обумовили що всю існуючу заборгованість за комунальні послуги, яка рахується за продавцями покупець [PERSON] зобов`язалась сплатити за власний кошт. Вказане зобов`язання було взято на себе покупцем без будь-яких застережень щодо часу її винекнення та попередніх власників (наймачів) квартири.\~ Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 43 691,43 грн, яка утворилась станом на 01.02.2023 року, є обґрунтованими. Відповідно дост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12 та від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Відповідач просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в частині стягнення з неї 3% річних та індексу інфляції за період з 1997 року по 2020 рік, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Натомість позивачем 3 % річних та інфляційні втрати нараховані відповідачу за період з лютого 2020 року по січень 2022 року, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 1053,59 грн та 3% річних в сумі 334,31 грн також підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того,\~відповідно до\~чч.1,3\~статті 264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З часу, коли відповідач уклала Договір купівлі-продажу від 24.01.2020 року та, відповідно, стала власником квартири [ADDRESS] , при цьому своїм підписом в цьому договорі засвідчила, що всю існуючу заборгованість за комунальні послуги, яка рахується за продавцями, зобов`язується сплатити за власний кошт (п.7 Договору), строк позовної давності було перервано та він почався заново. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. №\~651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Також суд\~зазначає,\~що з\~17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, враховуючи викладене, вимоги відповідача про застосування до цих правовідносин позовної давності є необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved