Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~аліменти на\~утримання дітей,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] в\~розмірі \~частини від\~усіх видів\~його заробітку,\~щомісячно,\~але не\~менше 50%\~розміру прожиткового\~мінімуму,\~встановленого ЗУ\~«Про державний\~бюджет» на\~кожну дитину,\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~на кожну\~дитину,\~починаючи з\~дати надходження\~заяви до\~суду до\~досягнення [PERSON] \~повноліття,\~а саме\~до [INFO] ,\~у подальшому\~стягувати аліменти\~на утримання\~дітей,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~1/3\~частини від\~усіх видів\~його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , у подальшому стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з 14.02.2020 року до досягнення повноліття. 30 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/16165/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, та було змінено розмір суми аліментів, які стягуються з [PERSON] , згідно судового наказу Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 лютого 2020 року по справі № 521/2335/20 на користь [PERSON] на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет" на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення [PERSON] повноліття, а саме: до [INFO] . Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2022 року по вищезазначеної справі рішення набрало законної сили. Позивач наголошує на тому, що [PERSON] , [INFO] з вересня 2022 року перейшов жити разом з матір`ю та сестрами за адресою [ADDRESS] , оскільки з батьком не склались взаємовідносини, було відсуне взаєморозуміння, що в решті призвело до того, що між батьком та дитиною остаточно розладналися сімейні відносини і дитина повернулась мешкати до матері. [PERSON] знаходиться на повному утримані матері по теперішній час. 06.12.2022 року він разом з матерію та сестрами тимчасово покинув територію України, виїхавши у безпечне місце та отримав тимчасовий захист в Бельгії. Відповідач, станом на день звернення до суду не утримує [PERSON] , взагалі будь яким чином не приймає участі у забезпеченні всіх своїх дітей, усувався від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] самостійно утримає усіх дітей, забезпечує дітей усім необхідним, а саме повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, речами для особистого розвитку. Діти знаходяться на повному матеріальному утриманні матері. Таким чином, позивач вважає, що в зв`язку із тим, що на її утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів в більшому розмірі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіку Д.Д. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 29.03.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14 червня 2023 року представник відповідач направив на адресу Малиновського районного суду м. Одеси відзив, згідно якого позовні вимоги він не визнає у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка, як на підставу для задоволення позовних вимог, послалась на те, що з вересня 2022 року [PERSON] перейшов жити разом з матір`ю та сестрами за адресою: [ADDRESS] , оскільки взаємовідносини між ним та батьком не склалися, сімейні відносини остаточно розладились, й він на даний час находиться на повному утриманні матері по теперішній час. Проте дане твердження є голослівним, не доведено будь-якими належними і допустимими доказами та спростовується наступним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року встановлено, що фактичним місцем проживання [PERSON] з квітня 2020 року є: [ADDRESS] , де він проживає разом зі своїм батьком: [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 року було змінено та виключено з мотивувальної частині рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В решті рішення залишено без змін. Встановлення даного факту стало підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] згідно судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року на користь [PERSON] з частини усіх видів його заробітку на 1/3 частину усіх видів його заробітку. На даний час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 року має законну силу та не скасовано. Тобто факт постійного проживання [PERSON] разом з його батьком [PERSON] встановлено рішенням суду. Між тим сторона відповідача не заперечує той факт, що [PERSON] у грудні 2022 року разом з матір`ю та сестрами виїхав за кордон, але це було зроблено на вимогу самого батька, оскільки постійні ракетні обстріли, тривалі відключення електропостачання завдавали загрозу життю та фізичному і психологічному здоров`ю як [PERSON] так і донькам учасників справи. Тобто відправка [PERSON] за кордон разом з позивачкою - це була вимушена міра, яка була викликана з боку батька його турботою про своїх дітей, хвилюванням за їх життя та стан здоров`я. [PERSON] надає матеріальну допомогу, перераховуючи щомісячно грошові кошти на ім`я [PERSON] . Крім того, в країнах ЄС, зокрема у Бельгії, де на даний час перебуває позивачка з дітьми, існує програма захисту для біженців з України. Так, по даним «РБК-Україна» українці, які отримали тимчасовий захист у Бельгії, отримують грошову допомогу. Сума допомоги становить: від 750 євро на кожного члена сім`ї та по 100-200 євро на кожну дитину. Таким чином твердження позивачки про те, що діти, зокрема [PERSON] , перебувають на її повному матеріальному утриманні не відповідають дійсності та не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, наголошуючи на тому, що у вересні 2022 року [PERSON] повернувся жити до матері і з цього часу знаходиться на повному її утриманні. У грудні 2022 року позивач через збройну агресію з боку російської федерації була вимушена виїхати за межі території України та на даний час перебуває у Бельгії. Представник позивача не заперечувала той факт, що відповідач останнім часом перераховує грошові кошти сину [PERSON] , однак зазначає, що дитина витрачає ці кошти на власні потреби, оплату продуктів харчування, одягу та інших необхідних речей здійснює позивач самостійно. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та наголошував на тому, що представником позивача жодними доказами не підтверджено обставин викладених у позовній заяві. А саме не підтверджено, що [PERSON] з вересня 2022 року повернувся проживати до матері. Також представник відповідача заперечував, що [PERSON] знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки, оскільки у Бельгії позивач отримує фінансову допомогу як для себе так і для дітей. Крім цього відповідач щомісячно перераховує сину [PERSON] грошові кошти близько 8000,00 гривень, на підтвердження чого надав відповідні копії квитанцій. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з 14.02.2020 року до досягнення [PERSON] повноліття. 30 червня 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 521/16165/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, та було змінено розмір суми аліментів, які стягуються з [PERSON] , згідно судового наказу Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 лютого 2020 року по справі № 521/2335/20 на користь [PERSON] на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет" на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення [PERSON] повноліття, а саме: до [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року також було встановлено, що фактичним місцем проживання [PERSON] з квітня 2020 року є: [ADDRESS] , де він проживає разом зі своїм батьком: [PERSON] Постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2021 року було змінено та виключено з мотивувальної частині рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В решті рішення залишено без змін. Судом також встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що позивач разом із трьома дітьми, через збройну агресію з боку російської федерації, у грудні 2022 року виїхала за межі території України та на даний час перебуває у Бельгії, де існує програма захисту для біженців з України та отримали тимчасовий захист, а також щомісячну грошову допомогу, яка виплачується як позивачці так і дітям. Відповідно до копій платіжних доручень, наданих представником відповідача, які датовані з травня 2023 року по листопад 2023 року вбачається, що [PERSON] щомісячно перераховує [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000 гривень. Факт грошових переказів [PERSON] з боку відповідача у період з травня місяця 2023 року представником позивача не заперечувався. У судовому засіданні представник позивача зазначала, що підставою для звернення до суду з вимогою щодо збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача є та обставина, що [PERSON] з вересня 2022 року повернувся проживати до матері та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, однак жодних доказів на підтвердження даної обставини з боку сторони позивача надано не було. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено\~за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із\~значним покращенням матеріального становища платника\~аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як передбачено п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Дослідивши всі надані позивачкою докази, суд не вбачає, що твердження позивачки, відносно покращення матеріального становища відповідача з моменту винесення рішення про визначення розміру аліментів покращилось, що може давати підстави для збільшення розміру аліментів. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] з вересня 2022 року перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки не знайшли свого підтвердження та спростовуються копіями квитанцій щодо грошових переказів з боку відповідача адресованих [PERSON] . Крім цього у судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] з грудня місяця 2022 року перебуває у Бельгії, де існує програма захисту для біженців з України, отримавши тимчасовий захист, а також щомісячну грошову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. При цьому суд враховує, що положення\~ст. 180 СК України\~зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивачка є особою працездатного віку, підстав які обмежують її в працевлаштуванні у судовому засіданні не встановлено. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним\~є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведеного, суд робить висновок про те, що позивачка не надала суду належних доказів,\~на підставі яких суд міг би дійти висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог. Суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню із відповідача. На підставі ст.ст.180, 182, 184,192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed