Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Представник позивача Хоменко М.С., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідно до уточнених позовних вимог просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем 13.11.2004 було зареєстровано шлюб, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб та здійснено актовий запис №1288. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2013 у справі №646/1418/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 20.06.2015 позивач уклала новий шлюб та змінили прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач з кінця 2010 року з дітьми не бачився, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, стані здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовки до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, у зв`язку із чим створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти проживають із позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Отже, з метою захисту інтересів дитини, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 було відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16.06.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 клопотання представника позивача Хоменка М.С. про витребування доказів задоволено, витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби відомості про перетин Державного кордону України відповідачем в період з 20.06.2013 по 20.06.2023. На виконання ухвали суду від ДПС України надійшла відповідь, відповідно до якої з 08.11.2017 по 20.06.2023 [PERSON] не перетинав державний кордон України. Позивач [PERSON] та її представник Хоменко М.С. подали кожен окремо письмові заяви про розгляд справи без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. У судовому засіданні, призначеному на 05.10.2023 позивач пояснила суду, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2004 року. Відповідач мав розгульний спосіб життя та міг на деякий час зникати. З серпня 2010 року, будучи вагітною другою спільною дитиною, позивач більше не бачила відповідача. Відповідач був обізнаний про вагітність позивача, проте не цікавився та не з`являвся. У 2013 році заочним рішенням суду шлюб було розірвано. Станом на сьогодні позивач не знає нічого про відповідача, малолітній син [PERSON] не питає про батька. Від представника третьої особи також надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON] , [INFO] . При винесенні рішення просили врахувати інтереси малолітньої дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Місце реєстрації відповідача в позовній заяві зазначено: [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року за № 1085-р, населені пункти Горлівського району Донецької області входять до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з вищенаведеного, відповідач був повідомлений про день, час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України належним чином. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши думку позивача та представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що з 13.11.2004 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2013 у справі №646/1418/13-ц розірвано (а.с.16-17). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2005, актовий запис №175 та [PERSON] , [INFO] , про що складений актовий запис №701 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.11.2010. Батьками дітей записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-20). Згідно з характеристикою на [PERSON] , [INFO] , наданого Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №48 Харківської міської ради дитина навчається на достатньому рівні, є активним та старанним учнем. Виховується у неповній сім`ї, батьки розлучилися. Вихованням займається [PERSON] . Батько не відвідує батьківські збори, не цікавиться успіхами дитини в школі. Дитина забезпечена усіма необхідними навчальними засобами та приладдями (а.с.22). Відповідно до інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» Харківської міської ради зі слів педіатра, дітей до амбулаторії під час проходження медичних оглядів, проведення профілактичних щеплень та хвороби супроводжує мати. Інформації щодо участі батька в вихованні дітей лікувальний заклад не має (а.с.25). Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.100-101). Шлюб батьками дитини розірвано 23.05.2013, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] до Департаменту служб з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері не звертався, ніяким доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Малолітній [PERSON] у співбесіді з представником Департаменту служб пояснив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] . Хлопчик не пам`ятає батька, бачив його тільки на фото, жодної участі у його житті не бере, не телефонує сину, не вітає зі святами, матеріально не допомагає. Тому, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 п. 2 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення і не участь батьків у вихованні своїх дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої мешкає дитина. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає таке. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів, заявлений в уточненій позовній заяві, суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. Враховуючи, що судом задоволені дві позовні вимоги, а було сплачено тільки за одну з них, оскільки за вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073 грн. 60 коп. Так, оскільки позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн за позбавлення батьківських прав відносно двох спільних дітей, а в уточненій позовній заяві, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно однієї дитини, то на користь позивача підлягає стягнення судового збору лише судовий збір за одну позовну вимогу в розмірі 1073,60 грн. Судовий збір у розмірі 1073,60 грн за позбавлення батьківських прав відносно другої дитини покладається на позивача.

Outcome: approved