Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

09 серпня 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Горохівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 02 листопада 2006 року було укладено кредитний договір №11068959000 згідно з п. п. 1.1, 1.2, 1.3 якого останньому надавався кредит в сумі 19500,00 доларів США на термін 120 місяців з виплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 12,3% річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами шляхом здійснення кожного місяця щомісячних платежів відповідно до графіку. Також вказує, що 02 листопада 2006 року на забезпечення виконання умов кредитного договору №11068959000, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №11068959000/1, згідно з п. п. 1.3, 1.4 якого остання як поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №11068959000, а у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. Ухвалою суду від 04 квітня 2012 року у справі №2/0302/236/2012 було замінено позивача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2012 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в розмірі 164561,03 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривню 03 копійки, з яких 120743,54 гривні заборгованості по кредиту, 36535,78 гривень заборгованості по відсотках, 3934,52 гривні заборгованості по пені за прострочення відсотків, 3347,19 гривень заборгованості по пені за прострочення кредиту та по 822,80 гривні судових витрат з кожного. Станом на момент звернення до суду заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, рішення суду не виконане. Позивач зазначає, що відповідачі належним чином не виконують рішення суду, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 625 ЦК України, позивач за період з 29 липня 2020 року по 28 липня 2023 року нарахував 3% річних у розмірі 14149,63 гривень, а також інфляційні втрати за період з 01 серпня 2020 року по 30 червня 2023 року в розмірі 79933,76 гривні. Саме ці кошти у загальному позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Згідно відповіді Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області від 16 серпня 2023 року №155/1191/23/3297/2023 на запит суду, із Реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Окрім цього, із відповіді Горохівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ від 17.10.2023 р. №924/30.10-04-05 слідує, що при перевірці за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану по Україні виявлено факт державної реєстрації шлюбу відносно [PERSON] . Актовий запис про шлюб №842 від 27 травня 2022 року складений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управлінні МЮ (м. Одеса) на [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі письмового відзиву на позов не подали. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Явку сторін визнано обов`язковою. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2023 року витребувано з Горохівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ актовий запис про зміну прізвища відносно [PERSON] . В судове засідання 16 листопада 2023 року представник позивача не з`явився, в подав суду заяву, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлень за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання останні не повідомили, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подали. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, відзиву на позов не подали, про причини неявки не повідомили та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11068959000 згідно з п. п. 1.1, 1.2, 1.3 якого останньому надавався кредит в сумі 19500,00 доларів США, на термін не пізніше 02 листопада 2016 року, з виплатою процентів за користуванням кредитом в розмірі 12,3% річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами шляхом здійснення кожного місяця щомісячних платежів відповідно до графіку. Крім того, 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №11068959000/1 згідно з п. п. 1.3, 1.4 остання як поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №11068959000, а у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2012 року у справі №0302/586/2012 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 164561,03 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривню 03 копійки та по 822,80 гривні судових витрат з кожного. З мотивувальної частини рішення слідує, що заборгованість відповідачів станом на 06 лютого 2012 року за кредитним договором становить 120743,54 гривні заборгованості по кредиту, 36535,78 гривень заборгованості по відсотках, 3934,52 гривні заборгованості по пені за прострочення відсотків, 3347,19 гривень заборгованості по пені за прострочення кредиту. Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання вищезазначеного рішення суду відповідачами. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно вимог ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Суд встановив, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та поручителя. Судовим рішенням від 20 квітня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання. У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року №914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Матеріали справи свідчать, що відповідачі у справі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором №11068959000 від 02 листопада 2006 року. Рішення суду про стягнення з боржників коштів на час звернення до суду фактично не виконане. Цим рішенням, як зазначалось вище, стягнуто не лише заборгованість за кредитом, але і проценти, пеню, судові витрати. Правова природа цієї заборгованості (проценти, неустойка), у зв`язку із прийняттям судового рішення залишається незмінною, і тому на неї проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму процентів, неустойки за невиконання зобов`язання є зобов`язанням у розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 ЦК України. Відтак, за основну при розрахунку суд бере заборгованість, яка стягнута судом саме за тілом кредиту у розмірі 120743,54 гривні, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат на договірні відсотки, які також були стягнуті рішенням суду, чинним законодавством не передбачено. Суд зазначає, що договірні відсотки за користування кредитними коштами, не є грошовим зобов`язанням, в розумінні ст. 625 ЦК України, а є винагородою кредитора за правомірне користування боржником позикою (кредитом), відповідно до приписів ст. 536, 1048 ЦК України. У цій справі ТзОВ «Кей-Колект» просить стягнути 3% річних за останні три роки починаючи з 29 липня 2020 року. Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи невірні дані розрахунку позивача, суд здійснив самостійно розрахунок 3% річних починаючи з 29липня 2020 року по 23 лютого 2022 року, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту в розмірі 120743,54 гривні. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума процентів = С x 3 x Д : 365 (366): 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 29.07.2020 до 31.12.2020 120743,54 x 3 х156/ 366/1001561543,93 грн. з 01.01.2021 до 31.12.2021 120743,54 x 3 x 365/ 365/1003653622,30 грн. з 01.01.2022 до 23.02.2022 120743,54 x 3 х 54/ 365/100 54535.90 грн. Отже, до стягнення з відповідачів підлягає сума 5702,13 гривні 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Оскільки відповідно рішення Горохівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2012 року по справі №2/0302/236/2012 до стягнення за кредитним договором від 02 листопада 2006 року №11068959000 підлягала сума боргу саме в національній валюті України гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18 лютого 2019 року при прийняти постанови у справі №405/5535/16-ц. Однак, суд не погоджується із розміром проіндексованої суми, який визначено позивачем у розмірі 79933,76 гривні, оскільки розрахунок здійснено не із суми основного боргу, визначеної рішенням суду від 20 квітня 2012 року у розмірі 120743,54 гривні, а із суми боргу, стягнутої судом, яка складає 157279,32 гривень (з урахуванням заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 36535,78 гривень). Суд здійснює самостійний розрахунок інфляційних втрат починаючи з 01 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року (день, якому передує запровадження воєнного стану в Україні), беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту у розмірі 120743,54 гривні. Показники індексу інфляції: Останній період (01/08/2020 23/02/2022) Індекс інфляції: серпень 2020 - 99,80, вересень 2020 - 100,50, жовтень 2020-101,00, листопад 2020 - 101,30, грудень 2020 - 100,90, січень 2021 - 101,30, лютий 2021 - 101,00, березень 2021 - 101,70, квітень 2021 - 100,70, травень 2021 - 101,30, червень 2021 - 100,20, липень 2021 - 100,10, серпень 2021 - 99,80, вересень 2021 - 101,20, жовтень 2021 - 100,90, листопад 2021 - 100,80, грудень 2021 - 100,60, січень 2022 - 101,30, лютий 2022 -101,60. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок інфляційних втрат: IIc (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17239771 Інфляційне збільшення: 120743,54 x 1.17239771- 120743,54 =20815,91 гривень. Таким чином, оскільки відповідачі на момент звернення позивача до суду з даним позовом не виконали у повному обсязі грошове зобов`язання про повернення коштів, то позивач має право на стягнення як 3% річних, так і втрат від інфляції грошової одиниці за вказаний судом період у сумі 26518,04 гривень. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, тому з відповідачів на користь позивача, у рівних частках, слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 756,50 гривень. (26518,04 х 2684 / 94083,39). На підставі наведеного,

Outcome: partial