Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 06 червня 2019 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. суму боргу за договором позики, 617, 26 грн. розмір 3% річних від суми позики та 3 620 грн. індекс інфляції, всього 14 237,26 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 червня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. За умовами пункту 1.2. зазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність 10 000 грн. Пунктом 1.1 договору позики передбачено обов`язок відповідача повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики). Пунктом 2.1 договору позики передбачено, що позика надається строком до 15 червня 2021 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується розпискою написаною нею в момент передачі суми позики. В порушення зобов`язань, відповідач ухиляється від виконання боргових обов`язків та не відповідає на усні та письмові претензії щодо добровільної оплати боргу. Частина 2 ст. 625 ЦК України, передбачає право позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за увесь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми. Розрахунок 3 % річних з 16 червня 2021 року до 07 липня 2023\~ року розраховується з формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (10 000,00х3х751:365:100= 617,26 грн.) Згідно до норм та рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03 квітня 1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х … (І І Z:100), де І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення, … І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким: (1,002 х 1,9001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 0,997 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015х 1,002х1,005 = 1,450). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,362), що в цифровому значенні є таким: (10 000 грн. х 1,362 10 000 = 3 620 грн.). У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу кошти вчасно, він зобов`язаний сплатити\~ 10 000 грн. суму боргу за договором позики,\~ 617,26\~ грн. розмір 3 % відсотків річних від суми позики та\~ 3620 грн. проценти індексу інфляції. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 серпня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань, заяв, та відзиву на позов не подавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 06 червня 2019 року, також оформлено боргову розписку написану відповідачем власноруч, за змістом яких позивач передав, а відповідач отримала від позивача 10 000 грн., строк повернення до 15 червня 2021 року. У визначений між сторонами строк, відповідач не виконала свої зобов`язання, і гроші не повернула. Ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до ст. 15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною\~ 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України\~ передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань, які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь відповідача. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як встановлено судом, відповідач отримала від позивача 10 000 грн. у борг, і зобов`язалась їх повернути у строк до 15 червня 2021 року. Відповідачем не виконані зобов`язання із повернення боргу, ні на час звернення із позовом, ні на час розгляду справи по суті. Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Разом з тим, згідно ч. 2,ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зокрема, розрахунок інфляційних збитків у період часу з 16 червня 2021 року до 07 липня 2023 року, позивачем розраховано у розмірі 617,26 грн. Разом з тим, стягненню на користь позивача також підлягає сума боргу, з урахуванням 3% річних від простроченої суми, у розмірі 3 620\~ грн. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З урахуванням суми боргу за договором позики, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, загальна сума боргу позичальника за договором позики складає 14 237,26 грн., яка є обґрунтованою та доведеною доказами наявними в матеріалах справи, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення вказаної суми з відповідача та задоволення позовних вимоги. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено платіжною інструкцією. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved