Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: сягнути із ТОВ «ФК «СОНАТІ» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 11 392,25 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. був вчинений виконавчий напис щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 41 592,31 грн. На підставі виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. постановою від 05.08.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Під час виконавчого провадження з банківського рахунку [PERSON] було стягнуто грошові кошти в розмірі 13 000,77 грн.., що підтверджується банківською випискою по рахунку, з яких 11 392,25 грн. було перераховано приватним виконавцем на користь відповідача, що підтверджується розпорядженням виконавця від 28.09.2021, проте такі кошти, як вважає позивач, мають бути стягнуті із відповідача на користь позивача на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.01.2022 у справі № 629/5369/21, яким задоволено позов [PERSON] , та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованості в розмірі 41592 гривні 31 коп., яке набрало чинності 03.03.2022. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію ухвали суду від 22.03.2023 уповноваженим представником відповідача було отримано 03.04.2023, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового направлення. 08.05.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу. 23.06.2023 відповідачем, ТОВ «ФК «Сонаті», подано до суду зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у прийнятті якої відмовлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2023. 23.06.2023 до суду надійшов відзив відповідача, ТОВ «ФК «Сонаті», у якому уповноважений представник відповідача посилається на те, що [PERSON] станом на дату подання відзиву не сплачено борг за кредитним договором в розмірі, який складає 28591,54 грн., з вирахуванням стягнутих за виконавчим написом 13 000,77 грн. Заявлені до стягнення витрати на правову допомогу є неспівмірними з ціною позову, а позивачкою не надано до суду банківського документу, який би підтверджував оплату правової допомоги. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, 05.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталієм Петровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2256 виданого 14.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сонаті» суми заборгованості у розмірі 41592,31 грн. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 01.03.2023 по картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що 27.09.2021 було списано грошові кошти у розмірі 13 000,77 грн. з призначенням платежу: стягнення по виконавчому документу № 2256 14.07.2021 [PERSON] . Відповідно до розпорядження приватного виконавця Амельченка В.П. № [NUMBER] від 28.09.2021, грошові кошти у сумі 13000.77 грн, що надійшли 27.09.2021 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2256, виданого 14.07.2021 , необхідно перерахувати: 1139,25 грн. на користь приватного виконавця Амельченка В.П. як основна винагорода приватного виконавця, 11392,52 грн. на користь ТОВ «ФК`СОНАТІ», 319.00 грн. на користь приватного виконавця Амельченка В.П. як витрати виконавчого провадження, понесені за власні кошти, 150 грн. перерахувати стягувачу «ФК`СОНАТІ» як повернення авансового внеску. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.01.2022 у цивільній справі № 629/5369/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований у реєстрі за №2256, щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , мешкаючої за адресою: [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (код ЄДРПОУ 43518172, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 8, кв. 127) заборгованості в розмірі 41592 гривні 31 коп. Згідно ч.5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відтак, встановлені обставини рішенням суду від 31.01.2022 у межах цивільної справи № 629/5369/21 є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи. Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Поряд з цим, відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов : 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 ). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття ( збереження ) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом установлено, що рішенням суду виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, відтак кошти, стягнуті при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Зважаючи на викладене, ураховуючи встановлене судом у розрізі спірних правовідносин, зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 1073,60 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 01.03.2023 між АО «Бігдан Олексій» (бюро) та [PERSON] (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правову допомогу з питання повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (місто Київ) грошових коштів, незаконно стягнених із клієнта (далі-справа), а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та оплатити фактичні її витрати на її надання в обсязі, порядку та на умовах, визначених договором. Згідно п. 2.7. Договору про надання правової допомоги від 01.03.2023, клієнт зобов`язаний здійснити особисто або доручити іншій особі здійснення оплати винагороди (гонорару) на користь бюро за надання останнім правової допомоги, згідно з умовами цього договору. Положеннями п. 3.1. Договору про надання правової допомоги від 01.03.2023 визначено, що вартість, умови, строки та порядок розрахунків сторони оговорюють в додатку, який є невід`ємною частиною договору. Остаточна вартість послуг визначається в порядку, встановленому у додатку до цього договору. Відповідно до положень додатку № 1 від 13.03.2023 до договору про надання правової допомоги від 01.03.2023, гонорар (винагорода) бюро за надання правничої допомоги за договором складається з гонорару за надані послуги, визначені договором та цим додатком до договору. Сторони домовилися, що гонорар (винагорода) бюро за надання послуг, визначених п.1.2 податку, складає 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. Сторони домовилися, що визначений п.1.3 цього додатку гонорар є фіксованим та не залежить від переліку наданих бюро послуг, зазначеному в акті виконаних робіт, складеному згідно умов цього додатку. Витрати, понесені бюро під час надання правничої допомоги за договором, пов`язані із розглядом спору, включаються до акту виконаних робіт та вважаються погодженими клієнтом у випадку підписання акту без зауважень. За наслідками надання зазначених у п.1.2 цього додатку послуг, бюро складає акт виконаних робіт та направляє його для підписання клієнту. Відповідно до п. 3.2. додатку № 1 від 13.03.2023 до договору про надання правової допомоги від 01.03.2023, клієнт зобов`язаний сплатити вартість наданих бюро згідно п.1.2 цього додатку послуг в строк двох місяців із дати підписання акту, але у будь-якому разі не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дати набрання законної сили рішенням місцевого суду. Гонорар сплачується шляхом внесення в касу бюро або перерахування на розрахунковий рахунок. 24.04.2023 АО «Бігдан Олексій» (бюро) та [PERSON] (клієнт) було складено акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги б/н від 01.03.2023, додатку №1 від 13.03.2023, згідно якого бюро виконало, а клієнт прийняв наступні послуги за договором: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, надання консультацій та висновків, з питань вирішення спору, визначеного п.1.1 Договору; складання, подання позову про повернення безпідставно отриманих коштів, додатків до нього. Сторони дійшли згоди про розмір часу бюро, витраченого на падання правничої допомоги, у кількості 6 (шість) годин. Згідно до п.1.3 додатку №1 до договору, вартість наданих послуг (гонорар) складає 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп., які клієнт зобов`язується сплатити в строк двох місяців із дати підписання цього акту, але у будь-якому разі не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дати набрання законної сили рішенням місцевого суду. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи наведене, встановлені судом під час судового розгляду обставини понесення витрат на правову допомогу, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу є обґрунтованими, а їх розмір є співмірним із складністю справи, що підтверджується наданими до суду доказами, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн, які документально підтверджені наданими позивачем доказами. Враховуючи викладене та

Outcome: approved