Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У серпні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ВLaЖГА00030149 від 26 квітня 2011 року в сумі 83 304,37 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 квітня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений договір банківського обслуговування № ВLaЖГА00030149, з яким відповідачу було надано кредит в сумі 14 000 грн. строком до 26 квітня 2014 року зі сплатою 15 процентів річних за користування кредитними коштами. Вказано, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого з 2012 року виникла прострочена заборгованість за кредитом. Станом на 05 серпня 2015 року заборгованість по кредиту становить 83 304,37 грн., з яких: 8 920,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 056,39 грн. заборгованість по сплаті відсотків,\~ 5 145 грн. заборгованості по сплаті комісії за управління кредитом, 65 182,73 грн. заборгованість по сплаті штрафних санкцій, а тому просив позов задовольнити повністю. Заочним рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № ВLaЖГА00030149 від 26 квітня 2011 року в сумі 83 304,37 грн.\~ та 1218 грн. витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від\~ 11 грудня 2015 року скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні. 29 липня 2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Асіссто» про заміну сторони виконавчого провадження, відмовлено. Через канцелярію суду 14 вересня 2021 року представник відповідача, адвокат Яшан Ю.Б., подала відзив на позовну заяву, яким вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Представником ТОВ «Фінансової компанії «Ассісто» на електронну адресу суду направлено клопотання про заміну сторони по справі, а саме Публічне Акціонерне Товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», яке є його правонаступником. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2022 року замінено по справі позивача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто». Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 25 жовтня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВLaЖГА00030149, з яким відповідачу було надано кредит в сумі 14 000 грн. строком до 26 квітня 2014 року зі сплатою 15 процентів річних за користування кредитними коштами. Відповідач в свою чергу зобов`язувався повністю повернути банку одержану суму кредиту і сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах та в порядку, передбачених цим договором. Відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості по кредиту і процентів, наведеному в додатку № 1 до кредитного договору, позичальник зобов`язувався щомісячно в дату зазначену у графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту. Згідно п. 2.4.1 договору, проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку, передбаченому п.2.5 загальної частини договору. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів (день збільшення доступного залишку коштів на ПР позичальника) та виключається останній день строку остаточного повернення всіх кредитних коштів. Позичальник свої зобов`язання, передбачені договором кредиту щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, не виконує. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. 25 березня 2020 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» було укладено договір відступлення прав вимоги №616802.1435, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, відповідно до наданого Додатку 1. Згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України, на підставі договору відступлення прав вимоги № 616802.1435 від 25.03.2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» набуло статусу нового кредитора та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора у фінансових правовідносинах з відповідачем. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05 серпня 2015 року становить 83 304,37 грн., з яких:\~ 8 920,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 056,39 грн. заборгованість по сплаті відсотків,\~ 5 145 грн. заборгованості по сплаті комісії за управління кредитом, 65 182,73 грн. заборгованість по сплаті штрафних санкцій. Відповідач на спростування виниклої суми заборгованості свого розрахунку заборгованості не надав, вимог про визнання договору в цілому або його частин недійсними не заявляв, зустрічний позов у строк для подання відзиву не пред`являв. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у постанові від 02.10.2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи те, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед [PERSON] виконав у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та враховуючи правомірність набуття ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» прав вимоги, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 304,37 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн.

Outcome: approved