Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за участю третьої особи органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, за участю третьої особи органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. В первісному позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, її долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дитини не піклується. Крім того, судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач судове рішення належним чином не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого за ним виникла заборгованість по аліментам в розмірі 57135 гривень 49 копійок. Позивачка вказує, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, тому він також повинен сплатити їй суму неустойки в розмірі 57135 гривень 49 копійок. Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 57135 гривень 49 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок. В зустрічному позові зазначено, що з 08 жовтня 2011 року по 28 вересня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, дитина залишилась проживати з відповідачкою, а позивач сплачує аліменти на утримання дитини. Позивач зазначає, що наразі відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому необхідно визначити точний графік його спілкування із сином. Позивач просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та визначити такий графік спілкування з сином, а саме: три побачення на тиждень (понеділок, середа, п`ятниця) за допомогою засобів відеозв`язку з 18 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини; одне побачення на місяць (перша субота кожного місяця) з 11 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини; спільний відпочинок протягом одного тижня під час зимових канікул та протягом двох тижнів під час літніх канікул за місцем проживання батька без присутності матері дитини. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечують. Відповідач не спілкується з дитиною з 2019 року, дитина вважає батьком теперішнього чоловіка позивачки. Позивачка зазначила, що спочатку аліменти сплачувалися, це були автоматичні відрахування на роботі відповідача, але потім перестали. З приводу спілування чи побачення з дитиною відповідач до неї не звертався, тому вона не чинить йому жодних перешкод. Вона не вважає відповідача батьком дитини, а його спілкування з сином шкодить дитині. Позивачкою за первісним позовом, відповідачкою за зустрічним позовом подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що посилання відповідача за первісним позовом на те, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, є безпідставними, оскільки він з дитиною не спілкується протягом тривалого часу, починаючи з 2019 року, а часткова сплата аліментів не спростовує його ухилення від виконання своїх обов`язків. Також позивачкою за первісним позовом, відповідачкою за зустрічним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги за зустрічним позовом безпідставні, оскільки відповідачка за зустрічним позовом не чинить жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною вважає такими, що суперечать інтересам дитини, оскільки наразі дитина проживає у повноцінній родині. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник первісний позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що вимоги позивачки безпідставні, оскільки відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. Навпаки, це позивачка позбавляє відповідача будь-якої можливості спілкуватися з сином та брати участь у його виховані. Дійсно, у відповідача є заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла не з вини відповідача, він сплачує аліменти на утримання дитини, а також сплачує виниклу заборгованість по аліментам. Тому заявлені в зустрічному позові вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги за первісним позовом безпідставні, оскільки відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. Він бажає брати участь у житті своєї малолітньої дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, але позивачка позбавляє його такої можливості. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який вживається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька. Вимоги про стягнення пені\~за прострочення\~сплати аліментів також є безпідставними, позивачкою не наведено жодного розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів, а вина відповідача у виникненні заборгованості з сплати аліментів не доведена. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, за участю третьої особи органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за участю третьої особи органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно з свідоцтвом про шлюб, виданим 08 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 08 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , про що 08 жовтня 2011 року складено відповідний актовий запис № 52. Шлюб припинено на підставі рішення суду Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, справа № 175/1924/16-ц, рішення набрало чинності 28 вересня 2016 року. Згідно з свідоцтвом про народження, виданим 28 жовтня 2013 Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 18 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис № 100. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене судове рішення набрало законної сили 12 грудня 2017 року. Згідно з свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 06 липня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 22 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , про що 22 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис № 35. Згідно з розрахунком щодо заборгованості зі сплати аліментів згідно з судовим наказом № 175/4691/17-ц, який виданий 23 травня 2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з яким заборгованість по аліментам станом на 01 вересня 2022 року становить 57135 гривень 49 копійок. За період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2022 року аліменти сплачувалися у нарахованому розмірі в повному обсязі. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01 листопада 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 12022046440000198 про те, що [PERSON] ухиляється від встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Правова кваліфікація правопорушення ч. 1 ст. 164 КК України. Згідно з довідкою від 06 грудня 2022 року, виданою Обухівським ліцеєм Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, учень 3-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується. Дитину до школи приводить і забирає мати. Згідно з характеристикою Обухівського ліцею Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в цьому закладі [PERSON] навчається з першого класу. За період навчання зарекомендував себе як старанний, уважний здобувач освіти, що демонструє помітний прогрес у навчанні. Рівень розвитку уваги відповідає вікові, учбовий матеріал запам`ятовує швидко. Читає цілими словами, виразно. Прочитане розуміє. Переказує гарно. Пише охайно. Навчається в повну міру своїх сил. На уроках уважний, активний. Надає перевагу предметам мовно-літературної, математичної, природничої та мистецької галузі. Скромний, веселий, товариський, врівноважений. До виконання доручень ставиться сумлінно. Дотримується правил поведінки. Має друзів, стосунки з однокласниками щирі, доброзичливі. Учень регулярно відвідує заняття. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться шкільним життям дитини, регулярно відвідує батьківські збори. Згідно з довідкою від 09 грудня 2022 року, виданою Обухівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває з народження під наглядом лікаря в Обухівській АЗПСМ. Всі лікувально-профілактичні заходи (прийоми з приводу захворювань, виклики, профілактичні відвідування) здійснювалися з матір`ю [PERSON] , останні чотири роки з матір`ю та її нинішнім чоловіком [PERSON] .. Батько [PERSON] контакту з сімейним лікарем з приводу дитини не підтримує. Згідно з висновком органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що батьки малолітньої дитини [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2011 року по 05 вересня 2016 року. [INFO] народилась їх спільна дитина [PERSON] . [PERSON] не піклується про фізичний і розумовий розвиток своєї дитини, про її здоров`я, підготовку до дорослого життя, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, чим порушує права малолітнього [PERSON] . Винність такої поведінки батька знайшла своє підтвердження в наданих матеріалах, зокрема підтверджена довідкою Обухівського ліцею від 06 грудня 2022 року, де навчається [PERSON] у 3-А класі, та Обухівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 09 грудня 2022 року. Більше того, [PERSON] є боржником по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини. Відомо, що судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби. Вихованням дитини займається матір [PERSON] , яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Зі слів матері, вітчим [PERSON] має наміри усиновити його і дитина чекає зміни прізвища на [PERSON] . Тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою від 21 березня 2023 року, виданою «Представництво «ЕГІС ФАРМАС`ЮТІКАЛ ПЛС», [PERSON] працює у «Представництво «ЕГІС ФАРМАС`ЮТІКАЛ ПЛС» з 01 листопада 2021 року. На цей час займає посаду фахівець відділу зовнішньої служби. З жовтня 2022 року з [PERSON] утримувалися аліменти згідно з його заявою у розмірі 10 % від суми доходу за вирахуванням податків на користь колишньої дружини [PERSON] .. За період жовтень 2022 року лютий 2023 року нарахований дохід склав 189001 гривня 26 копійок, сума утриманих податків та інших обов`язкових платежів склала 36855 гривень 25 копійок, дохід за вирахуванням податків склав 152146 гривень 01 копійка, з якого утримано аліменти в розмірі 15214 гривень 60 копійок. Згідно з характеристикою «Представництво «ЕГІС ФАРМАС`ЮТІКАЛ ПЛС», [PERSON] з листопада 2021 року працює у «Представництво «ЕГІС ФАРМАС`ЮТІКАЛ ПЛС» на посаді фахівця відділу зовнішньої служби. Зарекомендував себе як ефективний співробітник, який досягає високих показників, відповідально та сумлінно виконує поставлені завдання, не порушує трудову дисципліну, сумлінно дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. В колективі його поважають, прислухаються до його думки, вважають його відкритим, позитивним та професійним колегою. У спілкуванні з колегами у вільний від роботи час він часто згадує свого сина [PERSON] та не прості стосунки з колишньою дружиною, що призвели до перешкод у його спілкуванні як батька з дитиною. З боку керівництва [PERSON] визнають як компетентного та відповідального співробітника. Його успіхи неодноразово визнавалися на загальних зборах співробітників. Згідно з розрахунком щодо заборгованості зі сплати аліментів згідно з судовим наказом № 175/4691/17-ц, який виданий 23 травня 2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з яким заборгованість по аліментам станом на 01 травня 2023 року становить 85805 гривень 24 копійки. За період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2022 року аліменти сплачувалися у нарахованому розмірі в повному обсязі. Згідно з висновком органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року про недоцільність встановлення графіку спілкування батька з сином встановлено, що батьки малолітньої дитини [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2011 року по вересень 2016 року. [INFO] народилась їх спільна дитина [PERSON] . Наразі малолітня дитина мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Члени комісії не знайшли підтверджуючого факту перешкоджання з боку матері можливості спілкування батька з сином. Тому орган опіки та піклування вважає недоцільним встановлення графіку спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] . Згідно з психологічним висновком психолога для [PERSON] , [INFO] , складеного практичним, медичним психологом [PERSON] 30 червня 2023 року, рекомендовано мамі і татові продовжувати підтримувати довірливі відносини зі своїми дітьми, продовжувати уважно реагувати на їх почуття та поведінку. Вирішити питання з приводу оформлення [PERSON] як сина [PERSON] .. Згідно з психологічним висновком психолога для [PERSON] , [INFO] , складеного практичним, медичним психологом [PERSON] 22 вересня 2023 року, рекомендовано продовжувати надавати Артемію підтримку та стабільну домашню атмосферу, в якій він виростає. Психолог рекомендує ураховувати інтереси дитини та сприяти їх благополуччю. Важливо враховувати і в подальшому підтримувати його психосоціальний розвиток та сприяти нормальному спілкуванню в люблячій родині. Психолог вважає, що спілкування з біологічним батьком визве стресову реакцію та погано позначиться на психологічному стані дитини. V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 6, ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом було встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] дійсно належним чином не виконував свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Починаючи з 2019 року відповідач зі своїм малолітнім сином не спілкувався, а тому є формальні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Це і стало підставою для звернення позивачки до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Таким чином, винна поведінка відповідача частково доведена. Разом із цим, вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, суд враховує, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 164 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав та подання зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, свідчить про його інтерес до дитини. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду, викладених у постанові від 06 травня 2020 року (справа № 753/2025/19). Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що відповідач жорстоко з дитиною не поводиться, він не є хронічним алкоголіком або наркоманом, не вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, не засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Наразі відповідач змінив своє ставлення до виховання своєї малолітньої дитини, бажає брати участь у житті своєї малолітньої дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідач розуміє, що його поведінка щодо очікування дорослішання дитини для участі батька у житті сина була не правильною. При цьому судом не може бути прийнятий до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з викладених далі підстав. Так, висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування, це передбачено положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, відповідно до яких суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Як вбачається із наданого органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання цього спору, останній є недостатньо обґрунтованим, базується виключно на обставинах, що передували зверненню позивачки до суду, відомостях, які містяться у двох довідках, та не враховує певних змін, які сталися у поведінці відповідача. Тому наданий висновок не можна вважати й таким, що в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини. Так само не можуть бути прийнятті до уваги посилання позивачки та її представника на те, що відповідач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, оскільки належних і достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до своєї малолітньої дитини суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість, в ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач змінив своє ставлення до дитини та своєї поведінки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ані систематично, ані навмисно або свідомо не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу. Наразі відповідач повністю змінив своє ставлення до виховання своєї малолітньої дитини, намагається виправитися та зобов`язується в подальшому такої поведінки не допускати і виконувати свої обов`язки по вихованню дитини належним чином. При цьому суд враховує і виходить з найкращих інтересів малолітньої дитини в цій справі. Так, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий міжнародний консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Тому суд приходить до висновку, що першочерговими та найкращими інтересами малолітньої дитини у цій справі є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним, і таким середовищем наразі може бути сім`я відповідача батька малолітньої дитини. Отже, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, та беззаперечних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками позивачкою та її представником суду не надано, тому вбачається, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є безпідставними та необґрунтованими. Що ж стосується стягнення пені за прострочення сплати аліментів, то суд враховує, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Так, судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 11 грудня 2017 року по 30 червня 2018 року виникла не з вини відповідача, оскільки протягом 2017 року він несвоєчасно отримував заробітну плату і самостійно сплачував кошти на утримання дитини, а судовий наказ був отриманий позивачкою лише 23 травня 2018 року і пред`явлений нею до примусового виконання 25 травня 2018 року, внаслідок чого за вказаний період була нарахована значна сума заборгованості одразу після прийняття виконавчого документа до виконання. При цьому в матеріалах справи відсутні докази обізнаності відповідача про наявність у нього обов`язку щодо сплати аліментів на утримання своєї малолітньої дитини згідно з винесеним судовим рішенням до його пред`явлення до примусового виконання. В подальшому, за період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2022 року відповідач сплачував аліменти у нарахованому розмірі в повному обсязі. За період з 01 жовтня 2022 року по 28 лютого 2023 року роботодавцем відповідача були утримані аліменти в розмірі 15214 гривень 60 копійок, що майже відповідає нарахованому розміру, ці аліменти були перераховані безпосередньо позивачці. Однак, вказані суми не відображені у відповідному розрахунку щодо заборгованості зі сплати аліментів, що вказує на неповідомлення позивачкою державного виконавця про отримання цих аліментів. Крім того, позивачка, всупереч вимогам цивільного процесуального закону ані у позовній заяві, ані в окремому додатку до позовної заяви, не зазначила обґрунтований розрахунок заявленої нею суми пені за прострочення сплати аліментів, вказавши лише, що розраховувати розмір пені в загальному порядку є недоцільним, оскільки він значно перевищує розмір заборгованості. Жодних належних і допустимих доказів того, як саме був розрахований вказаний в позовній заяві розмір пені 57135 гривень 49 копійок, за які саме періоди щодо кожної сплати аліментів він був розрахований, позивачкою суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. В свою чергу, зазначені обставини позбавляють суд можливості як перевірити правильність нарахування позивачкою суми пені за прострочення сплати аліментів, так і провести власний розрахунок цієї суми. Тому позовні вимоги про стягнення пені\~за прострочення\~сплати аліментів є необґрунтованими. Крім того, вирішуючи питання про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, суд враховує, що під час вирішення цього спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, яким чином буде брати участь у вихованні дитини той з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Коли батьки дитини спільно не проживають, питання виховання дитини мають вирішуватися обома батьками спільно. При визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини суду необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справи щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому психологічний стан дитини, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як було встановлено судом, відповідач як батько малолітньої дитини бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Жодних перешкод для спілкування батька зі своїм сином встановлено не було. Також в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Посилання позивачки та її представника на те, що нею не чиняться відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачкою суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість, як пояснила сама позивачка в судовому засіданні, вона не вважає відповідача батьком дитини, а його спілкування шкодить дитині. Проте, такі посилання позивачки не можуть бути визнані обґрунтованими і такими, що виправдовують таку її поведінку, оскільки відповідач є батьком їхньої малолітньої дитини, він як батько дитини, який проживає окремо від неї, зобов`язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з нею, що відповідно кореспондується обов`язку позивачки як матері дитини, з якою проживає дитина, не перешкоджати відповідачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Обставин, які б вказували на те, що таке спілкування відповідача зі своєю малолітньою дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини, під час судового розгляду не встановлено. Так само судом не може бути прийнятий до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність встановлення графіку спілкування відповідача з сином з викладених далі підстав. Так, висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування, це передбачено положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, відповідно до яких суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Як вбачається із наданого органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання цього спору, останній є недостатньо обґрунтованим, базується виключно на зазначенні, що факт перешкоджання з боку матері спілкуванню батька з сином не знайшов свого підтвердження, без будь-якого обґрунтування недоцільності як спілкування батька зі своєю малолітньою дитиною, так і визначення будь-якого способу участі батька у вихованні дитини. Тому наданий висновок не можна вважати й таким, що в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи окреме проживання батьків малолітньої дитини, її вік, особисту прихильність та інші обставини, що мають істотне значення, принцип рівності батьків у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що можливість спілкування дитини зі своїм батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку малолітньої дитини. При цьому, під час визначення способу участі\~відповідача у\~вихованні його\~малолітньої дитини суд приймає до уваги встановлені під час судового розгляду фактичні обставини, вік дитини, стан її здоров`я, психологічний стан та інші обставини, що мають істотне значення, тому вважає доцільним визначити батьку дитини певні початкові та не тривалі за часом побачення з дитиною за допомогою засобів відеозв`язку у присутності матері дитини, а також одне побачення на місяць у присутності матері дитини. Саме таке визначення батьку дитини способу його участі у вихованні малолітньої дитини наразі є обґрунтованим і в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зустрічний позов задовольнити частково, зобов`язавши мати дитини не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначити батьку дитини такий спосіб участі у вихованні дитини, а саме: два побачення на тиждень (понеділок, п`ятниця) за допомогою засобів відеозв`язку з 18 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин у присутності матері дитини, одне побачення на місяць (перша субота кожного місяця) з 11 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин у присутності матері дитини, а в іншій частині зустрічного позову відмовити.

Outcome: partial