Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.10.2021 року Генічеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сімейне життя із відповідачкою не склалося, на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинились. Дітей від шлюбу у сторін немає, спільно нажитого майна також немає. Позивач вказав, що рішення про розірвання шлюбу він прийняв остаточно і змінювати його наміру не має. Вважає примирення неможливим через подружню зраду відповідачки, а тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу є таким, що суперечить його інтересам та інтересам відповідачки. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила суд розглядати справу у її відсутність. 01.11.2023 року відповідачка надала суду відзив на позов, в якому вказала, що погоджується із позовними вимогами про розірвання шлюбу, оскільки також має намір розірвати шлюб, фактичні сімейні відносини з позивачем припинені, проживають окремо. Разом із тим, просить суд врахувати, що вона не погоджується із зазначеною позивачем в якості причин розірвання шлюбу подружньої зради, оскільки дана обставина є неправдивою та в дійсності не мала місце. Відповідачка вказала, що у подружжя склалися неприязні стосунки, пов`язані із агресивною поведінкою щодо неї позивача. На її усні пропозиції щодо розірвання шлюбу в органах РАЦС позивач відповів відмовою та зазначив, що має намір подати позов до суду. Позивач не звертався із пропозицією розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв`язку із чим відповідачка просить суд не покладати на неї витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви, які понесені позивачем, оскільки вона не заперечувала проти розірвання шлюбу в органах РАЦС, спільних дітей та спільно нажитого майна не має, тому, необхідності в подачі цього позову не було. Витрати на оплату судового збору просить суд залишити за позивачем, строк на примирення не надавати. Також, відповідачка просить суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Частиною ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Частиною 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 20.10.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Генічеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 20.10.2021 року, актовий запис №243 (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спору щодо поділу спільного майна подружжя немає, сторони сімейні стосунки не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, що з огляду на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене. Крім того, також не можливо насильно одного з подружжя без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також відповідачка позов визнала, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачці відомі, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved