Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

26.10.2023 року заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на право власності на житло, виданого Трипільським біохімзаводом, від 03 листопада 1993 року за адресою: [ADDRESS] , громадянці України [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 03.11.1993 року заявниця із сім`єю отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . На початку лютого 2023 року для реалізації квартири, заявниця разом з сином звернулась до приватного нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Нотаріусом надано відмову в оформленні документів так як заявниця не оформила спадщину після померлого чоловіка та свідоцтво про право власності на квартиру не відповідає особі заявниці, а саме: у свідоцтві про право власності на житло не вірно зазначено ім`я та прізвище заявниці « [PERSON] », тоді як вірним є « [PERSON] », а тому запропонувала звернутися до суду. Наведені факти перешкоджають заявниці без судового підтвердження юридичного факту реалізувати свої майнові права. Ухвалою судді від 01.11.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду у судовому засіданні. Заявниця в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, щодо заявлених вимог не заперечив, просив винести рішення відповідно до умов чинного законодавства. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~223\~ЦПК України\~неявка\~у судове\~засідання будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією статтею. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті (п.6 ч.1\~ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 2\~ст.315 ЦПК України\~передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Трипільським біохімзаводом, від 03 листопада 1993 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В той же час, відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , особисті дані заявниці зазначено як « [PERSON] ». Листом приватного нотаріуса Щур Н.Р. від 04.10.2023 року №156/01-16 повідомлено, що в свідоцтві про право власності на житло зазначені наступні власники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із поданої копії паспорта громадянки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] виникає протиріччя в документах: в свідоцтві про право власності на житло власником зазначена [PERSON] , а в паспорті громадянина України [PERSON] . В даному листі також вказано про необхідність встановлення в судовому порядку належності свідоцтва про право власності на житло видане 03.11.1993 року Трипільським біохімзаводом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , де 1/5 частка у праві власності належить [PERSON] та відповідність громадянки України [PERSON] як власниці зазначеної частки вищевказаної квартири. Судом встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності Свідоцтва про право власності на житло неможливо. Згідно зі\~ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315\~ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який необхідний заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту прав заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності Свідоцтва про право власності на житло. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявниці реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною їй часткою в квартирі з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей\~45,\~46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявниці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Трипільським біохімзаводм 03.11.1993 року належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , однак, Свідоцтво містить неправильне написання прізвища та ім`я заявниці: « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Усунення вказаної описки можливо лише шляхом встановлення факту належності заявниці вказаного правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявниці, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документа дає можливість їй повною мірою реалізувати своє право володіння квартирою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7\~ст.294 ЦПК України\~передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved