Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суми боргу внаслідок боргового зобов`язання по борговій розписці від 09.06.2017 року, з яких: 4350,00 доларів США сума основного боргу, 89610,00 доларів США 2,5% за користування коштами в день, 3120,68 доларів США пеня, 972,23 доларів США - інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.06.2017\~року між сторонами укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 4350,00 доларів США на строк три тижні. Всупереч умовам договору відповідач позики не повернув в обумовлений строк, внаслідок чого розмір заборгованості становить 4350,00 доларів США. Дану суму просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також проценти за користування коштами під час дії договору в розмірі 89610,00 доларів США, які обраховані за ставкою 2,5%\~за користування\~коштами в\~день, 3120,68\~доларів США\~ пеня, 972,23 доларів США - інфляційних втрат. Відповідач не погодився з позовною заявою і подав 12.09.2022 року відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03.03.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 97080,68 доларів США (дев`яносто сім тисяч вісімдесят доларів США шістдесят вісім центів), з яких: 4350,00 доларів США сума основного боргу, 89610,00 доларів США 2,5% за користування коштами в день, 3120,68 доларів США пеня. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9801,02 грн. (дев`ять тисяч вісімсот одна грн. дві коп.) судових витрат. В решті вимоги залишено без задоволення за безпідставністю. Представниками відповідача адвокатами Зарембою В.В., Охмаком М.В., 24.06.2022 року подано заяву про перегляд заочного рішення. УхвалоюЛичаківського районного суду м.Львова від 26.08.2022 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2020 року у даній справі скасовано. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 12:20 год. 30.11.2022 року. Відповідач 12.09.2022 року подав відзив на позовну заяву та долучив докази його направлення позивачу. Наголошує, що 95 відсотків позовних вимог в загальній сумі 93593, 48 доларів США є безпідставними та нормативно необґрунтованими. Відповідач [PERSON] визнає лише суму основного боргу в розмірі 4350, 00 доларів США, оскільки підтверджує отримання 09.07.2017 року позики у [PERSON] на вищезазначену суму строком на 3 тижні та суму відсотків за користуванням коштами в розмірі 108, 75 доларів США протягом одного дня. Вважає, що сума процентів за користування позикою повинна бути стягнута лише в межах строку позичання до 30.06.2017 року. Нарахування процентів поза межами строку позики є протиправним. Також зазначає, що нарахування позивачем штрафних санкцій в розмірі на рівні «облікової ставки НБУ» застосовується лише до позики, наданої у національній валюті, крім того, в розписці сторони не обумовили такий вид цивільно-правової відповідальності. Не погоджується і з розміром інфляційних втрат, оскільки такі не можуть бути застосовані до позики, яка виконується в іноземній валюті. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався, однак до закриття підготовчого провадження подав заяву про зменшення позовних вимог. Зазначає, що з відповідача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 4350, 00 доларів США, 2,5 проценти від суми позики за кожен день за період з 09.06.2017 року по 30.06.2017 року в сумі 2392,50 доларів США та 3 відсотки річних з 01.07.2017 року по 10.05.2023 року в сумі 765,00 доларів США. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим, як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.05.2023. Справа призначена до судового розгляду по суті. Узагальнена позиція учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні заяву про зменшення позовних вимог підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просить такий задоволити. Представники відповідача під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позовних вимог частково заперечили з підстав, викладених у відзиві. Просили позов задовольнити частково. Позиція суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 09.06.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 4350, 00 доларів США на строк 3 тижні, що підтверджується відповідною розпискою, наданою в присутності двох свідків, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 8-9, т.1). Відповідач, як вбачається з мотивів відзиву, визнає факт отримання зазначених коштів від позивача. Встановлено, що відповідач суму боргу у визначений в розписці строк не повернув. Доказами, наявними в матеріалах справи, а саме копіями листів-попереджень, повідомлень, довідок про причини повернення конвертів з відділення поштового зв`язку (а.с. 14-20, т.1) підтверджено факт звернення позивача до відповідача з вимогою про погашення заборгованості. З метою стягнення зазначених коштів з відповідача в примусовому порядку позивач звернулась до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином з огляду на факти справи та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першогостатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен надати правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін, а також вирішити питання про те, чи є позовні вимоги обґрунтованими. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним двостороннім правочином і одночасно, одностороннім договором, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона\~позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги. На підтвердження факту укладення договору позики може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17, постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 569/1646/14-ц, від 14.04.2020 у справі № 628/3909/15 та від 21.07.2021 у справі № 758/2418/17. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. У разі встановлення факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 26.02.2020 у справі № 205/5292/15-ц. У справі, яка розглядається, надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів (09.06.2017 року), а також строк повернення коштів (три тижні з дня укладення договору, тобто в строк до 30.06.2017 року). Зрештою, відповідач підтвердив отримання від позивача позики в сумі 4350, 00 доларів США, а що стосується зменшення суми позовних вимог та невизнання позову в частині трьох відсотків річних та порядку визначення розміру 2,5 процентів за користування коштами, суд надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке. Як вбачається зі змісту розписки від 09.06.2017 року, сума в 4350, 00 доларів США була надана позивачем відповідачу з умовою про сплату процентів за користування коштами, а саме 2,5 процентів протягом дня користування коштами. Умова договору позики про сплату 2,5 процентів за користування коштами протягом дня слід розуміти як розмір процентів від суми позики за кожен день користування коштами. Сума, яка підлягає стягненню в межах строку користування коштами в 3 тижні (починаючи з 09.06.2017 року по 30.06.2017 року), тобто 22 дні, становить 2392,50 доларів США ( 0,025*4350*22). Відтак, вимогу про стягнення 2,5 процентів за користування коштами в сумі 2392,50 доларів США за договором позики суд визнає обґрунтованою. Щодо вимоги про стягнення трьох відсотків річних, така не підлягає до задоволення. Як вірно зазначив представник відповідача, дана вимога є новою, не є заявою про збільшення позовних вимог в розумінні кількісного збільшення грошової вимоги від її початкового значення. По своїй суті це являється зміна предмету позову, про що позивач не заявляв в передбаченому ЦПК України порядку. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 705, 26 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.21, т.1) і який обрахований судом з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на дату подачі позову.

Outcome: partial