Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення спадкового майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку кадастровий номер 23221816660000:07:001:1091. Після звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що на все майно [PERSON] постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Херсоні від 18.05.2015 накладено арешт у виконавчому провадженні № 52474866 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. Позивач зазначає, що її батько ніколи не проживав (навіть тимчасово) в м. Херсоні та не мав там ніякого майна та не перебував у трудових відносинах з підприємствами, зареєстрованими у м. Херсоні. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , але не має змоги оформити свої спадкові права. Позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом та просить суд скасувати арешт спадкового майна, а саме з земельної ділянки кадастровий номер 23221816660000:07:001:1091. Позивач до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти задоволення позову. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши надані письмові докази по справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено наступне. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.02.2023 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 323. Факт родинних відносин між [PERSON] , померлим [INFO] , та [PERSON] підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.05.1990 Орджонікідзевським відділом РАГСу м. Запоріжжя, актовий запис № 573. Право власності [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку площею 0,0484 з кадастровим номером 2322184600:07:001:1091, яка розташована за адресою: [ADDRESS] підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№310412101 від 21.09.2022), Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-2303509392017 від 18.09.2017). Як вбачається з постанови державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області від 03.10.2016 ВП № 52474866, було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 337/1116/15 виданого 06.05.2015 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення боргу з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Постановою старшого державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області ВП № 52474866 від 22.04.2019 виконавчий лист № 337/1116/15 виданий 06.05.2015 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя повернуто стягувачу. Як вбачається з відзиву, наданого представником Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дійсно на виконанні у відділі перебувало ВП47555563 від 15.05.2015 з примусового виконання виконавчого листа від 06.05.2015 №337/1116/15, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 99925,08 грн. 18.05.2015 виконавцем у вказаному провадженні було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.03.2016 у вказаному провадженні винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника). За змістом ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.ст. 321, 383, 386 ЦК України, власник свого майна не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Отже, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що - державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника лише у встановленому цим Законом порядку. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст. 12 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 2322184600:07:001:1091, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав власника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved