Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 19 вересня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача, [PERSON] «про стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини» в якому просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на її, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , користь пеню за несплату аліментів за період з вересня 2021 року по серпень 2023 року в сумі 25709,09 гривень та судовий збір покласти на Відповідача 2. Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову адвокат Скіпенко І.Е., яка діє в інтересах позивача [PERSON] зазначила, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON] , з 08 травня 2009 року. Зареєстровано шлюб було у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 177. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідний актовий запис про народження дитини № 650 від 07 вересня 2009 року зроблений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 208/2169/14 від 26 травня 2014 р. шлюб між сторонами було розірвано. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає його участь у житті неповнолітньої дитини, я звернулася до суду задля стягнення аліментів на утримання доньки. На виконанні у Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист № 208/2400/14, виданий 22.05.2014 р. Заводським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь Бузницької 1.Ф, аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, щомісячно. Станом на\~31.08.2023 р.\~у відповідача,\~ [PERSON] \~наявна заборгованість\~зі сплати\~аліментів,\~сукупний розмір\~якої згідно\~Розрахунку від\~31.08.2023\~р за\~період з\~01.09.2021\~р.\~по 31.08.2023\~р.\~становить 84\~576,29 гривень, ВП № 4630546. На теперішній час заборгованість по аліментам відповідач не сплатив, тому позивач вимушена звернутися до суду задля стягнення пені за несплату аліментів. Відповідач є працездатним, несплата ним аліментів на утримання дитини не була наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від відповідача обставини, тому вважає, що з [PERSON] повинна бути стягнута пеня в судовому порядку. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Провівши відповідні арифметичні розрахунки способом викладеним у наведеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, сума пені за прострочення сплати аліментів боржником [PERSON] складає 25 709, 09 грн. Розрахунок пені за період з вересня 2021 року по серпень 2023 року, повинна бути розрахована наступним чином: Вересень 2021 року 0; Жовтень 2021 року 2940,0* 1%*31=911,40; Листопад 2021 року 3416,50*1%*30=1024,95; Грудень 2021 року 3416,50*\~1\~%*31=1059,16\~всього за\~2021\~рік пеня\~становить 2 995, 51 грн. Січень 2022 року 416,50* 1%*31=129,12; Лютий 2022 року 416,50*1%*28=116,62; Березень 2022 року 3416,50*1%*31=1059,16; Квітень 2022 року 3416,50*1%*30=1024,95; Травень 2022 року 3416,50*1 %*31=1059,16; Червень 2022 року 3416,50*1%*30=1024,95; Липень 2022 року 3416,50*1%*31=1059,16; Серпень 2022 року 416,50*1%*31=129,12; Вересень 2022 року 1416,50*1%*30=424,95; Жовтень 2022 року 3416,50*1%*31=1059,16; Листопад 2022 року 26000* 1 %*30=7800; Грудень 2022 року 3416,50*1%*31=1059,16, всього за 2022 рік пеня становить 15 945, 51 грн. Січень 2023 року 3416,50*1%*31=1059,16; Лютий 2023 року 2416,50*1%*28=676,62; Березень 2023 року 3416,50*1%*31=1059,16; Квітень 2023 року 1416,50*1%*30=424,95; Травень 2023 року 2306,29*1%*31=714,95; Червень 2023 року 3416,50*1%*30=1024,95; Липень 2023 року 2416,50*1%*31=749,12; Серпень 2023 року 3416,50*1%*31=1059,16, всього пеня за 2023 рік становить 6 768, 07 грн. Всього пеня становить: 2995,51 грн. + 15023,51 грн. + 5465,03 грн. = 25709,09 грн. Загальний розмір пені при заборгованості у 84 576,29 грн. складає 25709, 09 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Скіпенко І.Е., яка діє в інтересах позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути пеню за останній рік згідно наданого розрахунку. 3. Позиція сторони відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав, але в судовому засіданні пояснив, що він не визнає позов у повному обсязі, просить врахувати, що він не ухиляється від сплати аліментів, а по можливості їх сплачує, але частково, оскільки офіційно ніде не працює, не може влаштуватися, а як тільки в нього виникає підробіток або з`являються кошти він відразу сплачує аліменти, з вказаною сумою заборгованості згоден, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 19 вересня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача, [PERSON] «про стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини». 19 вересня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П.. 04 жовтня 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, встановлено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду по суті. 17 жовтня 2023 року відповідач на офіційну електронну адресу суду подав заяву в якій просив суд відкласти розгляд справи. Розгляд справи по суті відбувся 22 листопада 2023 року за участю сторін. Розглянувши подані позивачем та її представником документи, вислухавши думку відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та її представником докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 08 травня 2009 року сторони зареєстрували шлюбі у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується зробленим актовим записом № 177 у книзі реєстрації шлюбів та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження дитини № 650 від 07 вересня 2009 року зробленим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де в графі мати записано позивача а в графі батько відповідача. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 208/2169/14 від 26 травня 2014 р. шлюб між сторонами було розірвано. На виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист № 208/2400/14, виданий 22.05.2014 р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, яким стягнуто з [PERSON] на користь Бузницької 1.Ф, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, щомісячно. Згідно Розрахунку\~від 31.08.2023\~р.,\~станом на\~31.08.2023 р.\~у відповідача,\~ [PERSON] \~наявна заборгованість\~зі сплати\~аліментів,\~сукупний розмір\~якої за\~період з\~01.09.2021\~р.\~по 31.08.2023\~р.\~становить 84\~576,29 гривень, ВП № 4630546. Відповідно до повідомлення № 37033 від 29.05.2023 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про Відповідача було внесено до Єдиного реєстру боржників, про що було повідомлено Відповідача. Згідно з повідомленням № 10/02-14/10326 від 14.10.2014 року Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив Відповідача про можливість притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Згідно довідки № 18/3984 від 08.08.2019 рік про реєстрацію місця проживання [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.08.2019 року по теперішній час. Відповідно до Акту № 264 від 28.10.2022 року про проживання без реєстрації, разом з позивачкою [PERSON] проживає без реєстрації її донька [PERSON] , [INFO] за адресою за адресою: [ADDRESS] . 6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до статті 51\~Конституції України та статті 180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположнихсвобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4 ,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 2\~ст.141 СК України\~зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4\~ст.155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196\~Сімейного кодексу\~України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня)\~це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання\~сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Тобто, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Внаслідок невиконання\~відповідачем рішення\~суду по\~справі №\~208/2400/14\~за ним\~станом на\~31.08.2023 р.\~утворилась заборгованість\~зі сплати\~аліментів,\~сукупний розмір\~якої за\~період з\~01.09.2021\~р.\~по 31.08.2023\~р.\~становить 84\~576,29 гривень, ВП № 4630546, розмір заборгованості підтверджується копією Розрахунку від 31.08.2023 року. Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тлумачення\~статті 196 Сімейного кодексу України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9\~Цивільного кодексу\~України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8\~Сімейного кодексу\~України та частини першої статті 9\~Цивільного\~кодексу\~України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу\~України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 Цивільного кодексу України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~Сімейним кодексом\~України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою\~статті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~СК України. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 Сімейного кодексу України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що відповідач, який зобов`язаний, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 208/2400/14, сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, щомісячно, не в повному обсязі виконує рішення суду у передбаченому порядку та внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, утворилася заборгованість зі сплати аліментів за вказаним рішенням, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем. За останнім розрахунком позивача пеня за несплачені аліменти за період з вересня 2021 року по серпень 2023 року, включно, при заборгованості у розмірі 84 576,29 грн. складає 25709, 09 грн., але в судовому засіданні представник позивача, адвокат Скіпенко І.Е., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , просила суд стягнути пеню за останній рік, згідно наданого розрахунку. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, наведений позивачем розрахунок не спростував. Крім того, Відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений у праві на працю у спірний період, як і не надано доказів того, що за станом здоров`я він є обмеженим певними видами діяльності, а тому не міг виконувати будь-яку оплачувану роботу задля забезпечення себе та дитини. Відповідно до статей\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~суду не надав. Разом з тим, згідно ч. 1\~ст. 196 СК України\~одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 15627, 23 гривень, тобто за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року згідно наданого розрахунку. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. 7. Розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Отже, з відповідача\~\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 652 (шістсот п`ятдесят дві) гривні 61 копійка.

Outcome: partial