Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року присуджено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення останніми повноліття, починаючи з 21.03.2018 року. Коломийським відділом ДВС 19.06.2018 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного судового наказу, та, починаючи з червня 2018 року, він щомісячно сплачував відповідачу визначені суми. Після досягнення дочкою повнолітня, з 17.02.2019 року він сплачує аліменти лише на утримання [PERSON] . Останній 31.05.2022 року через військову агресію російської федерації з метою отримання відповідного захисту виїхав за межі території України та на даний час перебуває в Федеративній Республіці Німеччина, де проживає в соціальній установі. З того часу син від уряду ФРН щомісяця отримує грошову допомогу в розмірі 406 євро, що стверджується копіями відповідних виписок. Доходи позивача, у свою чергу, з початком війни різко знизились, а через погіршення стану здоров`я йому все важче працювати та заробляти кошти. Крім того, щоб виконувати рішення суду йому часто доводилось брати гроші в борг, а на даний час він майже не отримує доходів. Після виїзду сина за кордон, позивач звернуся в Коломийський міськрайонний суд із заявами про перегляд за нововиявленими обставинами і скасування судового наказу та повернення сплачених по ньому аліментів, проте, відділом ДВС за заявами стягувача накладено арешт на його рахунки в банківських установах, обмежено в праві виїзду за межі України та керування транспортними засобами, у зв`язку з чим він змушений був сплатити весь борг за судовим наказом. Враховуючи те, що його син має значно більші доходи, ніж він, які повністю забезпечують його утримання та проживання, позивач просить звільнити його з 01.06.2022 року (з дати фактичного проживання сина у ФРН) від сплати аліментів на користь відповідача, що стягуються на підставі судового наказу від 05.04.2018 року; відкликати з вищевказаного відділу ДВС зазначений судовий наказ, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору. Відповідач 06.11.2023 року подала до суду відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги заперечує, вказуючи, що позивач систематично ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо участі в утриманні дитини та з цією метою постійно породжував завідомо безпідставні судові спори, намагаючись уникнути сплати аліментів. Походження сина [PERSON] від позивача є встановленим юридичним фактом та заперечень не викликають як і обов`язок батька утримувати неповнолітню дитину. Стягнення аліментів з позивача відбувалось на виконання відповідного наказу суду, що є формою судового рішення та виконавчим документом одночасно, тобто, це фактично форма присудження судом обов`язку платника аліментів до реального виконання. Однак, зазначений судовий наказ він неодноразово намагався скасувати через оскарження за нововиявленими обставинами, пред`явлення позову про повернення безпідставно набутих коштів. Влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального чи іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Жоден з їхніх спільних дітей не перебуває на повному державному забезпеченні, їх щоденні потреби в одязі, їжі, побутовому обслуговуванні лише в мізерній частці покриваються аліментами, а решту витрат несе відповідач як їх мати. Позивач не надав жодного доказу, що неповнолітній [PERSON] має дохід, який забезпечує його потреби та перевищує дохід батька. Соціальна допомога від уряду іноземної держави у зв`язку з навчанням не є самостійним доходом дитини. Країна тимчасового перебування дитини у зв`язку з навчанням не перебирає на себе обов`язку по утриманню дітей, не гарантує їм постійної грошової допомоги, оскільки таке утримання є обов`язком батьків. Наголошує, що позиває є здоровим та працездатним, має достатній рівень матеріального забезпечення, керує дорогим транспортним засобом, що свідчить про його спроможність виконувати покладені на нього обов`язки по утриманню сина. Твердження позивача про отримання сином доходу, розмір якого значно перевищує дохід батька, є надуманим, викладені в позові доводи хибними, з огляду на правовий склад правовідносин, суть платежів та спосіб їх здійснення, а в обраний ним спосіб захисту він намагається уникнути спати аліментів на дитину, що є неприпустимим. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних в позовній заяві, та зазначив, що син близько двох років перебуває за кордоном (у ФРН), де забезпечений житлом, за яке не сплачує, та отримує щомісяця кошти в сумі 410 євро як кишенькові, що стверджується долученими знімками екрану телефону (скриншотом), а позивач, ще й сплачує аліменти на його утримання, а також надавав йому грошові кошти, коли їздив до нього. Крім того, його матеріальне становище значно погіршилось під час війни, водночас, син має дохід та забезпечений матеріально. Відповідачем не надано доказів, що аліменти витрачаються на утримання сина за призначенням. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 15.11.2023 року подала до суду письмову заяву, в якій просить подальші судові засідання проводити у її відсутності ( а.с. 104 ). Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року (справа № 346/1330/18) з позивача на користь відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення останніми повноліття, починаючи з 21.03.2018 року ( а.с. 9 ). Згідно з даними письмових пояснень [PERSON] від 05.01.2023 року (адресованих начальнику служби у справах дітей), її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває за межами країни, а саме в Республіці Німеччина з вересня 2022 року ( а.с. 12 ). Відповідно до листа №08/12-28/08 служби у справах дітей Коломийської міської ради від 05.01.2023 року, адресованого позивачу, [PERSON] відповідно до заяви матері від 05.01.2023 року перебуває за межами України, а саме в Республіці Німеччина, тому не проживає в квартирі [ADDRESS] , та в житловому будинку по [ADDRESS] , у зв`язку з чим відсутня можливість надати відповідний акт щодо обстеження умов проживання вказаного сина з матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Згідно з даними довідки, виданої Головним управлінням ДПС в Івано-Франківської області Державної податкової служби України 20.04.2023 року фізичній особі-підприємцю [PERSON] , відповідно до інформаційної системи ДПС України " Податковий блок " сума загального оподаткованого доходу отриманого від проводження господарської (підприємницької ) діяльності, в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 0,00 грн. (а.с. 26). Відповідно до довідки №20.17/АСВП 56623199/36552/40, виданої Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконанні у вказаному відділі перебуває судовий наказ №346/1330/18 від 05.04.2018 року, виданий Коломийським міськрайонним судом, про стягнення із [PERSON] на корить [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину; заборгованість за аліментами станом на 31.03.2023 року відсутня (а.с. 27 ). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2023 року, яке набрало законної сили 26.10.2023 року, в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманого майна, а саме 119 529,45 грн. аліментів, сплачених за період з 01.02.2019 року по 31.12.2022 року, стягуваних на підставі судового наказу №346/1330/18, видного Коломийським міськрайонним судом 05.04.2018 року, на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог ( а.с. 70-72 ). Ухвалою вказаного суду від 24.05.2023 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу від 05.04.2018 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у справі №346/1330/18 , відмовлено ( а.с. 89-92 ). Позивачем до матеріалів позовної заяви долучено копії документів (виписок та листа соціальної установи), частина яких, в тому числі на іноземній мові (без офіційного перекладу ) та знімків екрану телефону (як зазначив позивач в судовому засіданні), в яких зазначено, що « [PERSON] , [INFO] , з 31.05.2022 року проживає в нашому дитячому закладі соціальної допомоги; установа забезпечує йому проживання та кімнату, щоб він не залежав він інших послуг», а також суми 410,69 євро - «передача», одержувач платежу « [PERSON] » (а.с. 13, 14, 16-25). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею кошів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Вказана правова норма встановлює конкретний, вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів. Питання про те, що чи мають обставини, на які посилається платника аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути звільнений від сплати за ними на підставі судового рішення. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", також передбачено, що за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК ( 2947-14 ). Згідно з положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 2 ст.188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). На підставі наведеного, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, зокрема, що дохід його сина [PERSON] набагато перевищує дохід позивача і забезпечує повністю його (сина) потреби, щоб слугувало підставою для звільнення позивача як батька від обов`язку утримувати вказану дитину, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Долучені позивачем копії виписок (скриншотів), які не містять офіційного перекладу, позбавляють можливості ідентифікації їх походження та підтвердження джерела доходу саме сина сторін, не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. Наявність зміни обставин, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, пред`являючи вказаний позов, в тому числі, звільнення від них, позивачем не доведено та в процесі розгляду справи судом не встановлено. У цій справі заявлено перед судом вимоги: про припинення стягнення аліментів (звільнення від сплати аліментів) та відкликання з відділу ДВС судового наказу про стягнення аліментів. Відтак, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення стягнення аліментів (звільнення від сплати аліментів), то відсутні й підстави для вирішення вимоги про відкликання з відділу ДВС судового наказу про стягнення аліментів, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180-181, 188, 273 СК України та,

Outcome: dismissed