Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

05 вересня 2023 року [PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , звернувся до Коломийського міськрайонного суду з заявою в якій зазначив, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої ввійшла належна померлому частка у спільному майні подружжя - житловому будинку та земельній ділянці, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та були придбані за договорами купівлі-продажу від 15.09.2020 р. На момент смерті [PERSON] в будинку, де він проживав, була зареєстрована та проживала його дружина. У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харук О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак, нотаріус, встановивши, що спадкодавець на момент смерті не був зареєстрований, повідомив спадкоємицю про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтверджень їхнього спільного проживання на момент відкриття спадщини. [PERSON] зареєстрована та постійно проживала разом з чоловіком в будинку по [ADDRESS] . Проте, її покійний чоловік [PERSON] за даною адресою та за будь-якою іншою зареєстрованим не значився. Таким чином, відсутність реєстрації у спадкодавця перешкоджає заявниці в підтвердженні прийняття нею спадщини після смерті свого чоловіка. В зв`язку з цим, [PERSON] просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі [PERSON] на час відкриття спадщини, що матиме для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на спадкування за законом та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно покійного чоловіка. Ухвалою суду від 11.09.2023р. у справі за заявою [PERSON] було відкрито провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Харук О.М. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 11.10.2023р. витребувано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області відомості про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] (остання відома адреса проживання: [ADDRESS] ). В судовому засіданні [PERSON] заявлені її представником вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Пояснила, що разом з чоловіком з 2019 року вони спільно проживали в [ADDRESS] , вели там вдвох господарство та мали спільний побут. Їхні діти вже є повнолітніми та проживають окремо. В жовтні 2020 року вони придбали нерухомість за цією адресою і заявниця там відразу зареєструвалася. Проте, її чоловік знявшись з реєстрації за старою адресою їхнього проживання, за новою не зареєструвався і на момент смерті ніде зареєстрованим не значився. У вересні 2023р. [PERSON] намагалася оформити в нотаріальній конторі свої спадкові права на чоловікову частку в належній їм, як подружжю, нерухомості, однак відсутність спільної реєстрації стало цьому перешкодою. Представник заявниці в судовому засіданні також просив задовольнити заявлені ним в інтересах [PERSON] вимоги та встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. 27.09.2023р. селищний голова подав до суду письмове клопотання в якому вказав, що Печеніжинська сільська рада не заперечує проти встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Справу просив розглянути без участі їхнього представника. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 травня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 228, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно нотаріально посвідчених Договорів купівлі-продажу від 15.09.2020 року, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,1411 га. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2623286601:01:002:0494, яка знаходиться за тією ж адресою. Право власності за [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підтвердженням чого є відповідні Витяги з даного реєстру. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 678. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Будучи спадкоємицею першої черги за законом, [PERSON] , як дружина спадкодавця, звернулася до приватного нотаріуса Харук О.М. щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Листом від 21.09.2023р. [PERSON] для оформлення спадщини рекомендував заявниці звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини по [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Харука О.М., наданого на виконання ухвали суду, спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня, що підтверджується даними зі Спадкового реєстру (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 73975760). Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявниця претендуючи на спадкове майно померлого [PERSON] , намагалася у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, що мало наслідком її подальше звернення до суду задля встановлення факту її постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття нею спадщини та повторного звернення до нотаріальної контори. Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до довідки №235 про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради ОТГ вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно отриманої від Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області інформації слідує, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] . Знятий з місце реєстрації 02.04.2021 року за заявою особи. Відомостей про іншу адресу реєстрації не вказано. При цьому, відповідно до довідки, виданій старостою Слобідського старостинського округу Печеніжинської селищної ради, померлий [PERSON] проживав в житловому будинку по [ADDRESS] (без реєстрації) до дня своєї смерті [INFO] . Довідкою старости Слобідського старостинського округу Печеніжинської селищної ради від 18.08.2023р. №164 підтверджується, що на момент смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані та проживали, зокрема його дружина [PERSON] , [INFO] , а також інші особи. Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що заявниця являється їхньою сусідкою з 2019 року. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] проживала в [ADDRESS] , спільно вели господарство, ґаздували. Після смерті [PERSON] в 2022 році, заявниця здійснила його поховання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даного факту породжуватиме для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved