Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради від 23.06.2011 №15 про оформлення права власності [PERSON] на належний йому житловий будинок [ADDRESS] ; 2) визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.09.2011 (без номеру), видане Новояковлівською сільською радою на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] ; 3) скасувати з закриттям розділу державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (інша адреса: [ADDRESS] ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно; 4) зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] (інша адреса: [ADDRESS] ), який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.07.1995 року, виданого виконавчим комітетом Оріхівської районної ради народних депутатів Запорізької області та зареєстрованого 18.07.1995 Пологівським бюро технічної інвентаризації в книзі №4 за реєстровим номером №210. Позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення правління колгоспу імені Шевченка с. Новояковлівка Оріхівського району Запорізької області позивачу було виділено земельну ділянку площею 1000,0 м2 за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та для ведення підсобного сільського господарства. Рішенням № 55 від 12.12.1987 виконавчий комітет Новояковлівської сільської Ради народних депутатів погодив виділення йому земельної ділянки для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , просив виконавчий комітет Оріхівської районної Ради народних депутатів дозволити йому будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці та зобов`язав отримати будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. Рішенням № 45 від 10.03.1988 р. виконавчий комітет Оріхівської районної Ради народних депутатів дозволив йому будівництво житлового будинку та отримання паспорту на забудову садиби за адресою: [ADDRESS] . У встановленому законодавством поряду, він отримав паспорт на забудову та здійснив будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці, який було прийнято до експлуатації. На підставі рішення виконавчого комітету Оріхівської районної Ради народних депутатів № 121 від 17.07.1995 йому виконавчим комітетом Оріхівської районної Ради народних депутатів видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 18.07.1995, яке було зареєстровано у визначеному порядку 18.07.1995 Пологівським бюро технічної інвентаризації в книзі № 4 за реєстровим №210. Таким чином, у законний спосіб він набув право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З часу будівництва житлового будинку він постійно був зареєстрований та постійно мешкав в житловому будинку разом з членами своєї сім`ї. Належне йому право власності на житловий будинок не оспорювалось іншими особами і існує донині. Наразі адреса житлового будинку змінилась внаслідок ліквідації Оріхівського району та перейменування вулиці Калініна і прописана наступним чином: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією РФ с. Новояковлівка перебуває в зоні бойових дій і в цілях безпеки, він виїхав для тимчасового проживання до м. Запоріжжя, де мешкає в орендованому житлі та має статус внутрішньо переміщеної особи. Внаслідок часткового пошкодження належного йому житлового будинку під час обстрілів с. Новояковлівка військами РФ, він звернувся до органу місцевого самоврядування для взяття житлового будинку на облік, як частково пошкодженого. Під час оформлення документів йому було запропоновано зареєструвати належне право власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що він і мав намір здійснити. Проте неодноразово отримував відмову у зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаною адресою: [ADDRESS] зареєстровано право власності на житловий будинок з іншими технічними характеристиками за іншою фізичною особою, а саме відповідачем [PERSON] [PERSON] , будучи мешканцем с. Новояковлівка, розпочав будівництво житлового будинку в 1992 році на земельній ділянці, яка мала адресу: [ADDRESS] та суміжна з земельною ділянкою позивача. На підставі рішення виконавчого комітету Новояковлівської сільської Ради від 23.06.2011 № 15 Новояковлівською сільською Радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.09.2011 на належний [PERSON] житловий будинок з зазначенням адреси житлового будинку позивача: [ADDRESS] . Таким чином, в рішенні виконавчого комітету Новояковлівської сільської Ради від 23.06.2011 за № 15 та в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 06.09.2011 на ім`я [PERSON] замість адреси: [ADDRESS] помилково зазначена адреса вже зареєстрованого та належного позивачу житлового будинку: [ADDRESS] . В 2011 році реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася не в паперовому виді бюро технічної інвентаризації, а в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому 06.09.2011 [PERSON] звернувся до КП «Імпульс» Пологівської районної Ради та зареєстрував в Реєстрі прав власності на нерухоме майно належне йому право власності на свій житловий будинок за адресою вже зареєстрованого і належного позивачу житлового будинку: [ADDRESS] . Державний реєстратор при реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок не міг виявити помилку в адресі житлового будинку відповідача, оскільки в 2011 році належний позивачу житловий будинок ще не був зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Комишуваська селищна Рада Запорізького району Запорізької області в листі № 01/02-17 від 02.01.2023 р. надала виписку з погосподарського обліку по Новояковлівському старостинському округу № 5, відповідно до якої за адресою: [ADDRESS] числиться житловий будинок, що належить на праві власності гр. [PERSON] , земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,48 га, під будівлями та спорудами 0,1200 га, а відповідно до запису №21-2-0092-4 книги №21-2 погосподарського обліку Комишуваської селищної Ради Запорізького району Запорізької області за адресою: [ADDRESS] числиться земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,4100 га, під будівлями та спорудами 0,17 га, яка належить на праві власності гр. [PERSON] . На земельній ділянці фактично знаходиться недобудований житловий будинок. За вказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Новояковлівської сільської Ради від 23.06.2011 № 15 про оформлення права власності [PERSON] на належний йому житловий будинок порушує його права та інтереси як власника житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки житловому будинку [PERSON] була присвоєна адреса належного позивачу житлового будинку. Вчинене порушення перешкоджає позивачу як законному власнику житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , реалізувати належні йому права власника, зокрема, зареєструвати право власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладати будь-які угоди з житловим будинком, розпорядитися власним житловим будинком, тощо. На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 15.05.2023 позовна заява була залишена без руху. 04.07.2023 адвокатом Железняком В.К. подано клопотання про долучення до матеріалів справи 1-3 сторінок паспорта громадянина України та РНОКПП на ім`я відповідача. 24.07.2023 представником позивача - адвокатом Железняком В.К., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 28.04.2023 серії АР №1014812, подано клопотання про відвід судді, яке ухвалою суду від 24.07.2023 визнане необґрунтованим. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 (провадження №2-ві/336/6/23) у задоволенні заяви адвоката про відвід судді - відмовлено. Ухвалою суду від 28.07.2023 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 30.08.2023 адвокатом Железняком В.К. повторно подано клопотання про відвід судді, яке ухвалою суду від 30.08.2023 визнане необґрунтованим. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2023 (провадження №2-ві/336/9/23) у задоволенні заяви адвоката про відвід судді - відмовлено. 11.10.2023 адвокатом Железняком В.К. подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. Ухвалою суду від 16.10.2023, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області. Вказаною ухвалою з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради витребувано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 21.11.2023 з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшов лист № 01-19/01/2003 від 20.11.2023 про неможливість надання витребуваної судом інформації. 22.11.2023 судом зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо інформації стосовно власника житлового будинку за спірною адресою. Судом на виконання вимог ст.187 ЦПК України, вживалися заходи з встановлення місця реєстрації/проживання відповідача, проте встановити місце реєстрації останнього не виявилося можливим, у зв`язку з чим, суд здійснював виклик останнього за допомогою розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Відповідачем відзив на позов не подано. В судовому засіданні 16.10.2023 позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та провив їх задовольнити. В судовому засіданні 16.10.2023 представник позивача - адвокат Железняк В.К. просив задовольнити позов, посилаючись на обставини, зазначені у ньому. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав. 24.11.2023 від представника позивача - адвоката Железняка В.К. надійшло клопотання про розгул справи без участі позивача та представника, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зазначено, що належним відповідачем у справах за позовами про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Відносно державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, то така реєстрація сама по собі є похідною від договору (правочину), а тому Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що визначено частиною першою ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями частин 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, речові права на нерухоме майно підлягають обов`язковій державній реєстрації. В постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року справі № 727/9665/14-ц , а також у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 310/2647/17-ц (провадження № 61-7734св19) висловлений правовий висновок щодо ефективності захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може зіткнутися з проблемою, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої. За загальним правилом та відповідно до чинного закону, конкуренція позовів не допускається, окрім випадків, коли правомочній особі законом або договором надано право вибору вимагати застосування одного з-поміж передбачених у договорі або законі способів захисту. У будь-якому випадку під час вибору правомірного способу захисту порушеного права підлягає врахуванню правова природа цивільних відносин, що існують між сторонами як сторонами спірних правовідносин. Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, саме у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи. Згідно правових висновків ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) Велика Палата (п.83) вкотре звернула увагу, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. При цьому (п.84) якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови ВП ВС від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). Водночас (п.85) такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Титове, Куйбишевського району, Запорізької області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 13) 14.12.2021 Оріхівською ДПІ ГУ ДПС в Запорізькій області, [PERSON] присвоєно РНОКПП № [NUMBER] . Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2301-5001689890 від 01.06.2022, [PERSON] , будучи зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки МСЕ серії АГ №052698 від 07.09.2004, [PERSON] є інвалідом 2-ї групи (загальне захворювання) безстроково. (а.с.8) Рішенням Новояковлівської селищної ради народних депутатів Оріхівського району Запорізької області №55 від 12.12.1987, [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8а) Вказане також підтверджується копією Паспорта на забудову садиби. (а.с.11) Рішенням виконкому Оріхівської районної ради народних депутатів № 45 від 10.03.1988 [PERSON] отримав дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8а, зворот) 10.11.1994 [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 00013 01747, відповідно до якого останній отримав у власність земельну ділянку, площею 0,60 га, в тому числі 0,12 га бід будівлями, лісами та іншими угіддями та 0,48 га під ріллям. (а.с.9) Згідно вказаного Акту, [PERSON] на підставі рішення Новояковлівської селищної ради народних депутатів від 20.09.1994 №56, передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,60 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новояковлівської сільської ради. Відповідно до копії Свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Оріхівської районної ради народних депутатів від 18.06.1995, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок зареєстровано в Пологівському БТІ на праві приватної власності за [PERSON] , записано в реєстрову книгу №4 за №210 від 18.06.1995.(а.с. 12) Згідно Листа Комишуваської селищної ради Запорзького району Запорізької області № 01/02-17 від 02.01.2023, відповідно до Виписки з погосподарського обліку по Новояковлівському старостинському округу №5, відповідно до запису №21-2-0094-1 книги № 21-2 погосподарського обліку Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області за адресою: [ADDRESS] числиться житловий будинок, що належить на праві власності гр. [PERSON] , земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,4269 га, під будівлями та спорудами 0,2500 га. Відповідно до запису № 21-2-0095-1 книги, № 21-2, за адресою: [ADDRESS] числиться житловий будинок, що належить на праві власності гр. [PERSON] , земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,48 га, під будівлями та спорудами 0,1200 га. Відповідно до запису № 21-2-0092-4 книги № 21-2 за адресою: [ADDRESS] числиться земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,4100 га, під будівлями та спорудами 0,17 га, яка належить на праві власності гр. [PERSON] . На земельній ділянці фактично знаходиться недобудований житловий будинок. За вказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. Відповідно до запису № 21-2-0093-1 книги № 21-2 за адресою: [ADDRESS] числиться житловий будинок, що належить на праві власності гр. [PERSON] , земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0,3928га, під будівлями та спорудами 0,2500га. (а.с.15) Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Виданого Новояковлівською сільською радою 06.09.2011, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 житлового будинку [ADDRESS] .(а.с.14) Вказане також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №31207451 від 06.09.2011, видане Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради. (а.с.14, зворот) 07.12.2022 з метою державної реєстрації свого права власності на житловий будинок, [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно. Проте, рішенням державний реєстратор Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізька області Рябошапки Ірини Петрівни №66287915 від 03.02.2023, було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] .(а.с.15) Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно вказаного рішення: документи, подані для проведення державної реєстрації прав суперечать між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Проведення державної реєстрації буде можливим за умови усунення суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами (присвоєння або уточнення об`єкту нерухомого майна адреси). Так, у рішенні зазначено, що [PERSON] , звертаючись до державногореєстратора, подав свідоцтво про право власності на житловий будинок №б/н від 18.07.1995, видане Оріхівською районною Радою народних депутатів Запорізької області, відповідно до якого, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ним на рукописних носіях. Але, під час розгляду заяви та здійснення пошуків в Державних реєстрах, було встановлено, що відповідно до відомостей в Державному реєстрі, за заявленою адресою, вже зареєстровано право власності на житловий будинок з іншими технічними характеристиками за іншою фізичною особою. Зважаючи на вищесказане вбачаються суперечності між заявленими правами та зареєстрованими в Державному реєстрі речових прав. [PERSON] рекомендовано у разі «задвоєння» адреси, звернутися до органів місцевого самоврядування для уточнення адреси. Аналогічні підстави відмови у державній реєстрації зазначені у рішенні державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 03.02.2022 за № 66287915. (а.с.15, зворот) Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 24.07.1997 Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] в с. Балабино, Запорізького району, Запорізької області.(а.с.36-37 ) Дані паспорта щодо місця реєстрації відповідача, суду надано не було. 26.08.2011 [PERSON] . ДПІ у Оріхівському районі було присвоєно РНОКПП за № [NUMBER] . (а.с.38) Згідно Листа Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 17.07.2023 №01-69/1133/364 за даними реєстру територіальної громади персональні дані на [PERSON] , [INFO] - відсутні. (а.с.55) Згідно Листа Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 04.07.2023 № 3056/04-29 (до суду надійшов 31.07.2023, Вх. №22558/23), станом на 04.07.2023 [PERSON] не перебуває на обліку в ЄІБД ВПО по Запорізькій області. Судом здійснювалися виклики відповідача шляхом: 1) направлення кореспонденції за адресою місця знаходження майна відповідача (житлового будинку, право власності на який зареєстровано в державному реєстрі), 2) розміщення оголошення на офіційному сайті суду. З огляду на вказане, судом були використані всі можливі засоби, щодо належного сповіщення відповідача про наявність справи у суді та її розгляд. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №322880 від 22.11.2023, за [PERSON] , зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний №34562374, загальною площею 128,4 кв.м, житловою площею 68,1 кв.м., площа земельної ділянки 5800 кв.м., номер запису 369, номер в книзі 4. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності , б/н від 06.09.2011, видане Новояковлівською сільською радою. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Водночас, згідно з пунктом 10 ч. 2ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, що визначено ч. 1 ст. 21 ЦК України. Положеннями ч.1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, ураховуючи те, що відповідачем не надано заперечень щодо обставин, зазначених у позові, а також відсутність заперечень третьої особи щодо задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, видавши [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , Новояковлівська сільська рада порушила право власності позивача на житловий будинок, розташований за вказаною адресою. В подальшому КП «Імпульс» Пологівської районної ради, здійснивши державну реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] , також порушило право власності позивача на житловий будинок, розташований за вказаною адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З огляду на вказане вимоги позивача про «Зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] (інша адреса: [ADDRESS] ), який належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18.07.1995 року, виданого виконавчим комітетом Оріхівської районної ради народних депутатів Запорізької області та зареєстрованого 18.07.1995 Пологівським бюро технічної інвентаризації в книзі №4 за реєстровим номером №210» - задоволенню не підлягають, оскільки вказані вимоги є передчасними, з огляду на те, що державна реєстрація (у даному випадку) буде здійснена на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Водночас, суд приймаючи рішення про скасування державної реєстрації за відповідачем, суд приймає рішення про визнання права власності на об`єкт нерухомості за позивачем. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Що ж стосується позовної вимоги про «Скасувати з закриттям розділу державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (інша адреса: [ADDRESS] ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно», то згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Тобто, рішення суду в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно є підставою для скасування державної реєстрації речового права, тому додатковому вирішення не потребує. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.07.2020 у справі 148/2755/15-ц. Стосовно позовних вимог щодо «зареєструвати в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок [ADDRESS] (інша адреса: [ADDRESS] )», то суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги, оскільки це не входить в повноваження суду та є передчасним, оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно відбувається на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та свідоцтва про право власності, які наявні у позивача. А тому суд не може зобов`язати державного реєстратора здійснити реєстрацію вище вказаного будинку. В разі відмови державного реєстратора речових прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію, позивач має право звернутися з позовною заяво до суду за захистом порушеного права. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач та його представник як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, законними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач є особою, яка відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то судовий збір за подання вказаного позову підлягає стягненню з відповідача. Так, звертаючись з вказаним позовом до суду, [PERSON] було заявлено чотири вимоги немайнового характеру, за що відповідно до положень абз.2 п.п.5 п.1 ч.2 ст.5 та ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», повинно бути сплачено по 1 073,60 гривні за кожну вимогу, що разом становить 4 294,40 гривні. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 294,40 гривні.

Outcome: partial