Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач у серпні 2023 року звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2014 року по 2021 рік. У вказаному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач посилаючись на те, що відповідач, відповідно до сімейного законодавства, зобов`язана забезпечувати спільних дітей на рівні із позивачем, у зв`язку з чим просив суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2833 грн. щомісячно, починаючи з 04.08.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2023 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивач підтримав та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позовних вимог, зазначивши, що немає доходу, оскільки вже чотири роки не працює, у зв`язку з тим, що не може вільно пересуватись, на підтвердження чого надала виписку з медичної картки стаціонарного хворого, відповідно до якої у відповідача спостерігається псевдосенситивна атаксія з порушенням акту ходи та самообслуговування. Відповідачка постійно проходить лікування, що також підтверджується наданими виписками із медичних карт стаціонарного хворого, медичними довідками та чеками на придбання медичних препаратів. Відповідачка зазначила, що проходить лікування та купує ліки виключно за кошти своїх батьків, у яких вона перебуває на утриманні. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.03.2014, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.05.2021. Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які наразі проживають із позивачем у справі. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 1 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При вирішенні спору суд враховує, що відповідач відповідно до довідки Новобасанськоїсільської ради Чернігівської області ніде не працює. Відповідач зазначає, що не може вільно пересуватись, на підтвердження чого надала виписку з медичної картки стаціонарного хворого, відповідно до якої у відповідача спостерігається псевдосенситивна атаксія з порушенням акту ходи та самообслуговування. Відповідач постійно проходить лікування, що також підтверджується наданими виписками із медичних карт стаціонарного хворого, медичними довідками та чеками на придбання медичних препаратів. Відповідач зазначила, що проходить лікування та купує ліки виключно за кошти своїх батьків, у яких вона перебуває на утриманні. Тобто, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не має об`єктивної можливості надавати матеріальну допомогу своїм малолітнім дітям в силу зазначених судом обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed