Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач, обґрунтовуючи вимоги, зазначає, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.05.2023 з відповідача в її користь стягнуто 16710,56 гривень, заборгованих при звільненні, та 2000 грн. витрат на правничу допомогу. 24.09.2023 відповідач рішення суду виконав. Позивач, уточнивши вимоги, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 47000,20 грн. Заперечення відповідача. Відповідач у відзиві зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 47000,20 грн., з чим погодився позивач, і, крім цього, відповідач просить врахувати важкий фінансовий стан підприємства при визначенні суми середнього заробітку. Мотивувальна частина рішення. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із такого. Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). Середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідно до вказаного порядку, складає 361,54 грн., з чим погодились обидві сторони. Період затримки виплати заробітної плати складає 130 робочих днів (з 06.12.2022 року по 05.06.2023 рік). Відтак,\~розмір середнього\~заробітку позивачки\~за час\~затримки розрахунку\~з дня\~її звільнення\~становить:\~361,54\~грн.\~х 130\~днів = 47000,20 грн. 18 липня 2018 року Верховний Суд України дійшов висновку (справа № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18), що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Законодавець обмежив суму стягнення середнього заробітку, підстав обмежувати її ще більше суд у цьому випадку не вбачає. Наслідки ситуації, яка склалася в державі, відчуває на собі не лише відповідач, але й позивач, яка внаслідок несвоєчасної виплати заробітку взагалі залишилася без засобів для існування у складний період. Пам`ятаючи це, відповідач мав надавати розрахункам з позивачем пріоритет і запобігати ситуації, яка склалася.

Outcome: approved