Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

15 листопада 2018 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Крамар Анна Олександрівна, звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зіслалась на те, що 24 жовтня 2011 року між нею, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №2760. Від спільного життя [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 20.04.2018 р. Однак сімейне життя між сторонами не склалось, у зв`язку з тим, що [PERSON] вирішив звернутись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Вже на час пред`явлення [PERSON] цього позову про розірвання шлюбу існував спір стосовно поділу майна, набутого ними за час шлюбу, а тому вона, [PERSON] , вирішила звернутись з даним позовом про поділ майна подружжя. Зазначає, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] , вона, [PERSON] , придбала транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу №4641/2017/736634, укладеного 05 грудня 2017 року у сервісному центрі МВС 4641 РСЦ МВС у Львівській області між [PERSON] та [PERSON] . Вартість транспортного засобу становить 40 000,00 грн.. Транспортний засіб зареєстрований на ім`я позивача [PERSON] , однак перебуває у одноосібному користуванні відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] жодного разу вищевказаним автомобілем не користувалася, оскільки не має відповідного свідоцтва про право на водіння транспортним засобом. Вважає, що її права, як співвласника, на вільне користування спільним майном порушується відповідачем, тому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію - половину вартості цього автомобіля. Крім того зазначає, що за час спільного життя відповідач свідомо ухилявся від утримання сім`ї, витрачав доходи від здійснення підприємницької діяльності та заробітну плату не в інтересах сім`ї, не сплачував аліментів на утримання їх сина, які були призначені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2016 року тому, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину доходів та грошових коштів на депозитних та поточних банківських рахунках, відкритих на ім`я відповідача [PERSON] . З огляду на наведені в позовній заяві обставини, враховуючи положення ст. 364 ЦК України ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, просила ухвалити рішення, яким: - виділити відповідачу [PERSON] легковий автомобіль марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину усіх доходів та грошових коштів на депозитних та поточних банківських рахунках, зареєстрованих на ім`я відповідача [PERSON] ; - судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн. та очікувані витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі та вирішено проводити її судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. 18 грудня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вказував, що всі кошти від підприємницької діяльності та заробітної плати витрачав на утримання сім`ї. Тому, немає підстав стягувати з нього 1/2 частку всіх доходів та грошових коштів на банківських депозитних рахунках. На момент припинення спільного проживання з позивачкою [PERSON] у них наявне лише одне спільне майно спірний автомобіль, вартість якого складає 10 000,00 грн. Він, відповідач, не заперечує, щоб цей транспортний засіб був переданий йому у власність із виплатою позивачу [PERSON] компенсації половини вартості вказаного автомобіля у розмірі 5\~000,00 грн. 14 січня 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Крамар А.О. подала відповідь на відзив, в якому позов підтримала та просила його задовольнити. 18 лютого 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просить доводи позивача [PERSON] відхилити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року підготовче провадження в цивільній справі №466/9110/18 за позовом [PERSON] , від імені якої діє адвокат Крамар А.О., до [PERSON] про поділ майна було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Крамар А.О. та вищевказану цивільну справу №466/9110/18 повернуто у підготовче провадження, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено підготовче судове засідання. 27 вересня 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Крамар А.О. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила ухвалити рішення, яким: - виділити [PERSON] легковий автомобіль марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - \~ \~ \~ \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20\~000,00 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку усіх доходів та грошових коштів на депозитних банківських рахунках, зареєстрованих на ім`я [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~встановити за [PERSON] право власності на 1/2 частку від доходів [PERSON] , що отримані за час шлюбу від здійснення підприємницької діяльності та стягнути на користь позивачки 65\~992,50 грн.; - \~ \~ \~ \~встановити за [PERSON] право власності на 1/2 частку від доходів у вигляді заробітної плати відповідача [PERSON] за час шлюбу та стягнути на користь позивачки 101\~569,43 грн.; - \~ \~ \~ \~встановити за [PERSON] право власності на 1/2 частку від інших доходів, отриманих відповідачем [PERSON] за час шлюбу та стягнути на її користь 298\~315, 17 грн.; - \~ \~ \~ \~встановити за [PERSON] право власності на 1/2 частку суми депозитного вкладу [PERSON] та стягнути на користь її, позивача, користь 1197,50 доларів США, що складає в еквіваленті 28\~883,70 грн.; - визнати за відповідачем [PERSON] обов`язок солідарного виконання зобов`язання за борговими розписками та стягнути на з нього на користь позивача [PERSON] 77\~000,00 грн.; - судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 763 грн.00 коп., а також очікувані витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. покласти на відповідача [PERSON] 15 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що даний позов в такому уточненому вигляді він не визнає, як і не визнає в повному обсязі обставин, якими [PERSON] обгрунтовує свої вимоги, за винятком того факту, що за час шлюбу ними було придбано транспортний \~ \~ \~ \~ засіб марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою підготовчого засідання Шевченківського районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року підготовче провадження в цивільній справі №466/9110/18 було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2022 року було задоволено заяву [PERSON] , від імені якої діє адвокат Вовк О.С., про відмову від частини позовних вимог та цивільну справу в частині позовних вимог про: - визнання за [PERSON] право власності на 1/2 усіх доходів та грошових коштів на депозитних банківських рахунках, зареєстрованих на ім`я [PERSON] ; - встановлення за [PERSON] права власності на 1/2 частку від доходів [PERSON] , що отримані за час шлюбу від здійснення підприємницької діяльності, та стягнення на її користь 65 992,50 грн.; - встановлення за [PERSON] права власності на 1/2 частку від доходів у вигляді заробітної плати відповідача [PERSON] за час шлюбу та стягнення на її користь 101 569,43 грн.; - встановлення за [PERSON] права власності на 1/2 частку від інших доходів, отриманих відповідачем [PERSON] за час шлюбу, та стягнення на її користь 298 315,27 грн.; - встановлення за [PERSON] 1/2 права власності на суму депозитного вкладу [PERSON] та стягнення на її користь 1 197,50 доларів США, що складає в еквіваленті 28 883,70 грн. та цивільну справу №466/9110/18 [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] до [PERSON] , третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в цій частині - провадженням закрито. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Вовк О.С. решту позовних вимог підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача [PERSON] . Просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Телішевський І.Д., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, покликаючись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Третя особа [PERSON] , в судовому засіданні підтвердив факти, викладені в своїх письмових поясненнях та надав суду для огляду оригінали розписок від 31 грудня 2011 року на суму 7000,00 гривень; від 18 серпня 2012 року на суму 11\~000,00 гривень; від 11 травня 2013 року на суму 10\~000,00 гривень; від 07 липня 2013 року на суму 13\~000,00 гривень; від 02 березня 2014 року на суму 20\~000,00 гривень; від 11 січня 2015 року на суму 16\~000,00 гривень; від 07 листопада 2015 року на суму 15 000,00 гривень; від 30 липня 2016 року на суму 19\~000,00 гривень; від 10 червня 2017 року на суму 21\~000,00 гривень; від 10 березня 2018 року на суму 22\~000,00 гривень. У судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 24 листопада 2023 року о 12.30 год. позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вовк О.С. не з`явились та адвокат Вовк О.С. подала заяву, зі змісту якої вбачається, що вона просить розглядати справу у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Телішевський Б.І., у судове засідання, яке було призначено на 24 листопада 2023 р. о 12.30 год., не з`явилися та адвокат Телішевський Б.І. подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання, яке було призначено на 24 листопада 2023 р. о 12.30 год. не з`явився з невідомих суду причин. У відповідності до положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 24 листопада 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника адвоката Вовк О.С., відповідача [PERSON] , його представника адвоката Телішевського І.Д., третьої особи [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~ Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до\~ст.\~ст.\~79,\~80\~ЦПК України,\~які регулюють\~достовірність та\~достатність доказів,\~достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям, яке перебувало у шлюбі, зареєстрованому у Львівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану 24 жовтня 2011 року. Рішенням Залізничного районного суд м. Львова від 25 січня 2019 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов [PERSON] було задоволено та шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №4641/2017/736634, укладеного 05 грудня 2017 року у сервісному центрі МВС 4641 РСЦ МВС у Львівській області між [PERSON] та [PERSON] , сторони придбали транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . А втомобіль зареєстровано на ім`я позивача [PERSON] . Вартість транспортного засобу становить 40\~000,00 грн. Вказане майно є спільним майном подружжя, що сторони не заперечують. Рівність часток у праві власності на це майно також [PERSON] та [PERSON] не заперечують. Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із приписами ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст. 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст.71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК). За змістом ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Автомобіль безумовно є річчю неподільною. При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу [PERSON] , суд враховує встановлені при розгляді справи обставини, а саме, що автомобіль марки «ВАЗ 21043», білого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , від часу його придбання перебував у постійному користуванні [PERSON] .. Як пояснила у судовому засіданні [PERSON] , відповідач використовував транспортний засіб у своїй підприємницькій діяльності, вона жодного дня ним не користувалася, відповідного свідоцтва про право на керування транспортним засобом у неї немає. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Легковий автомобіль марки «ВАЗ 21043», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , є неподільною річчю, при вирішенні питання про поділ такого майна, неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Оскільки з моменту придбання автомобіля таким фактично користувався відповідач [PERSON] , суд вважає, що таке майно повинно залишитись у останнього. Половину вартості цього автомобіля слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] . При цьому суд критично ставиться до пояснень відповідача, що насправді дійсна вартість спірного автомобіля становить 10 000,00 грн. Відповідач не надав докази іншої вартості автомобіля, ніж та, яку визначила позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу спірного автомобіля, та не заявляв клопотання щодо призначення в справі судової товарознавчої експертизи для визначення його вартості. Щодо вимоги визнати за відповідачем [PERSON] обов`язку солідарного виконання зобов`язання за борговими розписками та стягнення на користь позивача [PERSON] 77 000,00 гривень суд зазначає наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України).\~Цивільні обов`язки\~виконуються у\~межах,\~встановлених договором\~або актом\~цивільного законодавства\~(ч.1\~ст. 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка\~позичальника або\~інший документ,\~який посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної\~грошової суми\~або визначеної\~кількості речей\~(ч.2\~ст. 1047 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України. Разом із тим, нормами ЦК України та Сімейного кодексу\~України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям. Відповідно до\~ч.3\~ст.\~368\~ ЦК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначалось вище, приписами ст. 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі приписи ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 Сімейного кодексу України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до вимог ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68, ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. З пояснень позивача [PERSON] випливає, що грошові кошти за борговими розписками вона позичала в період грудня 2011 року березня 2018 року в свого рідного брата [PERSON] в інтересах сім`ї через скрутне матеріальне становище. Про такі позики відповідачу [PERSON] було відомо та проти отримання позики він не заперечував. Ці обставини також підтвердив в судовому засіданні [PERSON] , який був залучений до участі в справі в якості третьої особи. Зокрема, [PERSON] пояснив, що на час позики в нього грошей сестра [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали однією сім`єю в батьківській квартирі [ADDRESS] . Про позику [PERSON] знав та казав, що пізніше її поверне. Враховуючи викладене, суд вбачає наявність підстав для визнання за відповідачем [PERSON] обов`язку солідарного виконання зобов`язання за борговими розписками: від 31 грудня 2011 року на суму 7000,00 гривень; від 18 серпня 2012 року на суму 11\~000,00 гривень; від 11 травня 2013 року на суму 10\~000,00 гривень; від 07 липня 2013 року на суму 13\~000,00 гривень; від 02 березня 2014 року на суму 20\~000,00 гривень; від 11 січня 2015 року на суму 16\~000,00 гривень; від 07 листопада 2015 року на суму 15 000,00 гривень; від 30 липня 2016 року на суму 19\~000,00 гривень; від 10 червня 2017 року на суму 21\~000,00 гривень; від 10 березня 2018 року на суму 22\~000,00 гривень, а разом за борговими зобов`язаннями на загальну суму 154\~000,00 гривень, та стягнення на користь позивача [PERSON] половини суми в розмірі 77\~000,00 гривень. Оскільки при пред`явленні позову ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова позивачу [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до часу ухвалення судового рішення, то такі витрати відповідно до ст. 142 ЦПК України слід стягнути в доход держави з відповідача [PERSON] пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved