Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

14.09.2022 року [PERSON] через представника - адвоката Пономарьова О.В. звернулась до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Восход» Кривенка Івана Івановича про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та припинення права оренди. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2007 року позивач набула у власність земельну ділянку площею 7,4500 га кадастровий номер 352083800:02:000:0141, розташовану на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №057348, виданого 02.02.2009 року Бобринецькою районною державною адміністрацією. З листа Бобринецької міської ради від 31.03.2017 року №03-39/748 позивачу стало відомо, що 01.04.2014 року між нею та Селянським (фермерським) господарством «Восход» Кривенка Івана Івановича було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки та 31.03.2017 року проведено державну реєстрацію права оренди, номер запису про інше речове право: 19789192. Після проведення державної реєстрації, відповідач не надав позивачу екземпляр договору оренди, з його змістом позивач не була ознайомлена. Спірний договір оренди землі позивач не підписувала, що з`ясовано при проведенні почеркознавчої експертизи та встановлено рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.01.2021 року по справі №383/1305/19, отже під час його укладення сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] жодним чином не засвідчувала свою волю до виникнення правовідносин з приводу оренди земельної ділянки з відповідачем та настання відповідних правових наслідків просить: усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 7,4500 га, кадастровий номер 3520883800:02:000:0141 шляхом повернення її з незаконного володіння СФГ «Восход» Кривенка Івана Івановича ; скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) СФГ «Восход» Кривенка Івана Івановича та припинити право оренди СФГ «Восход» Кривенка Івана Івановича щодо означеної земельної ділянки за договором оренди від 01.04.2014 року. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19.09.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (Т1а.с.51-52). 27.10.2022 року представник відповідача адвокат Коротченко О.О. подала відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити. В обгрунтування заперечень зазначив, що 01.04.2014 року між сторонами був укладений договір оренди землі строком на 20 років, відповідно до умов якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 7,45 га, кадастровий номер 352083800:02:000:0141. Вказує, що договір оренди землі є укладеним у відповідності до чинного на момент його укладення законодавства, під час укладення договору сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, строку його дії та виплати орендної плати відразу за весь період оренди. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 01.04.2014 року позивач отримала орендну плату за договором оренди землі від 01.04.2014 року за весь період оренди в сумі 200000 грн., що спростовує твердження позивача про те, що дізналась про договір з листа Бобринецької міської ради. Також зазначає, що з моменту укладення договору до моменту звернення до суду з позовом минуло більше трьох років, тому планує заявити заяву про застосування строків позовної давності (Т1а.с.73-74). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.12.2022 року частково задоволено клопотання представника відповідача адвоката Коротченко О.О. про витребування доказів (Т1а.с.160-162). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.03.2023 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу (Т2 а.с.8-11). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.04.2023 року виправлено в резолютивній частині ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.03.2023 року описку в зазначенні назвиекспертної установи, якій доручено проведення судово-почеркознавчої експертизи (Т2 а.с.27-28). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.08.2023 року поновлено провадження у справі (Т2 а.с.67). Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача заперечили проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2007 року, реєстр. №1411 ВЕХ №219585 є власником земельної ділянки площею 7,45 га кадастровий номер 3520883800:02:000:0141, розташованої на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №057348, виданого 02.02.2009 року Бобринецькою районною державною адміністрацією, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010936500002 (Т1 а.с.10). 01.04.2014 року між [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством «Восход» в особі голови Кривенка Івана Івановича було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на двадцять років, що підтверджується копією договору (Т1 а.с.11-14). За вказаним договором [PERSON] передано земельну ділянку Селянському (фермерському) господарству «Восход» в особі голови Кривенка Івана Івановича, що підтверджується копіями актів про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 01.04.2014 року та про визначення меж земельних ділянок в натурі від 01.04.2014 року (Т1 а.с.129, 130). Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 01.04.2014 року, [PERSON] підтвердила отримання орендної плати від Селянського (фермерського) господарства «Восход» за користування належною їй земельною ділянкою загальною площею 7,45 га кадастровий номер 3520883800:02:000:0141, розташованої на території Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області за договором оренди земельної ділянки, укладеної нею з Селянським (фермерським) господарством «Восход» в сумі 10000 грн. за наступні 20 років оренди з розрахунку 10000 грн. за рік та підтвердила відсутність будь-яких претензій матеріального характеру, які б стосувалися виконання умов про оплату вказаного вище договору оренди землі по 2023 рік включно (Т1 а.с.79). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.01.2021 року у справі №383/1305/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01.04.2014 року [PERSON] з Селянським (фермерським) господарством «Восход» Кривенка Івана Івановича зареєстрований 31.03.2017 року, номер запису про інше речове право 19789192 (Т1 а.с.20-25). Своє рішення суд мотивував тим, що у висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 02.03.2020 року №739/740/20-27 зазначено, що підписи від імені [PERSON] у договір оренди земельної ділянки від 01.04.2014 року, укладеному між [PERSON] та СФГ «Восход» в особі Кривенка Івана Івановича, підшитому у матеріалах реєстраційної справи №1214824835208, які містяться на 1-й - 4-й сторінках в графах «гр. [PERSON] ____», виконані не самою [PERSON] , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якихось справжніх підписів [PERSON] . Враховуючи наведене судом встановлено, що підпис у спірному договорі оренди землі виконаний не [PERSON] а іншою особою, але у задоволенні позову відмовив з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки за обставин встановлених під час розгляду справи слід заявляти вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Дане рішення суду набрало законної сили 20.02.2021 року (Т1 а.с. 19-21). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»). У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пред`являючи позов, позивач стверджувала, що не підписувала договір оренди земельної ділянки від 01.04.2014 року, посилаючись на преюдиційність обставин, установлених у справі №383/1305/19, зокрема висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 02.03.2020 року №739/740/20-27. Відповідач, ставлячи під сумнів висновок експертизи від 02.03.2020 року №739/740/20-27, заявив клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, на дослідження якої надав свій примірник договору оренди земельної ділянки від 01.04.2014 року, який не був предметом експертного дослідження. Згідно з висновком експерта від 09.06.2023 року №СЕ-19/112-23/3782-ПЧ, підписи, розташовані у графах «гр.. [PERSON] » одного з двох примірників (умовно позначеного під №1) договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та Селянським (фермерським) господарством «Восход», в особі голови Кривенка Івана Івановича (орендар) на земельну ділянку загальною площею 7,4500 га від 01.04.2014 - виконані [PERSON] . Підписи, розташовані у графах «гр.. [PERSON] » одного з двох примірників (умовно позначеного під №2) договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та Селянським (фермерським) господарством «Восход», в особі голови Кривенка Івана Івановича (орендар) на земельну ділянку загальною площею 7,4500 га від 01.04.2014 року - виконані не [PERSON] , а іншою особою, із наслідуванням підпису [PERSON] (Т2 а.с.38-50). Допитана в судовому засіданні старший судовий експерт сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Кіровоградського НДЕКЦ МВС України Личко Оксана Павлівна пояснила, що має стаж експертної роботи 11 років та кваліфікацію судового експерта 3 класу. Нею проводилась судово-почеркознавча експертиза за результатом якої складено висновок №СЕ-19/112-23/3782-ПЧ від 09.06.2023 року. На експертизу було надано вільні та експериментальні зразки підпису в достатній кількості. Всі надані на експертизу зразки були використані. При проведенні експертизи використовувала різні методики за переліком наведеним у висновку. Тлумачення як статі 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини першої статті 207 ЦК України). Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 207 ЦК України свідчить, що правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами; першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності». У силу різних причин не виключені в цивільному обороті ситуації, за яких примірники одного й того ж договору матимуть відмінні (не ідентичні) редакції. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року у справі № 613/1436/17. Зважаючи на наведені правові норми та установлені обставини справи, суд враховуючи результати експертизи від 09.06.2023 року №СЕ-19/112-23/3782-ПЧ, згідно якого підписи на одному з двох примірників договору оренди земельної ділянки від 01.04.2014 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та Селянським (фермерським) господарством «Восход», в особі голови Кривенка Івана Івановича (орендар), виконані [PERSON] , тлумачить його на користь його дійсності та чинності, а відтак відповідач на законних підставах продовжує користуватися земельною ділянкою належною позивачу. Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог через їх безпідставність. Представник відповідача у відзиві посилався на застосування строків позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Разом з тим, відмова у позові з підстав пропуску строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні. У випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності. Враховуючи, що суд відмовляє в позові за безпідставності вимог, позовна давність застосуванню не підлягає. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, а тому понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed