Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] , заінтересована особа Маневицька селищна рада Волинської області про встановлення факту проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Цміни Маневицького району Волинської області. Від народження і по січень 2023 року заявник постійно проживав в с. Цміни Маневицького (нині - Камінь-Каширського) району Волинської області. Разом з тим, у вказаному населеному пункті, а саме в с. Цміни Маневицького району Волинської області заявник був зареєстрований не увесь зазначений період, а саме реєстрація його місця проживання в с. Цміни складає з народження по 01.11.1989 року та з 11.12.2001 року по 24.01.2023 року. У період з 02.07.1987 року по 21.05.1989 року [PERSON] , проходив строкову військову службу. Після повернення зі служби в армії, а саме з 22.05.1989 року [PERSON] , знову проживав в рідному селі Цміни разом з батьками, допомагав для них по господарству. Водночас 01.12.1989 року заявник влаштувався на роботу на Рівненську АЕС, що в м. Кузнецовську Рівненської області, а згодом в інші підприємства даного міста, куди приїздив з с. Цміни, фактично продовжуючи там проживати. На той час умовою працевлаштування в м. Кузнецовську була реєстрація місця проживання в даному населеному пункті, тому в період з 14.11.1989 року по 14.11.1990 року та з 14.12.1990 року по 04.08.2000 року [PERSON] , там був зареєстрований у квартирах, які належали його родичам. Обставини моєї роботи підтверджуються трудовою книжкою, копія якої додається. Однак, оскільки [PERSON] , був зареєстрований не увесь вказаний період постійного проживання в даному населеному пункті, тому виникла потреба підтвердити відповідний факт проживання у судовому порядку. Заявниці необхідно встановити юридичний факт для підтвердження дійсного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, отримання пільг, що з цього випливають передбачених ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підтвердити вищевказані періоди в інший спосіб, як у судовому порядку, неможливо, тому є виключна необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання. У зв`язку з чим заявник був змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року було відкрито провадження по даній справі. Представник заявника адвокат Полюхович О.І., у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Маневицької селищної ради Волинської області, в судове засідання не з`явився, однак надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника на підставі наявних матеріалів справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Цміни Маневицького району Волинської області згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки № 81 від 24.01.2023 року, яка видана виконавчим комітетом Маневицької селищної ради встановлено, що у період з народження по 01.11.1989 року та з 11.12.2001 року по 24.01.2023 року [PERSON] , був зареєстрований і постійно проживав в селі Цміни Маневицького (нині Камінь-Каширського) району Волинської області. Також судом встановлено, що у період з 02.07.1987 року по 21.05.1989 року [PERSON] , проходив строкову військову службу, що підтверджується листом від 23.03.2023 року, виданим [INFO] Однак після повернення зі служби в армії, а саме з 22.05.1989 року [PERSON] , знову проживав в рідному селі Цміни разом з батьками, допомагав для них по господарству. Також згідно трудової книжки [PERSON] , серія [NUMBER] вбачається, що 01.12.1989 року заявник влаштувався на роботу на Рівненську АЕС, в м. Кузнецовську (нині м.Вараш) Рівненської області, а згодом в інші підприємства даного міста, куди приїздив з с. Цміни, де фактично продовжував проживати. Також згідно довідок №3100, №3101 від 18.07.2023 року вбачається, що в період з 14.11.1989 року по 14.11.1990 року та з 14.12.1990 року по 04.08.2000 року [PERSON] , там був зареєстрований у м. Кузнецовську (нині м.Вараш) Рівненської області. [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях вказали, що підтверджують факт проживання заявника [PERSON] , у с. Цміни Маневицького (нині - Камінь-Каширського) району Волинської області, в спірний період. Також матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] , є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видане Рівненською облдержадміністрацією, а це в свою чергу також підтверджує факт проживання [PERSON] , в зоні гарантованого добровільного відселення. Сукупність письмових доказів які були досліджені у судовому засіданні у своєму поєднанні підтверджується, що хоч [PERSON] , не був зареєстрований в спірні періоди в с. Цміни Маневицького (нині - Камінь-Каширського) району Волинської області, однак фактично проживав в даному населеному пункті. У відповідності до Постанови КМ Української РСР №106 від 23.07.1991 року с. Цміни Маневицького (нині - Камінь-Каширського) району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. А тому, суд, рахує, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти проживання заявника [PERSON] , у с. Цміни Маневицького (нині - Камінь-Каширського) району Волинської області, в спірний період. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, які ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення факту проживання породжує юридичні наслідки для заявника, оскільки надає право для оформлення різного роду компенсацій та пільг. Тому, суд вважає, що встановлення юридичного факту, про який просить заявник, знайшов повне підтвердження в судовому засіданні і його об`єктивність не викликає в суду сумніву, заява про встановлення факту проживання є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: approved