Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2008748362 від 21.05.2014 року в розмірі 20407,02 грн, судового збору в розмірі 2684,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладено кредитний договір № 2008748362 від 21.05.2014 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кошти в розмірі 34429,98 грн із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних, з яких 30604,43 грн надано на споживчі цілі, що підтверджується заявою на видачу готівки. Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку повністю суму отриманих кредитів та виконати всі інші зобов`язання не пізніше 21.05.2019 року. Згідно п. 3.3 кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» відступив 13.06.2016 року свої вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №2008748362 від 21.05.2014 року у розмірі 39914,14 грн. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» бул укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. Зазначає, що на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надходили кошти за кредитним договором №2008748362 від 21.05.2014 року на загальну суму 11876,88 грн, а саме: 10.08.2020 1953,53 грн, 30.11.2020 1409,93 грн, 28.12.2020 1289,4 грн, 26.01.2021 2492,58 грн, 30.08.2021 2134,95 грн, 23.02.2022 96,29, 02.01.2023 2134,95 грн, 20.06.2023 365,25 грн. Проте, заборгованість є непогашеною та становить 20407,02 грн, що складається з заборгованості за кредитом в межах 3-х річного терміну з 21.03.2017 по 21.05.2019 у розмірі 15496,75 грн (основна сума кредиту (тіло) 15494,94 грн та проценти за користування кредитом\~1,81 грн.), а також урахування індексу інфляції у розмірі 3482,61 грн та 3% річних у відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 року у розмірі 1427,66 грн. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї на електронну пошту суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду у жовтні 2023 року, а кредитний договір було укладено 21.05.2014 року та діяв він з 21.05.2014 по 21.05.2019 року. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2008748362, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 34429,98 грн із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, з яких 30604,43 грн. надано на споживчі цілі та комісія за оформлення кредиту складає 3825,55 грн., строком на 60 місяців, з 21 травня 2014 року по 21 травня 2019 року. Договір містить підпис\~\~ [PERSON] (а.с. 10). В силу пункту 1.4.1. вказаного договору позичальник зобов`язався повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором не пізніше 21 травня 2019 року. Сторони договору погодили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів (п. 1.4.2 Договору). Відповідно до пункту 1.4.3. договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної пунктом 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у графіку платежів. Графік платежів є додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається у графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів (п. 1.4.6 Договору). До вказаного Договору додано графік платежів та копія заяви на видачу готівки №2 від 21 травня 2014 року на суму 30604,43 грн. (а.с. 11,12). Згідно договору факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 13-18). В подальшому, відповідно до договору факторингу № 29/01/19-2, укладеному 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 19-24). Згідно довідки №1606 від 05 жовтня 2023 року загальна сума непогашеної заборгованості станом на 29.01.2019 року за кредитним договором № 2008748362 від 21.05.2014 року становила 39914,14 грн. На рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надходили кошти за вказаним кредитним договором на загальну суму 11876,88 грн, а саме: 10.08.2020 1953,53 грн, 30.11.2020 1409,93 грн, 28.12.2020 1289,4 грн, 26.01.2021 2492,58 грн, 30.08.2021 2134,95 грн, 23.02.2022 96,29, 02.01.2023 2134,95 грн, 20.06.2023 365,25 грн. Надалі жодних погашень здійснено не було, а тому станом на 05.10.2023 року заборгованість за основною сумою кредиту (тіло) становить 28037,26 грн (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (cт. 612 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1056-1ЦКУкраїни процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення частини першої статті 512ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 2-1055/11. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1ст. 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідач просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч.ч. 3,4 ст.267ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономи інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.4.1. Договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору (пункт 1.4. 2. Договору). Поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору. Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Виходячи з викладеного, якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який позичальник не здійснив. Згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. В позові ТОВ «ФК «Прайм Альянс» ставить питання про стягнення заборгованості в розмірі 20407,02 грн, що складається з заборгованості за кредитом в межах 3-х річного терміну з 21.03.2017 по 21.05.2019 у розмірі 15496,75 грн (основна сума кредиту (тіло) 15494,94 грн та проценти за користування кредитом\~1,81 грн.), а також урахування індексу інфляції у розмірі 3482,61 грн та 3% річних у відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 року у розмірі 1427,66 грн. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь яких доказів не надано. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не порушено строки позовної давності при зверненні до суду з вказаними позовними вимогами, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стиягнути заборгованість за кредитним договором №2008748362 від 21.05.2014 року в розмірі 20407,02 грн. Відповідно до положень ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. ч. 1,\~4\~ст.\~137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Представником позивача не надано докази, які б свідчили про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), тобто витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, а тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved