Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Стасюк Ю.П., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Уточнені позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем по даній справі позивачка уклала шлюб 17 червня 2006 року, який зареєстрований у Виноградівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 105. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою. Спору щодо утримання та виховання дитини немає. Сумісне життя позивачки з відповідачем не склалося. Сторони нормально не спілкуються, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Між ними виникають сварки, спільне життя неможливе. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб має формальний характер. У зв`язку з наведеним позивачка просить шлюб розірвати. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу, позивачка просить суд вирішити питання про поділ майна подружжя - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій спільно проживали під час шлюбу, а позивачка продовжує проживати в ній і зараз разом з сином [PERSON] . Право власності на вказану двокімнатну квартиру, підтверджується договором купівлі-продажу від 04.08.2016 року за реєстровим №1259, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І., в якому в графі ПОКУПЕЦЬ зазначено [PERSON] (відповідач по справі). Зазначене нерухоме майно, є об`єктом права спільної сумісної власності, адже придбана (набута) подружжям за час шлюбу. У зв`язку з наведеним позивачка просить поділити спільне сумісне майно та визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Позивачка та її представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило, відзив на позов не подав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Так, в судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 червня 2006 року у Виноградівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 105, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2021. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали різні характери та протилежні погляди на сімейне життя. Шлюб сторін носить формальний характер. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, подальше збереження шлюбу між ними є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що з 17 червня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, право власності на яку, згідно Договору купівлі-продажу від 04.08.2016 року за реєстровим №1259, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І., зареєстроване за відповідачем [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON] . Згідно п. 15 зазначеного договору придбання (купівля) вищезгаданої двокімнатної квартири здійснилася за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 04.08.2016 року, за реєстровим № 1255, приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу зазначеної квартири продаж вищезгаданого нерухомого майна здійснилося за 87809 грн., з яких 37809 грн. продавець по договору отримала до підписання договору, а решту суми 50000 грн. покупець [PERSON] зобов`язався виплатити до 01.11.2016 року. Відповідно до заяви від 18.08.2016 року справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. за реєстровим № 2025, [PERSON] повністю виконав свої зобов`язання за договором купівлі- продажу двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та сплатив 50 000 грн. продавцеві, як і було передбачено договором купівлі-продажу. Тобто всі виплати за квартиру здійснювалися за час шлюбу. Враховуючи, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивачки про поділ квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 2147,20 гривень судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved