Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою (в новій редакції від 22.05.2023). Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Спадкоємцями після його смерті є позивач - його дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , яка на момент смерті батька була з ним у зареєстрованому шлюбі. Тобто після смерті її батька є 4 спадкоємці за законом. За життя її батько [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно на випадок смерті заповів позивач. Зазначає, що вона прийняла спадщину шляхом подання у встановлений законом шестимісячний термін з дня відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини у нотаріальному порядку. Любешівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 23/2021. Її брат [PERSON] помер [INFO] . Відповідач у справі - дружина її батька [PERSON] також прийняла спадщину після смерті батька шляхом реєстрації з ним на момент смерті за однією адресою. Окрім того, її сестра [PERSON] також прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Вважає, що з огляду на вказані приписи закону відповідач [PERSON] має право на обов`язкову частку у майні покійного батька. 30.09.2021 позивач звернулася до нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори з заявами про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Однак постановами від 30.09.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Кухом В.І. їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Після смерті її батька [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , 1963 року будівництва. Право власності на вказаний житловий будинок стверджується витягом з погосподарської книги №3 Деревківської сільської ради за 2021-2025 роки від 14.10.2022 за вих. №565. Право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем [PERSON] належним чином не зареєстроване на момент його смерті. Даний житловий будинок був збудований задовго до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON] та не є і не може бути визнаним об?єктом спільного сумісного майна подружжя; земельні ділянки загальною площею 0,85 га, в т.ч. площею 0,3178 га та 0,5322 га, у с.Деревок Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Право власності на вказані земельні ділянки підтверджене державним актом на право приватної власності на землю, виданого Деревківською сільською радою, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0019-2 від 12.08.1997, виданого на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради від 26.02.1997 №9. Зазначає, що оригінал даного акту відсутній. У зв?язку з цим отримано його належним чином завірену копію від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області; земельна ділянка площею 2,15 га, що розташована на території Деревківської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказані земельні ділянки підтверджене державним актом на право приватної власності на землю, виданого Деревківською сільською радою, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0024-2 від 08.01.2002, виданого на підставі рішення Деревкіської сільської ради від 21.11.2001 №18/2. Оригінал даного акту відсутній. У зв?язку з цим отримано його належним чином завірену копію від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Зазначає, що відсутність правовстановлюючих документів та їх оригіналів на житловий будинок та земельні ділянки стало підставою для видачі Любешівською державною нотаріальною конторою постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2022. Вказує на те, що разом з тим, до складу спадкового майна спадкодавця входять грошові вклади АК КБ «Приватбанк», належні [PERSON] відкриті рахунки: номер договору SAMDN25000005226166, номер рахунку [NUMBER] від 30.12.2005, сума залишку 4105,97 доларів США; номер договору SAMDN25000713906201, номер рахунку [NUMBER] від 01.02.2011, сума залишку 9628,64 доларів США; номер договору SAMDNWFD0070941708401, номер рахунку [NUMBER] від 09.12.2015, сума залишку 50 820,04 грн.; номер договору SAMDNWFD0070941693300, номер рахунку [NUMBER] від 09.12.2015, сума залишку 33609,28 грн.; номер договору SAMDNWFD0070935059801, номер рахунку [NUMBER] від 04.12.2015, сума залишку 4962,78 Євро; номер договору SAMDNWFD0071730266501, номер рахунку [NUMBER] від 11.10.2017, сума залишку 13909,70 грн.; номер договору - SAMDNWFC00009840449, номер рахунку [NUMBER] від 29.09.2014, сума залишку 17 889,33 грн.; на рахунках «Бонус Плюс» [NUMBER] зараховані відсотки на спадкодавця за вкладом «Депозит Плюс». При цьому спадкодавцем зроблено заповідальне розпорядження на такі рахунки: [NUMBER] ; [NUMBER] , [NUMBER] . За вказаними заповідальними розпорядженнями її батьком [PERSON] вказано отримувача позивача - [PERSON] . На заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані грошові вклади нотаріус також видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що позиція нотаріуса зводиться до того, що вказані грошові вклали є спільним сумісним майном подружжя. При цьому звертає увагу на ту обставину, що в період шлюбу і її батьком були оформлені банківські вклади, і його дружиною [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк», які також є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно такі грошові вклади мають входити у склад спадкового майна. Однак надати відповідну достовірну інформацію на даний час є неможливим, оскільки така інформація є банківською таємницею. Позивач вважає, що успадкувала право за заповітом на 7/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , який належав її батькові на підставі витягу з погосподарської книги. При цьому згідно копій державних актів на право приватної власності на землю, якими оформлено право приватної власності на земельні ділянки, батько [PERSON] набув право власності на них. А відтак, вона також успадкувала право за заповітом на 7/8 частин вказаних земельних ділянок. З огляду на той факт, що після смерті батько заповів усе майно позивачу, його дружина [PERSON] має право на обов?язкову частку незалежно від наявності заповіту. Вважає, оскільки спадкоємців після смерті є 4 осіб, тому обов?язкова частка відповідача [PERSON] становитиме 1/8 частки усього майна. Щодо грошових вкладів позивач стверджує, що нею успадковано у повному обсязі вказані вклади. Виходячи з вищевикладеного, просить суд прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; визнати за [PERSON] право в порядку спадкування за заповітом право власності на наступне спадкове майно: 7/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , 1963 року будівництва, право власності на який стверджується витягом з погосподарської книги №3 Деревківської сільської ради за 2021-2025 роки від 14.10.2022 за вих. №565, а також належним чином завіреною копією цієї книги. Право власності на вказаний житловий будинок спадкодавцем [PERSON] належним чином не зареєстроване на момент його смерті; 7/8 частини земельних ділянок загальною площею 0,85 га, в т.ч. площею 0,3178 га та 0,5322 га, у с.Деревок Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Право власності на вказані земельні ділянки підтверджене державним актом на право приватної власності на землю, виданого Деревківською сільською радою, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0019-2 від 12.08.1997, виданого на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради від 26.02.1997 №9. 7/8 частини земельних ділянок площею 2,15 га, що розташовані на території Деревківської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказані земельні ділянки підтверджене державним актом на право приватної власності на землю, виданого Деревківською сільською радою, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0024-2 від 08.01.2002, виданого на підставі рішення Деревківської сільської ради від 21.11.2001 №18/2. У зв`язку з цим отримано його належним чином завірену копію від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Окрім того, позивач просить визнати за нею право в порядку спадкування за заповітом право власності на банківські вклади, що відкриті у КБ "Приватбанк" з відповідними відсотками, згідно з наступними договорами та номерів рахунків: номер договору SAMDN25000005226166, номер рахунку [NUMBER] від 30.12.2005, сума залишку 4105,97 доларів США; номер договору SAMDN25000713906201, номер рахунку [NUMBER] від 01.02.2011, сума залишку 9628,64 доларів США; номер договору SAMDNWFD0070941708401, номер рахунку [NUMBER] від 09.12.2015, сума залишку 50 820,04 грн.; номер договору SAMDNWFD0070941693300, номер рахунку [NUMBER] від 09.12.2015, сума залишку 33609,28 грн.; номер договору SAMDNWFD0070935059801, номер рахунку [NUMBER] від 04.12.2015, сума залишку 4962,78 Євро; номер договору SAMDNWFD0071730266501, номер рахунку [NUMBER] від 11.10.2017, сума залишку 13909,70 грн.; номер договору - SAMDNWFC00009840449, номер рахунку [NUMBER] від 29.09.2014, сума залишку 17 889,33 грн.; на рахунках «Бонус Плюс» [NUMBER] зараховані відсотки на спадкодавця за вкладом «Депозит Плюс». Просить судові витрати у справі покласти на відповідачів у справі. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області [PERSON] від 24.11.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків, який починає обчислюватись з дня отримання позивачем копії ухвали (а.с.28, т.1). Позивач [PERSON] 07.12.2022 подала до суду заяву на виконання вимог ухвали судді від 24.11.2022, в якій просила долучити до матеріалів справи позовну заяву у новій редакції з додатками (а.с.31-40, т.1). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області Гладіч Н.І. від 12.12.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.41, т.1). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Волощук О.Ф. 09.01.2023 та 27.02.2023 подав відзив на позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому вважає, що подана до суду позовна заява [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом за своїм змістом і обставинами на їх обґрунтування є передчасною, безпідставною, такою яка не ґрунтується на нормах закону і яка не підлягає до задоволення. Предметом позовних вимог у позовній заяві [PERSON] є спадкове майно її покійного чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Об`єктами спадкування відповідно до змісту позовної заяви є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельні ділянки та депозитні вклади на ім`я спадкодавця. Зазначає, що позивач [PERSON] 06.11.2021 зверталась до Любешівського районного суду Волинської області з позовною заявою з тими ж самими позовними вимогами та з тих самих підстав. Однак ухвалою суду від 17.01.2022 у справі №162/660/21 її позовну заяву за клопотанням позивача залишено без розгляду. Вже після залишення попередньої позовної заяви без розгляду і до моменту звернення до суду з позовною заявою в 2022 році позивач [PERSON] зверталась з заявою до нотаріуса про відкриття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановами державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30.09.2021, копії яких долучені до позовної заяви позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності. В цих постановах також звернуто увагу позивача, що спірне спадкове майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідач [PERSON] , як дружина, звернулась з відповідною заявою до нотаріуса, однак свідоцтво про право на спадщину нею не отримано з тих же підстав. В даному провадженні сторонам відомо, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні. Їх не було в покійного [PERSON] та нема у членів родини покійного на даний час. Згідно даних погосподарської книги за 1986-1990 роки слідує, що домогосподарство [PERSON] мало особовий рахунок № [NUMBER] . Господарська група домоволодіння [PERSON] станом на 1986, 1987, 1988 мала статус колгоспного двору. Членами колгоспного двору, які постійно проживали разом з покійним [PERSON] за цією адресою була також його дружина [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] серед зареєстрованих у даному будинковолодінні не значиться. Крім того, позивач [PERSON] народилася в 1964 році, та станом на 1982 рік була повнолітньою, і оскільки вона не брала ніякої участі своєю працею і коштами в діяльності колгоспного двору, то вона втратила право на частку в майні двору, як член колгоспного двору. [PERSON] з моменту укладення шлюбу 1971 року є членом колгоспного двору, головою якого був [PERSON] . З приводу спадкування земельних ділянок звертає увагу позивача [PERSON] , що у випадку відсутності домовленості між ними, як спадкоємцями щодо спадкування земельних ділянок, то в кожного з них, як спадкоємців виникне обов`язок замовляти та оплачувати технічну документацію із землеустрою на кожну окрему ділянку з присвоєнням окремих кадастрових номерів, відповідно до зазначених часток. Статтею 1228 ЦК України визначено порядок спадкування права на земельну ділянку, вимоги якої не враховані позивачем [PERSON] при обґрунтуванні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 28.08.1971. А тому, покійний [PERSON] , на момент своєї смерті проживав у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом проживання з чоловіком в одному будинку. Позивач [PERSON] не заперечує наявність факту перебування відповідача [PERSON] на момент смерті у зареєстрованому шлюбі з покійним спадкодавцем та факт прийняття спадщини шляхом проживання в одному будинку за однією адресою. Об`єктами спадкування також є кошти на депозитних вкладах в АТ КБ «Приватбанк», які були вкладені за життя покійним [PERSON] та складає в цілому 970816,90 гривень. Вважає, що заповіт покійного може мати вплив лише на частину спільного майна (коштів), яка йому належала на момент складання заповіту. Також зазначає, що відповідач [PERSON] на момент відкриття спадщини була непрацездатною особою за віком, а тому крім права на спадкування частини вказаних вкладів, як спільної сумісної власності подружжя, вона як непрацездатна вдова спадкоємця на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині в частині банківських вкладів в розмірі частини вказаних вкладів покійного [PERSON] . Тому заперечує повністю алгоритм розподілу коштів на банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк», визначеного позивачем [PERSON] , оскільки він не відповідає вимогам закону. Вважає, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою передчасно, оскільки відсутній предмет спору. При цьому сторона відповідача в жодний спосіб не заперечує право позивача [PERSON] на спадкування майна покійного у встановлених законом частках. З урахуванням наведеного, просять суд постановити ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с.44-57, 150-154, т.1). Представник позивача [PERSON] - адвокат Сидун О.С. 10.02.2023 та 14.03.2023 подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та 13.02.2023 додаткові пояснення до відповіді на відзив, вважає, твердження викладені у відзиві, такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі, оскільки залишення позову без розгляду не позбавляє позивача на повторне звернення до суду з відповідним позовом в силу ч. 2 ст. 257 ЦПК України. Вважає, що проживання чи не проживання позивача та інших членів домогосподарства у спірному господарстві протягом трьох років до 15.04.1991 не є визначальним для висновку про втрату ним частки у майні двору. Крім того, вважає, що твердження сторони відповідача про те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] були членами колгоспного двору є безпідставними, так як будинок будувався задовго до моменту появи [PERSON] у сім`ї покійного [PERSON] . А тому підстав вважати, що спірний житловий будинок є майном колгоспного двору в даному випадку немає, так як у підтвердження цього відсутні будь-які належні та допустимі докази. Зазначає, що з копій погосподарських книг додатково спростовується твердження представника відповідача про те, що житловий будинок, який є об`єктом спадкування, був збудований після укладення шлюбу між покійним [PERSON] та відповідачем [PERSON] . З огляду на вищевикладені обставини, вважає, що поданий відзив на позовну заяву є безпідставним, а твердження, викладені у ньому - голослівними, такими, що не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами у справі. Відповідач [PERSON] - дружина, як непрацездатна вдова спадкує 1/8 частку майна (за відсутності заповіту вона б спадкувала б частину) (а.с.124-128, 166-167, т.1). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Приймаченко А.О. 13.02.2023 та 16.03.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що відповідачу не було відомо про існування заповіту, тому вона після смерті батька подала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що відносно житлового будинку з по господарськими будівлями і спорудами позивачем не подано належних доказів, оскільки погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлюючими документами на об`єкти нерухомого майна. Подані позивачем державні акти про право власності на земельні ділянки, не містять кадастрових номерів, які встановлюються на підставі технічної документації, а тому не визначені у встановленому порядку. Крім того зазначає, що позивачем не обґрунтовано власної позиції щодо розподілу 7/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та 7/8 частин вказаних земельних ділянок [PERSON] , а також обов`язкової частки відповідача, яка на думку позивача складає 1/8 частини усього майна. Майно, яке належало покійному, на час складання заповіту, а також на момент його смерті перебувало у спільній сумісній власності подружжя - батьків [PERSON] . На підставі викладеного просить провадження у справі за позовом [PERSON] закрити у зв`язку з відсутністю предмету позову (а.с.135-136, 174-175, т.1). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області Савича А.С. від 27.04.2023 прийнято до свого провадження справу № 162/616/22. Призначено підготовче судове засідання (а.с.214, т.1). Позивач [PERSON] під час підготовчого судового засідання подала до суду 22.05.2023 заяву про уточнення позовних вимог, яку мотивувала тим, що у зв`язку з виявленою допущеною опискою в резолютивній частині нової редакції поданої нею позовної заяви, бажає уточнити її вимоги (а.с.1, т.2). Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 28.06.2023 підготовче провадження у цій справі закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с.16-17, т.2). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Колодяжна Н.В. позовні вимоги (з уточненнями) підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву визнали частково, просили врахувати їх доводи, висловлені у відзивах на позовну заяву. Не заперечували, що позивач як спадкоємець за заповітом після смерті батька може претендувати на певну частку його нерухомого майна та грошових коштів на банківських рахунках, однак не в такому обсязі, про який вказано в позові, який є явно завищеним. Окрім того, позивач не була членом колгоспного двору, а виїхала з села і не поверталась, тому втратила свою частку у майні колгоспного двору. При цьому позивачем не враховано, що у спірному житловому будинку збільшено житлову площу за час шлюбу [PERSON] з [PERSON] , з якою вони разом здійснювали добудову будинку, технічний паспорт будинку був виготовлений після смерті спадкодавця відповідачем. Що стосується грошових коштів на банківських рахунках, то вони є спільною сумісною власністю подружжя. Сторона позивача не надала суду доказів протилежного, а саме, що ці кошти були особистою власністю покійного [PERSON] , тому дані кошти належать відповідачу [PERSON] у розмірі 50%, а від іншої частки 50%, вона має також обов`язкову частку, незалежно від наявності заповіту. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020 [PERSON] помер [INFO] (а.с.21, т.2). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, увійшла належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , земельних ділянок площею 2,15 га, що розташовані на території Деревківської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних ділянок загальною площею 0,85 га, в т.ч. площею 0,3178 га та 0,5322 га, у с.Деревок Деревківської сільської ради, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та грошові вклади в банку. За життя [PERSON] , 14.05.2009 було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Любешівського районного нотаріального округу Волинської області Добровольською Г.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 289, згідно якого останній заповів усе своє майно дочці [PERSON] (а.с.7, т.1). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Судом встановлено, що крім позивача [PERSON] , іншим спадкоємцем, яка претендує на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , незалежно від наявності заповіту відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, є його дружина [PERSON] . З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28.08.1971 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали 28.08.1971 шлюб, після реєстрації одруження присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.27, зворот, т.2). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] (а.с.26), тобто на момент смерті свого чоловіка вона була непрацездатною. Згідно витягу з погосподарської книги № 3 за 2021-2025 роки Деревківської сільської ради Любешівського району № 565 від 14.10.2022, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належав [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS] . Рік побудови 1963 року (а.с.11, т. 1). З погосподарської книги № 4 за 1971-1973 роки по особовому рахунку № [NUMBER] встановлено, що станом на 1972 рік у житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] , та який відносився до суспільної групи «колгоспний двір» членами господарства були [PERSON] (голова), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка) та [PERSON] (дружина) (а.с.170, зворот,т.1). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2022 вбачається, що [PERSON] помер в травні 2016 року (а.с.6, т.1). Відповідно до повідомлень Карлівської державної нотаріальної контори від 29.09.2023 та Любешівської державної нотаріальної контори від 19.09.2023 після смерті [PERSON] , який помер в травні 2016 року, спадкова справа не заводилась (а.с.136-138, т.2). Витягом погосподарської книги за період 1986-1990 року по особовому рахунку № [NUMBER] встановлено, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» членами господарства були [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) та [PERSON] (онук) (а.с.127,зворот, т.1). Таким чином, встановлено, що [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) та [PERSON] (онук) станом на 15.04.1991 залишалися в складі даного господарства. Зберегли право власності на майно «колгоспного двору» та не втратили права на частку у майні. В подальшому вибули з даного домогосподарства та з моменту вибуття упродовж трьох років частки не витребували, тому втратили на їх право. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст. 126 ЦК УРСР 1963 року). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. … Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22.12.1995 № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з статтями 41, 45 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30.09.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вищевказаний будинок (а.с.18, т.1). Доведено, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності, як майно колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] . Оскільки з моменту вибуття упродовж трьох років частки інші члени колгоспного двору не витребовували та втратили право на них. А тому, на момент відкриття спадщини будинок належав на праві спільної сумісної власності, як майно бувшого колгоспного двору у рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Статтями 60, 70 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю видано громадянину України [PERSON] на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради народних депутатів від 26.02.1997 № 9 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8500 гектарів в межах згідно с. Деревок, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (0,2500 га), ведення особистого підсобного господарства (0,6000 га) (а.с.15, т.1). Відносно вказаної земельної ділянки на якій розміщений будинок в [ADDRESS] у відповідності до статей 60,70 СК України та ст. 1241 ЦК України вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та є обов`язковою часткою [PERSON] , як непрацездатної вдови. Разом з тим, згідно з копією державного акту на право приватної власності на землю видано громадянину України [PERSON] на підставі рішення сесії Деревківської сільської ради народних депутатів від 21.11.2001 № 18/2 передано земельну ділянку ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,15 гектарів на території Деревкіської сільської ради (а.с.14, т.1). Таким чином, на думку суду, дана земельна ділянка була особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] , як земельна ділянка одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій . Тому позивачу за заповітом належить 5/6 даної земельної ділянки, а відповідачу [PERSON] 1/6 (обов`язкова частка). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оригіналів державних актів на земельні ділянки в спадкодавця за життя не було, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30.09.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на земельні ділянки, що знаходяться на території Деревківської сільської ради Камінь-Каширського району (раніше Любешівського) Волинської області, після смерті [PERSON] , [INFO] в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності, фізичній особі на вищевказані земельні ділянки (а.с.20, т.1). Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на земельні ділянки, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, зокрема у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності, фізичної особи на земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). З інформації АТ КБ «ПриватБанк» щодо розмір грошових коштів, які розміщені на депозитних рахунках [PERSON] вбачається, що зроблено заповідальні розпорядження на [PERSON] - 100%, складено 09.10.2017 по договорах: SAMDNWFD0070935059801, SAMDN25000713906201, SAMDN25000005226166 (а.с.72-80, т. 1). Окрім того, відповідно до заповіту спадкодавець [PERSON] заповів усе своє майно позивачу [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області від 30.09.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові вклади АК КБ «Приватбанк» у зв`язку з неможливістю на даний час встановити частки спадкового майна, які належать спадкоємцям (а.с.21, зворот, т.1). Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на грошові вклади, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові вклади, зокрема у зв`язку з неможливістю на даний час встановити частки спадкового майна, які належать спадкоємцям. Разом з тим, всі грошові вклади спадкодавця в банку, належать на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуті під час їхнього шлюбу (ст. 60 СК України). Доказів протилежного, а саме те, що ці грошові вклади належали [PERSON] на праві особистої приватної власності, сторона позивача суду не надала. З урахуванням наведеного, позивачу [PERSON] має належати 5/12 даних банківських вкладів, оскільки інша їх частина (незалежно від наявності заповіту) має належати відповідачу [PERSON] (їх 50% як дружині спадкодавця + обов`язкова частка, як непрацездатній вдові). Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, в поданому до суду позові [PERSON] та її представником в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України не обґрунтовано та не наведено доказів у підтвердження того, щоб визнати за [PERSON] право в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно 7/8 частин спірного житлового будинку і земельних ділянок, а також усього розміру грошових вкладів на всіх рахунках, оскільки це не відповідає вимогам закону. Таким чином, частка позивача [PERSON] у спірному житловому будинку, земельної ділянки площею 0,85 га, та грошових вкладів становить 5/12 (1/2-1/6), а земельної ділянки площею 2.15 га становитиме 5/6 (6/6-1/6).

Outcome: partial