Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої\~ст.315 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. [INFO] померла [PERSON] , яка з 26.09.1985 по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАП та ДП управління у сфері державної реєстрації ДМР від 21.08.2023 №14/5-10651. За життя [PERSON] отримала ордер на житлове приміщенні №251 серія 01, який було видано 30.08.1985 виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на сім`ю із трьох осіб на вселення до квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного ордеру. Однак в ордері була допущена помилка у написанні «по-батькові» [PERSON] і замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». З відповіді відділу формувань та ведення реєстру територіальної громади ДАП та ДП управління у сфері державної реєстрації ДМР від 21.08.2023 №14/5-10651 судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] дійсно була зареєстрована [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, факт того, що ордер отримувала саме [PERSON] підтвердили і [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до вказаного ордеру входять до складу сім`ї [PERSON] . З копії спадкової справи №483/2023 до майна померлої [PERSON] судом встановлено, що її доньки [PERSON] , [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] , а відтак спору про право між спадкоємцями немає. Отже, внаслідок вказаної помилки у написанні «по-батькові» померлої [PERSON] у ордері на житлове приміщення виникла невідповідність між документом, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом, який був виданий [PERSON] . Виправити вказану помилку в позасудовому порядку неможливо через те, що [PERSON] померла. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Судом також встановлено, що [PERSON] після смерті бабусі звернувся з заявою про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори і нотаріусом Єремеєвою А.В. було відкрито спадкову справу №483/2023, але за для належного оформлення своїх спадкових прав у нього виникла необхідність встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , ордера на житлове приміщення №251 серія 01, який видано Виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська 30 серпня 1985 року на сім`ю із трьох осіб на вселення до квартири [ADDRESS] , в якому [PERSON] зазначена як [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved