Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , не проживав постійно разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину у встановлений законом строк шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса. Крім того, на час смерті [PERSON] разом із нею був зареєстрований її син [PERSON] , який більше 15 років не проживає за місцем реєстрації, в тому числі і на час відкриття спадщини [INFO] , тобто не прийняв спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав. На цей час позивач не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування всього спадкового майна через те, що її рідний брат був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою на день її смерті. Реєстрація відповідача по справі - за місцем проживання спадкодавця, в цьому випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки останній не проживає за вказаною адресою, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Представник позивача - адвокат Кіріченко Т.А. у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про проведення розгляду справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в письмовій заяві від 12.09.2023 зазначив, що дійсно більше 20 років не проживає за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , та на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею постійно не проживав. Позов визнав в повному обсязі та не заперечував щодо ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2023 (а.с.10). Спадщину після її смерті, як спадкоємець першої черги за законом прийняла її дочка - позивач по справі [PERSON] (а.с.11 - свідоцтво про народження, а.с.12 - свідоцтво по шлюб), шляхом подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини від 23.05.2023 № 53, що підтверджується копією спадкової справи №16/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.33-39). Інші спадкоємці відсутні. Згідно з довідкою № 123/01-22 від 01.03.2023, виданою виконавчим комітетом Великосеверинівської сільської ради, померла [PERSON] , 1949 року народження, з 24 січня 1981 року до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця і по цей час в житловому будинку зареєстрований її син [PERSON] , 1976 року народження. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом Великосеверинівської сільської ради не посвідчувався (а.с.16). З копії акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 26 травня 2023 року, який складений та підписаний жителями села Підгайці Кропивницького району Кіровоградської області, справжність підписів яких засвідчено секретарем Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає вже більше 15 років, тобто в тому числі не проживав за вказаною адресою станом на 04.01.2023 (а.с.20). Як видно з копії спадкової справи №16/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка відкрита 23 травня 2023 року, [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті матері, не подавав, свідоцтв про право на спадщину, не отримував. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка належним чином прийняла спадщину після смерті матері. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Цією статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Верховний Суд зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Отже, відповідач у цій справі не є таким, що прийняв спадщину, а відповідно не набув права на спадкове майно, хоча й був на час відкриття спадщини зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживав за вказаною адресою. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про наявність правових підстав для встановлення факту непроживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, зважаючи на позицію позивача, вважає можливим залишити витрати по фактично понесеним.

Outcome: approved