Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за простроченою позикою, процентів за користування позикою, пені та 3% річних від простроченої суми. В обґрунтування вимог позивач вказує, що [PERSON] 05 вересня 2020 року позичив у нього 4000 долари США, які зобов`язався повернути до кінця 2020 року, про що написав відповідну розписку. До вказаного строку відповідач, позичені кошти, не повернув, що змусило позивача звернутися в суд за захистом своїх прав. Просив стягнути з [PERSON] в його користь борг в загальній сумі 4000 долари США, по курсу НБУ 36,5686 дорівнює 146\~274,40 грн., проценти за користування позикою у розмірі 42\~364,46 грн., пеню за прострочку виконання грошового зобов`язання 175\~529,28 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 11\~493,56 грн. 11 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін). В судовому засіданні представник позивача адвокат Перемежко А.О. заявленні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові. Просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини: Згідно розписки від 05.09.2020 [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 4000 доларів США, які зобов`язався повернути до кінця 2020 року. В разі неповернення в термін за кожен місяць зобов`язується сплачувати пеню в розмірі 10% . З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 05.09.2020 року. [PERSON] , отримав 4000 доларів США від [PERSON] .. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України. Суд, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, доходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] в порушення умов розписки не виконано взятих на себе зобов`язань із повернення коштів у строк, на умовах та в порядку, передбаченому розпискою від 05.09.2020, а тому позовні вимоги в частині стягнення 4000 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 146 274 грн. 40 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування наданої позики на рівні облікової ставки НБУ, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання ) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає. Вищезазначене відповідає правовій позиції Великої палати Верховного суду , яка висловлена в її постанові від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18. З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за період після настання терміну повернення позики (01.01.2021року), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, а тому суд вважає, що в позовних вимогах про нарахування процентів в розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.01.2021 по 14.08.2023 слід відмовити. Відносно періоду з 05.09.2020 по 31.12.2020 позивач мав право нараховувати відповідні проценти. Таким чином, за період з 05.09.2020 по 31.12.2020 облікова ставка НБУ становила 6 %, а тому за цей період нараховані проценти становлять 2\~829,57\~грн. грн., виходячи з розрахунку \~146\~274,40 грн. (сума боргу) ? 6% / 100% ? 118 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 2\~829,57\~грн. Таким чином, за період з 05.09.2020 по 31.12.2020 слід стягнути проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2\~829,57\~грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, суд враховує наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3 % річних здійснено позивачем за період за період з 01.01.2021 по 14.08.2023, виходячи із заборгованості відповідача в розмірі 146\~274,40 грн. та вони становлять 11\~493,56 грн. Однак, відповідно до п. 18 перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, на території України з 24 лютого 2022 року в Україні триває воєнний стан, а тому нарахування 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання , за період з 24.02.2023 по 14.08.2023 року згідно договору позики від 05.09.2020 є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відносно періоду з 01.01.2021 по 23.02.2023 позовні вимоги про нарахування 3% річних підлягають до задоволення в розмірі 9425,68\~грн., виходячи з розрахунку 146\~274,40 грн. (сума боргу) ? 3% / 100% ? 784 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 9425,68\~грн. Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення позики, суд керується наступним. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума (ч. 1 ст. 551 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). У розписці від 05.09.2020 [PERSON] зобов`язувався в разі неповернення в термін за кожний місяць сплачувати пеню в розмірі 10 % (400 дол.). Позивачем за прострочку виконання грошового зобов`язанння відповідачу нараховано пеню за період з 15.08.2022 по 14.08.2023 в розмірі 175 529,28 грн. Однак, відповідно до п. 18 перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, на території України з 24 лютого 2022 року в Україні триває воєнний стан, а тому нарахування пені за прострочення грошового зобов`язання, за період\~з 15.08.2022\~по 14.08.2023\~року згідно договору позики від 05.09.2020 є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості по договору позики в розмірі 4000 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 146\~274,40 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 05.09.2020 по 31.12.2020 в розмірі 2\~829,57 грн. та 3% річних в розмірі 9425,68\~грн., частково задоволивши позовні вимоги. Крім того, на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 158529,65 грн.\~(задоволена частина вимог) : 375661,70 грн.\~(ціна позову) х 100 = 42 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1577,61 грн.\~(42 % від 3756,62 грн.). На підставі наведеного,

Outcome: partial