Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

22 серпня 2023 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 49874 грн. 72 коп. та суми сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн. 00 коп. Свій позов мотивує тим, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його для власних потреб та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19 жовтня 2018 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №2496 від 30 вересня 2015 року (далі Правила), та ст.ст.6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Позивачем в період з серпня 2020 року по липень 2023 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 49874 грн. 72 коп., вартість якого до даного часу не сплачена. Ухвалою судді від 07 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі, призначено судове засідання.(а.с.27-28) Представник позивача в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав відповідну заяву.(а.с.39) Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Поштові повідомлення повернулися до суду без вручення з причин відсутності адресата за вказаною адресою. (а.с.30,38) Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи положення ч. 7 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив щодо позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Частиною 2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», основним видом економічної діяльності є «торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. (а.с.12-13). Згідно п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та п.1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з п.2 Розділу ІІ Правил №2496, за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували цивільно-правові відносини, внаслідок укладеного договору про постачання природного газу побутовим споживачам, з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу до будинку [ADDRESS] . Згідно п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні полуги» закріплено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідач [PERSON] є індивідуальним споживачем наданої послуги з постачання природного газу з огляду на реєстрацію місця її проживання за адресою споживання послуги, наданої позивачем, за особовим рахунком [NUMBER] .(а.с.26) Відповідно до наданих позивачем до справи розрахунків за спожитий природний газ, відповідачем протягом 2020-2023 року використовувався природний газ, кількість якого обліковувалася обліковим приладом (лічильником). Вартість суми до сплати за використаний природний газ відповідачу виставлялася в рахунках на оплату за його використання, відповідно до показників лічильника газу та встановлених цін на газ. Через наявність заборгованості, що утворилася у відповідача внаслідок несплати коштів за використаний природний газ, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно фінансового стану по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , заборгованість станом на липень 2023 року становить 49874 грн. 72 коп. (а.с. 18-19). З метою досудового урегулювання спору, 10 лютого 2023 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» направляло [PERSON] вимогу про сплату заборгованості. (а.с.21). Вирішуючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України відповідач уклав договір на газопостачання з позивачем і зобов`язаний виконувати взяті на себе обов`язки згідно цього договору. Позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за несплачені послуги по газопостачанню. Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Враховуючи існуючі правовідносини між сторонами, суд констатує, що на ці правовідносини як на грошові зобов`язання поширюються вимоги частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на встановлене суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] у порушення відповідних правил не проводила вчасно оплату за спожитий природний газ, що постачався позивачем до її будинку, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач правомірно вимагає стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] не подала відзиву на позов, не заперечила проти позовних вимог. Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, наведені позивачем знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі суд розподіляє відповідно до правил\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного ст.\~ст. 526, 610, 612, 625, 629, 633, 634, 641, 642, 714 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 12, п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги",

Outcome: approved