Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Керівник Криворізької північної\~окружної прокуратури\~Дніпропетровської області Карленко Ю.\~звернувся до\~суду 22.09.2023\~з указаним\~позовом та\~просив стягнути зі [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , у розмірі 34183,34 грн, які зарахувати до Державного бюджету України, а також стягнути зі [PERSON] на користь Криворізької територіальної громади в особі Криворізької міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , у розмірі 10293,17 грн, які зарахувати до місцевого бюджету Криворізької міської ради. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2023 у справі № 177/859/23 [PERSON] визнано винуватим за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років. У результаті протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, через що остання перебувала на лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР з 03.02.2023 по 23.02.2023 у нейрохірургічному відділенні. Між Національною службою здоров`я України та КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 0173-Е122-Р000 від 06.02.2023, № 3234-Е722-Р000 від 12.07.2022, № 1697-Е123-Р000 від 06.02.2023 та № 2760-Е223-Р000 від 08.02.2023. За програмою медичних гарантій пацієнтам у 2023 році послуги КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР оплачені Національною службою здоров`я України, як замовником медичних послуг, за рахунок коштів Державного бюджету України. За розрахунком, наданим КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, понесені витрати на стаціонарне лікування [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету в розмірі 34183,34 грн, за рахунок місцевого бюджету в розмірі 10293,17 грн. Оскільки лікування [PERSON] здійснювалося за кошти державного бюджету, що отримані медичним закладом від Національної служби здоров`я України, та за кошти з місцевого бюджету, контролювати питання ефективності їх використання та повернення мають органи, що є розпорядниками вказаних коштів, у даному випадку Національна служба здоров`я України та Криворізька міська рада. Разом з тим, ані Національною службою здоров`я України, ані Криворізькою міською радою, з моменту закінчення лікування [PERSON] , а саме з 24.02.2023 і по теперішній час, жодних заходів по відшкодуванню витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , не вжито. Національною службою здоров`я України повідомлено, що служба не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, однак не заперечує щодо звернення прокуратури до суду стосовно відшкодування витрат. Оскільки уповноважені органи не здійснюють захист інтересів держави у спірних правовідносинах, Криворізька північна окружна прокуратура, у межах своєї компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України, ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником позивача Криворізької міської ради Ольховською А. 31.10.2023 надано письмові пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечувала (а.с.91-105). Прокурор у судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов, вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку. Позивачі та третя особа участі представників у судовому засіданні не забезпечили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача Криворізької міської ради у своїх письмових поясненнях зазначила про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи у дистанційному режимі (в порядку відеоконференції) та відзив на позов не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами та третьою особою спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, у силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити в справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши позицію прокурора, дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2023 (справа № 177/859/23) [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 14 років. Вирок набрав законної сили 08.08.2023 (а.с.40-49). Вказаним вироком встановлено, що в результаті протиправних умисних дій [PERSON] , потерпілій [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми не менше 6 забійних ран голови та обличчя, відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа ліворуч, переломів кісток обличчя праворуч, пневмоцефалії, забою головного мозку ІІ ступеня, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини, встановлені вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2023 у справі №177/859/23 є встановленими та не підлягають доказуванню. [PERSON] була госпіталізована для стаціонарного лікування до нейрохірургічного відділення КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, де перебувала на лікуванні у період з 03.02.2023 по 23.02.2023, тобто 20 ліжко-днів. На лікування пацієнтки витрачено 44476,51 грн. Відповідно до договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР та Національною службою здоров`я України, за лікування [PERSON] медична установа отримала з державного бюджету 34183,34 грн, з місцевого бюджету 10293,17 грн, що підтверджується довідками-калькуляціями та розрахунками вартості 1 ліжко/дня (а.с.19-23). КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР у листі від 05.09.2023 повідомило, що підприємством не вживалися заходи щодо стягнення витрат з винної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, на лікування [PERSON] , у тому числі у судовому порядку (а.с.19). Згідно з п. 1.2, 1.4 статуту КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, підприємство засновано на комунальній власності Криворізької міської територіальної громади, відповідно до рішення Криворізької міської ради від 27.02.2019 № 3582. Засновником підприємства та власником його майна є Криворізька територіальна громада в особі Криворізької міської ради (а.с.24-36). За повідомленням Криворізької міської ради від 11.09.2023, комунальні некомерційні підприємства (лікувальні заклади) одночасно фінансуються з державного бюджету за рахунок коштів Національної служби здоров`я України та з місцевого бюджету. За інформацією КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] склали 44476,51 грн, у тому числі за рахунок місцевого бюджету 10293,17 грн, що складає 23,1% від загальних витрат, та за рахунок коштів Національної служби здоров`я України 34183,34 грн, що складає 76,9% від загальних витрат (а.с.52-54). За повідомленням Національної служби здоров`я України від 13.09.2023, між КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та Національною службою здоров`я України у 2022-2023 роках були укладені договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій: № 0173-Е122-Р000 від 06.02.2023, № 3234-Е722-Р000 від 12.07.2022, № 1697-Е123-Р000 від 06.02.2023, № 2760-Е223-Р000 від 08.02.2023, № 4658-Е523-Р000 від 23.05.2023, відповідно до яких, послуги КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР оплачені Національною службою здоров`я України, як замовником медичних послуг, за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до Положення про Національну службу здоров`я України, затверджену постановою КМУ від 27.12.2017 №1101, Національна служба здоров`я України не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, Національна служба здоров`я України не заперечує щодо звернення прокуратури до суду стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілої (а.с.57-60). Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Відповідно до п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19). У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. З огляду на наданні прокурором при зверненні до суду з даним позовом повідомлення Національної служби здоров`я України та Криворізької міської ради, керівник Криворізької північної окружної прокуратури в Дніпропетровській області, який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у позовній заяві належним чином обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Таким чином, прокурором при пред`явлені позову дотримано процедури доведення необхідності звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно із Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Матеріалами справи підтверджено, що умисними злочинними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, унаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР і відповідно, закладом охорони здоров`я понесено витрати на лікування [PERSON] , отже, з урахуванням викладеного та враховуючи вище наведені вимоги закону, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання заяви у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, виходячи з результату вирішення спору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, зі [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,80 грн.

Outcome: approved