Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, [PERSON] просить визнати земельну ділянку кадастровий номер: 1414100000:01:009:0351, що розташована за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності; визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер: 1414100000:01:009:0351, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва, який розташовано за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 7\~000 грн; стягнути з відповідачки на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 1997, 16 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2020 року, шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Перебуваючи у шлюбі сторони вели спільне господарство, мали спільний побут. Під час шлюбу, у 2010 році за спільні кошти подружжя було придбано земельну ділянку кадастровий номер: 1414100000:01:009:0351, що розташована за адресою: [ADDRESS] та розташований на цій земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва (недобудований житловий будинок), готовністю 52 %. Оскільки, майно було набуте сторонами в період шлюбних відносин, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Неодноразові звернення позивача до відповідачки здійснити добровільний спільний розподіл майна нею ігноруються. В результаті поведінки відповідачки позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору, позивач заключив договір про надання юридичних послуг № 2601202307 від 26 січня 2023 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Амадео Право». Вартість послуг, за які були сплачені кошти, за отримання правової допомоги склала 7\~000 грн, що підтверджується копією зазначеного договору та актом приймання передачі наданих послуг. Оскільки потреба в отриманні правової допомоги стягувача виникла через відмову відповідачки вирішити спір у досудовому порядку, він просить стягнути з відповідачки вартість юридичних послуг у судовому порядку. Відповідно до розпорядження голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 1 від 23 лютого 2023 року, через комп`ютерну програму "Д-3" передано цивільну справу № 243/161/23 за позвною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області, який є найбільш територіально наближеним до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 квітня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовних вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 липня 1993 року у Слов`янському міському Відділі запису актів громадянського стану Донецької області зареєстровано шлюб, актовий запис № 466, який рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2020 року було розірвано (а.с. 73-76). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2010 року, який зареєстровано в реєстрі за № 4019, та витягу з Державного реєстру правочинів № 8715861 від 01 липня 2010 року, який видав приватний нотаріус Панченко А.В., [PERSON] набула у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер: 1414100000:01:009:0351, що розташована по [ADDRESS] , площею: 0,1010 га (а.с. 49-51). Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 01 липня 2010 року, який зареєстровано в реєстрі за № 4018, та витягу з Державного реєстру правочинів № 8715816 від 01 липня 2010 року, який видав приватний нотаріус Панченко А.В., [PERSON] набула у приватну власність недобудований житловий будинок, готовністю [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту у РПВН: 22337678, розташований на приватній земельній ділянці площею: 1\~010 кв. м., кадастровий номер: 1414100000:01:009:0351 (а.с. 52-54). Відповідно до витягу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ № 27393147 від 21 вересня 2010 року, [PERSON] стала власницею недобудованого житлового будинку, готовністю [ADDRESS] (а.с. 55). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частина 1 ст. 70 СК України зазначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до пункту 23 вказаної постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі\~присуджуються одному\~з подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до\~Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Як встановлено судом, часом набуття спірного недобудованого житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] у власність є 01 липня 2010 року, а шлюб між сторонами розірвано 15 травня 2020 року, тобто, часом набуття спірного недобудованого житлового будинку та земельної ділянки у власність є період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки в разі не вчинення сторонами дій, направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Положеннями статті 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У ході розгляду справи достеменно встановлено, що спірні недобудований житловий будинок та земельна ділянка придбані сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому суд приходить до висновку, що придбане в період зареєстрованого шлюбу майно, вважається спільною сумісною власністю сторін. Суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні відповідно до ст. 70 СК України, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог статті 70 СК України, з урахуванням дослідження матеріалів справи та доказів поданих сторонами, зіставивши їх належність, допустимість, достовірність як окремо та і взаємний їх зв`язок, слід визнати за сторонами право власності на ідеальні частки в цьому майні по 1/2 частини за кожним без його реального поділу та залишити недобудований житловий будинок та земельну ділянку, у їх спільній частковій власності. На підставі\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору, який сплачений позивачем за подання позовної заяви в розмірі 1997, 16 грн., слід покласти на відповідачку. На підставі\~ст.137 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, оскільки договором про надання юридичних послуг № 2601202307 від 26 січня 2023 року. підтверджується фіксований розмір оплати та згідно з наданих позивачем квитанцій, 7 000, 00 грн ним оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Амадео Право».

Outcome: approved