Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01.11.2003 року між нею та відповідач було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №1134. Від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час і після реєстрації шлюбу буде проживати з нею, позивачем [PERSON] . Аліменти на утримання дитини з відповідача [PERSON] буде стягувати в судовому порядку. Шлюбні відносини та ведення сумісного господарства з відповідачем припинені в вересні 2017 року і з цього часу їхня сім`я розпалася. Їхнє спільне життя з [PERSON] не склалося. Причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Таким чином, вказана атмосфера в сім`ї призвела до того, що вони з відповідачем поступово відділилися одне від одного, втратили почуття любові і поваги. Вважає, що сім`я розпалася. Подальше спільне життя з відповідачем [PERSON] як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їхнім з відповідачем інтересам і інтересам їхньої малолітньої дитини. Ухвалою суду від 08.02.2023 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 14.03.2023 року провадження у справі було зупинено у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення шість місяців. Ухвалою суду від 01.11.2023 року поновити провадження у вищевказаній справі та призначено розгляд справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в котрій позовні вимоги не визнає, своєї згоди на розірвання шлюбу не надає, просив надати ще час для примирення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюбу, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №1134 від 01.11.2003 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як зазначає позивач у позові з вересня 2017 року, з того часту проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. Спору про поділ майна подружжя чи визначення місця проживання дитини між ним немає. Пленум Верховного Суду України у п.10 своєї постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року роз`яснив судам, що передбачене ч.1 ст.111 СК України, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Як зазначалося вище, сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] , ухвалою суду від 14.03.2023 року, надавався строк для примирення терміном 6 місяців. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. В той же час надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 761/33261/16-ц, від 26.11.18) З огляду на наведене, враховуючи заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, а також зважаючи на думку позивача, яка на примирення не згодна, про що зазначила у позовній заяві, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача, щодо продовження строку на примирення, задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, враховуючи те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді, як чоловіка, так і жінки, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved