Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину як спадкоємець за законом першої черги, подавши до нотаріуса заяву. До складу спадщини ввійшла земельна ділянка сільськогосподарського призначення на території Перехрестівської сільської ради. Однак оригінал Державного акту позивачка знайти не змогла. Тому оформити спадщину на земельну ділянку у нотаріальному порядку не можна. На цій підставі позивачка звернулася до суду. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі його представника. Вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши подані письмові докази, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вирішив наступне. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли, врегульовані ЦК України (2003 р.). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За ч.2 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За ст.ст.1264, 1265 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. За ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд дослідив копії документів Спадкової справи №76/2019 (а.с.24-90), надані приватним нотаріусом Берегівського РНО Стойка С.М. та з`ясував наступне. 08.10.2019 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стойка С.М. із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася на день смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 28.02.2020 Приватний нотаріус Стойка С.М. видала [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом, як дружині померлого [INFO] [PERSON] (а.с.89). За змістом свідоцтва, [PERSON] є єдиним спадкоємцем усього майна спадкодавця, а діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом. Свідоцтво видано на цілий житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Крім того, зі слів позивачки, до складу спадщини ввійшло право власності на земельну ділянку площею 1,55 га, розташовану на території Перехрестівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що передана йому у приватну власність на підставі Розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 28.11.2000 №638. Право власності посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю І-ЗК№041098, виданим 05.12.2000, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3676. Зі слів позивачки, правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно було втрачено. Суд погоджується, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є об`єктивною перешкодою для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на майно за померлою особою. Право власності, набуте шляхом успадкування, можливо захистити в судовому порядку шляхом його визнання на підставі ст.392 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого способу, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм норм цивільного законодавства суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом як належні, допустимі, достовірність яких не викликала у суду сумнівів, та сукупність яких є достатньою, - вирішив, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються із судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позовної заяви у розмірі 1073,60 грн, які слід покласти на позивачку у зв"язку із вирішенням справи на її користь.

Outcome: approved