Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН про повернення грошових коштів, в якому просила Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Стар Інвестмент Ван (ЄДРПОУ 42682150) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти у сумі 446 762,76 (чотириста сорок шість тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 76 коп. шляхом перерахування на банківський рахунок IBAN - [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] в АТ КБ ПриватБанк МФО банку - 305299 та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 жовтня 2020 року між ТОВ Стар Інвестмент Ван (продавець, надалі - Відповідач) та фізичною особою - громадянкою України [PERSON] (покупець, надалі - Позивач) був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №2388 (надалі - Договір), яке знаходилось в іпотеці (Іпотекодержатель на момент здійснення купівлі-продажу вказаної квартири - ТОВ Стар Інвестмент Ван). Згідно п. 2.1 Договору вартість предмету купівлі-продажу нерухомого майна складала 333000грн. На виконання п.2.1, 2.2, 4.1 даного Договору покупець [PERSON] 21.10.2020року сплатила одним платежем на користь ТОВ Стар Інвестмент Ван суму 333000грн. шляхом перерахування вказаної суми в безготівковій формі на рахунок ТОВ Стар Інвестмент Ван [NUMBER]. Таким чином, Позивач виконала в повному обсязі перед Відповідачем свої зобов`язання за Договором щодо оплати предмету купівлі-продажу (що підтверджується платіжним дорученням №1 від 21.10.2020року та випискою АТ Приватбанка за 21.10.2020р. по поточному рахунку Позивача № [NUMBER] ) Відповідачем зі свого боку також були виконані зобов`язання за Договором, а саме: передано предмет договору Позивачу (що підтверджується актом прийманняпередачі нерухомого майна від 21.10.2020року підписаним Позивачем та Відповідачем). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року у справі №234/17269/20 залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 18 січня 2022р. було визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» та [PERSON] , посвідчений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., який зареєстрований в реєстрі за №2388. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, внаслідок недійсності правочину (за яким Позивачем були передані грошові кошти Відповідачу в розмірі 333000грн.) відпали правові підстави отримання і збереження грошових ТОВ Стар Інвестмент Ван отримані від Позивачки. Виходячи із системного аналізу вказаних норм ЦК України, Відповідач з моменту прийняття Постанови Донецьким апеляційним судом 18.01.2022року у справі №234/17269/20 про визнання недійсним правочину зобов`язаний був повернути Позивачу не пізніше наступного дня грошові кошти у сумі 333000грн. Незважаючи на встановлений обов`язок, Відповідач не повернув гроші Позивачу, прострочивши тим самим зобов`язання з повернення грошей. Позивач листом від 26.07.2023року додатково звернувся до Відповідача з вимогою про повернення в строк протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вимоги грошових коштів у сумі 333000грн. у зв`язку із тим, що внаслідок визнання рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року у справі №234/17269/20 недійсним правочину, відпали правові підстави набуття Відповідачем вказаних грошових коштів у сумі 333000грн. Але грошові кошти у сумі 333000грн. Відповідачем й досі не повернуті Позивачу. Ч.2 с. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 443 432,76 грн. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали суду направлялись відповідачу за місцем їх знаходження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено 21 жовтня 2020 року між ТОВ Стар Інвестмент Ван (продавець, надалі - Відповідач) та фізичною особою - громадянкою України [PERSON] (покупець, надалі - Позивач) був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №2388 (надалі - Договір), яке знаходилось в іпотеці (Іпотекодержатель на момент здійснення купівлі-продажу вказаної квартири - ТОВ Стар Інвестмент Ван). Згідно п. 2.1 Договору вартість предмету купівлі-продажу нерухомого майна складала 333000грн. На виконання п.2.1, 2.2, 4.1 даного Договору покупець [PERSON] 21.10.2020року сплатила одним платежем на користь ТОВ Стар Інвестмент Ван суму 333000грн. шляхом перерахування вказаної суми в безготівковій формі на рахунок ТОВ Стар Інвестмент Ван [NUMBER]. Таким чином, Позивач виконала в повному обсязі перед Відповідачем свої зобов`язання за Договором щодо оплати предмету купівлі-продажу (що підтверджується платіжним дорученням №1 від 21.10.2020року та випискою АТ Приватбанка за 21.10.2020р. по поточному рахунку Позивача № [NUMBER] ) Відповідачем зі свого боку також були виконані зобов`язання за Договором, а саме: передано предмет договору Позивачу (що підтверджується актом прийманняпередачі нерухомого майна від 21.10.2020року підписаним Позивачем та Відповідачем). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року у справі №234/17269/20 залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 18 січня 2022р. було визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» та [PERSON] , посвідчений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., який зареєстрований в реєстрі за №2388. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, внаслідок недійсності правочину (за яким Позивачем були передані грошові кошти Відповідачу в розмірі 333000грн.) відпали правові підстави отримання і збереження грошових ТОВ Стар Інвестмент Ван отримані від Позивачки. Виходячи із системного аналізу вказаних норм ЦК України, Відповідач з моменту прийняття Постанови Донецьким апеляційним судом 18.01.2022року у справі №234/17269/20 про визнання недійсним правочину зобов`язаний був повернути Позивачу не пізніше наступного дня грошові кошти у сумі 333000грн. Незважаючи на встановлений обов`язок, Відповідач не повернув гроші Позивачу, прострочивши тим самим зобов`язання з повернення грошей. Позивач листом від 26.07.2023року додатково звернувся до Відповідача з вимогою про повернення в строк протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вимоги грошових коштів у сумі 333000грн. у зв`язку із тим, що внаслідок визнання рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року у справі №234/17269/20 недійсним правочину, відпали правові підстави набуття Відповідачем вказаних грошових коштів у сумі 333000грн. Але грошові кошти у сумі 333000грн. Відповідачем й досі не повернуті Позивачу. Ч.2 с. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За висновками Верховного суду викладеними у Постанові від 18.03.2020 р. у справі № 760/6938/16-ц: «формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». З урахуванням періоду прострочення з 18.01.2022року й по 25.09.2023р. загальна кількість днів прострочення повернення грошових коштів у сумі 333000грн. складає 616 днів. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 443 432,76 грн Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не грунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки внаслідок визнання рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2021 року у справі №234/17269/20 недійсним правочину, відпали правові підстави набуття Товариство з обмеженою відповідальністю СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН за вказаний договором у розмірі 333 000 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Окрім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Згідно з розрахунком, наданим позивачем з відповідача на користь позивача слід стягнути 110 432,76 грн як 3% річних. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. В ідповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В якості документів, що підтверджують розмір витрат та їх надання представником позивача до суду подано - договір про надання правової допомоги від 24.07.2023 укладений між адвокатом Дибовим О.В. та Луньовою О.В ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність, акт наданих послуг від 25.09.2023 року та квитанцію №2509 від 25.09.2023 року про часткову опалату правових послуг у розмірі 5 000 грн. Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Враховуючи те, що позивачем надано суду оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved