Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] , а також припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утриманні малолітнього [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2013р. Позовні вимоги мотивовані тим, що малолітній [PERSON] є спільною дитиною позивача та відповідача. Восени 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, після чого дитина залишилася проживати з матір`ю. Однак, з лютого 2019 року дитина проживає з позивачем, перебуває на повному його утриманні, він весь час займається вихованням сина. Позивач не перешкоджає участі матері у спілкуванні з дитиною, однак мати не цікавиться її життям взагалі, самоусунулась від виховання, матеріальної допомоги сину не надає. Але на її користь продовжують стягувати аліменти. Позивач має належне приміщення для проживання, де для дитини створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку та перебування малолітньої дитини. Отже, позивач вважає, що є всі підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь матері, з якою дитина не проживає та які позивач фактично безпідставно сплачує з лютого 2019 року. Разом з цим, позивач у позові вказує, що дитина беззаперечно мешкає з батьком з серпня 2022 року (моменту звернення позивача з позовом до суду) і саме з цього моменту позивач просить припинити стягнення аліментів. Позивач має роботу, самостійний дохід, постійне місце мешкання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина та виховує його разом із дружиною та бабусею. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що любить сина, бажає йому гарного майбутнього, опікується його розвитком, а тому бажає, щоб він ріс поруч з ним. Вказував на те, що між ним та дружиною в серпні 2022 року був конфлікт з приводу того, з перебуватиме дитина, після якого дружина з допомогою якихось знайомих в військовій формі забрала дитину до себе і з того часу син постійно мешкає з матір`ю. Пояснював, що в перший клас школи сина відводив він, всім необхідним забезпечував його також позивач. Всі шкільні питання вирішував також позивач, мати не приймала в цьому участі. Також вказував на те, що коли вони, разом із сім`єю, виїжджали до Дніпропетровської області, для евакуації, син [PERSON] поїхав разом за батьком, відповідач залишилася в Добропіллі. Представники позивача також підтримали позовні вимоги, посилаючись на те, що протягом тривалого часу малолітній [PERSON] мешкав з батьком, останній повністю займався вихованням та утриманням дитини. Мати не цікавилася життям дитини, не приймала участі у її вихованні, не відвідувала шкільні заходи, батьківські збори тощо. Тому вважає, що інтересам дитини буде відповідати саме проживання її разом з батьком. Відповідач в судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що, дійсно, перебувала в стосунках з позивачем, від яких у них народився син [PERSON] . З 2016 року сімейні стосунки між ними фактично було припинено. З 2017 року відповідач мешкає окремо від позивача в м. Добропілля разом із дітьми: [PERSON] (спільна дитина) та [PERSON] (дитина від першого шлюбу). З моменту початку окремого проживання відповідач жодним чином не перешкоджала спілкуванню батька з сином, вважаючи, що та обставина, що вони не мешкають разом не повинна впливати на спілкування сина з батьком, хотіла щоб дитина сприймала батька як належить. Вона дозволяла позивачу брати [PERSON] до себе, до бабусі зі сторони батька, в тому числі на кілька днів, оскільки позивач виявляв інтерес до дитини, він займався деякими шкільними питаннями. В той же час постійним місцем проживання [PERSON] було і залишається разом із матір`ю, спочатку за адресою: [ADDRESS] , а потім в [ADDRESS] , яку вона тимчасово орендує. Щодо аліментів відповідач зазначала, що їх позивач сплачував до 2017 року, а потім повністю припинив. Вказуючи на те, що вона в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, любить ї, утримує, виховує, приділяє належну увагу, створює необхідні умови для їх гармонійного розвитку, просить відмовити в задоволенні позову. Щодо нечастого відвідування шкільних заходів, відповідач зазначила, що мала з цим складнощі через зайнятість на основній роботі в школі, а також додатково вона ще прибирає в приватному будинку та підробляє перукаркою. Щодо адреси проживання пояснила, що до вересня 2022 року мешкала по [ADDRESS] , а потім переїхали на [ADDRESS] , на стару адресу відповідач періодично навідується, доглядаючи за квартирою. З приводу того, з ким мешкав син з 2017 року, пояснила, що з нею, однак, постійно зустрічався з батьком, бабусею, в тому числі залишаючись у них на кілька днів. Представник відповідача також просила відмовити в задоволенні позовних вимоги, посилаючись на те, що інтересам дитини буде відповідати саме проживання її разом з матір`ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Щодо нечастого відвідування відповідачем шкільних заходів, зазначила, що не бачить нічого дивного в тому, що батько за своїм бажанням взяв на себе ці клопоти, з огляду на добрі відносини з сином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є вчителем початкових класів школи №19 пояснила, що [PERSON] пішов до 1 класу у 2019 році, заяву щодо цього та усі документи оформлював батько. Мати бачила рідко. Спілкування щодо навчання [PERSON] проходило з батьком. Крім батька, дитину забирала тітка та жінка з дитиною. З матір`ю познайомилася заочно по телефону у 2022 році. Свідкові відомо, що з жовтня 2022 року [PERSON] точно мешкає з матір`ю, навчаючись дистанційно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю однокласника [PERSON] та членом батьківського комітету. З 2019 року по 2022 рік всіма шкільними питанням займався батько, мати до 2022 року свідок в школі не бачила. В обговорюваннях групи батьківського комітету участі не приймає, на шкільні свята не з`являлася. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, пояснила, що у вересні 2019 року позивач повів [PERSON] в школу. Мати участі у вихованні сина не приймала та його життям не цікавилася. [PERSON] мешкав з батьком, їм допомагали свідок та мати. 06.04.2022р. виїжджали до м. Дніпро з матір`ю позивача та [PERSON] до травня 2022 року. На прохання [PERSON] він зустрічався з матір`ю. Після зустрічей з матір`ю [PERSON] розповідав, що грався в телефоні, а мати ходила до подруги. Мати рідко ініціювала зустрічі з сином. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що близько 3 років [PERSON] є сусідкою свідка в [ADDRESS] . [PERSON] мешкає разом із двома хлопчиками, менший з них з 2022-2023р., точніше не пам`ятає, мешкає постійно з матір`ю, періодично бачила його і до цього в матері. Характеризує відповідача позитивно, як людину яка завжди допомагає сусідам. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] , знайомі 3-4 роки. [PERSON] має двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . З [PERSON] і у матері і у батька добрі відносини, дитина хоче спілкуватися з обома батьками. Під час зустрічей зі свідком відповідач розповідає про життя [PERSON] . Приблизно з 2021 року [PERSON] мешкає з матір`ю постійно. Спочатку відповідач мешкала в квартирі по [ADDRESS] . Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що любить обох батьків, однак постійно хоче жити разом з мамою. Він більше часу мешкав з мамою і до школи він також ходив від мами. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, а також дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] та не оспорюється сторонами, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2013р., яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу на утримання малолітнього [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню ВП [NUMBER], заборгованість [PERSON] станом на 10.03.2023р. по аліментам складає145928,07 грн. за період січень 2017 року по лютий 2023 року. Згідно довідки Шахівської сільської ради №05-24-74 від 05.08.2022р., [PERSON] зареєстрований і мешкає за адресою: [ADDRESS] з матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] та сином [PERSON] . Згідно виробничої характеристики від 19.04.2021р. [PERSON] працює прохідником ПГПД-5 ТОВ «Шахтобуідвельна компанія» та характеризується позитивно. Згідно акту, складеного головою правління ОСББ «Промінь Добропілля» 26.02.2021р. за результатами опитування мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] з лютого 2019 року. по момент складання акту. Згідно виробничої характеристики [PERSON] з лютого 2022 року працює ГОЗ 5 розряду ТОВ «Краснолиманське» та характеризується позитивно. Згідно побутової характеристики [PERSON] , складеної Шахівською сільською радою 01.02.2022р., [PERSON] на час складання характеристики проживає в с.Володимирівка Покровського району Донецької області разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , а також цивільною дружиною [PERSON] . Працює, характеризується позитивно. Згідно характеристики [PERSON] від 08.06.2022р., складеної Добропільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №19, хлопчик мешкає разом із батьком в окремій квартирі, мама з сім`єю не проживає, сина не навідує, участі у вихованні не приймає. [PERSON] виховує батько. Дитина добре вихована, має все необхідне для навчання, охайний, має багато книжок, іграшок. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, батько здатний забезпечувати потреби сина. Згідно побутової характеристики [PERSON] за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , складеною ПП «ДРЕС Південний», остання характеризується позитивно. Згідно виробничої характеристики [PERSON] , складеної 09.03.2023р. НВП «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», [PERSON] за період роботи з 2021 по теперішній час зарекомендувала себе з позитивної сторони. У зловживанні спиртних напоїв та наркотичних речовин не помічена. Згідно довідки НВП «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», [PERSON] має постійний стабільний дохід. Згідно довідки складеної 06.03.2023р. ПП «ДРЕС Південний», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Згідно акту обстеження побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 03.03.2023р. родина складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , умови проживання добрі, в квартирі чисто, зроблено сучасний ремонт, у дітей є окрема кімната, обладнана всім необхідним. Для дітей створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. Згідно характеристики [PERSON] , складеної Добропільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №19, він має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. На час подання характеристики проживає разом із мамою [PERSON] . Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Згідно акту обстеження побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 09.06.2023р. родина складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , умови проживання добрі, в квартирі чисто, у дитячий кімнаті робиться ремонт, є все необхідне, готова їжа, запас продуктів. Для дитини створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. Восени 2022 року мати забрала [PERSON] . З 2019 року по липень 2022 року дитина проживала з батьком. Згідно висновку №03/0384-10/02 від 25.07.2023р., складеного на вимогу суду Добропільською міською військовою адміністрацією, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини, у зв`язку з тим, що батьки самостійно не можуть домовитися між собою щодо зустрічей батька з сином, за результатами дослідження усіх обставин, орган опіки та піклування Добропільської міської ради прийняв одноголосне рішення щодо службою у справах дітей висновку про встановлення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Згідно акту обстеження побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 30.10.2023р. родина складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , умови проживання добрі, в квартирі чисто, у дітей є окрема кімната, обладнана всім необхідним. Для дітей створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. Розпорядженням начальника Добропільської міської військової адміністрації №439 від 28.07.2023р. встановлено [PERSON] порядок побачень з малолітнім сином [PERSON] щовівторка з 16:00 год. до 20:00 год. та щосуботи з 10:00 год. до 20:00 год., враховуючи попередню домовленість батька з матір`ю дитини. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За результатами розгляду справи, судом встановлено, що у дитини добрі відносини з обома батьками, він бажає спілкуватися з кожним з них. І позивач і відповідач мають постійне місце роботи, позитивно характеризуються за місцем роботи та мешкання, алкоголем та наркотичними засобами не зловживають, аморальний спосіб життя не ведуть. Обидва люблять свою дитину, піклуються про неї. В змозі забезпечити дитині належні умови для життя та гармонійного розвитку, забезпечити усім необхідним. Судом достеменно встановлено та сторонам не оспорювалося, що з серпня місяця 2022 року дитина постійно проживає з відповідачем. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що залишення малолітнього [PERSON] у його матері [PERSON] є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини. За результати проведеною з дитиною в судовому засіданні бесіди встановлено, що дитина любить обох батьків, однак постійно хоче жити разом з мамою. Отже, на час ухвалення оскаржуваних рішень судами не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, яке призведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. Суд не вбачає вагомих підстав змінювати місце її проживання. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Однак, в даному випадку мова не йде про обмеження батька у спілкуванні та вихованні дитини через встановлення її місця проживання разом з матір`ю. Дане питання вирішується саме на користь дитини, з метою захисту її інтересів, а сукупність встановлених судом обставин дають достатні підстави вважати, що дана мета буде досягнута саме визначенням місця проживання дитини разом із матір`ю. Це відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. Такі висновку суду узгоджуються із висновком органу опіки та піклування, який також вважав, що інтересам дитини буде відповідати її проживання разом із матір`ю і підстав не погодитися з цим судом не встановлено. Що стосується аргументів позивача, яким він обґрунтовував позовні вимоги, а саме фактичне проживання дитини разом із ним в період з 2017 року по серпень 2022 року та ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд зазначає, що достовірно встановити з ким постійно проживала дитина в цей період не виявилося можливим, оскільки надані позивачем та відповідачем докази, як і показання свідків з обох сторін, а також самої дитини, мають принципові суперечності. Однак, в даному випадку, на переконання суду, це не є предметом доказування, який має вирішальне значення для правильного вирішення спору. Як вже зазначалося, станом на момент вирішення даного спору, обидва батьки належним чином виконують батьківські обов`язки, опікуються вихованням сина, добре до нього ставляться та здатні забезпечити усі його потреби. Підстав, які б перешкоджали проживанню дитини разом із матір`ю не вбачається. Фактів перешкоджання відповідачем у спілкуванні позивача з дитиною не встановлено, а в розпорядження голови Добропільської міської військової адміністрації про встановлення порядку побачень позивача з сином, оскільки батьки дитини не можуть самостійно домовитися між собою щодо зустрічей батька з сином. Про постійне спілкування позивача з сином, зокрема свідчать вирішення ним шкільних питань дитини. Крім того, в разі виникнення перешкод у спілкуванні з сином, позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи відмову позивачеві у встановленні місця проживання дитини з ним, позовні вимоги про припинення стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини також задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, суд не відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed