Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визначення йому додаткового строку в шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , яка на час смерті проживала в с. Новосілка Тлумацького району Івано-Франківської області. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в с. Петрилів Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області. 08.08.2023 року приватний нотаріус Дузінкевич С.М. на його звернення повідомила листом про неможливість прийняття від нього заяви про прийняття спадщини за заповітом, так як ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вказав, що він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту, відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповіла йому належне їй майно. Про дані обставини йому стало відомо в липні 2023 року, коли він віднайшов оригінал заповіту. Встановивши, що він не був обізнаний про навність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом з поважних причин, а тому просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2023 року прийнято до розгляду дану справу, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. 06.10.2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с. 23), в яких позивач ствердив, що йому дійсно не було відомо про заповіт, що був складений на його ім`я [PERSON] . Просив суд врахувати те, що його тітка [PERSON] далека родичка його дружини. Померла [PERSON] потребувала догляду, зокрема по господарству, тому він допомагав їй за адресою її останнього місця проживання в с. Новосілка, однак зареєстрований там не був, оскільки проживав в с. Золота Липа. [PERSON] була одинока і не мала дітей, інших родичів, спадкова справа після її смерті не відкривалася. Про існування заповіту він дізнався у липні 2023 року, коли ознайомився із заповітом померлої [PERSON] . Крім того, відповідач повністю визнав заявлені ним позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення. А тому просив суд врахувати вказані обставини, його похилий вік та низьке матеріальне становище, та задоволити його позовні вимоги. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2023 року відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем Тлумацькою міською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області вищевказаного позову. Закрито підготовче провадження у даній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 27.11.2023 року у приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак в позовній заяві просив розглянути справу без його участі за наявними у ній матеріалами. Представник відповідача - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоч про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 44). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] (тітка заявника) згідно копії Державного акту на право приватної власності на земелю серії IІ-ІФ № 017080 від 14.11.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 97, на підставі рішення 12 сесії 3 скл. Петрилівської сільської Ради народних депутатів від 27.02.2001 року, належало право власності на земельну ділянку площею 0,8313 га, яка розташована на території Петрилівсь сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та до складу якої входять три земельні ділянки: № [NUMBER] площею 0,5261 га, № [NUMBER] площею 0,0880 га та № [NUMBER] площею 0,2172 га (а.с. 8-9). [INFO] [PERSON] (тіка позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, яке належатиме їй і жилий будинок, що знаходиться в селі Новосілка Тлумацького району Івано-Франківської області, заповіла [PERSON] (позивач), що підтверджується копіює заповіту від 26.05.1998 року (а.с. 6). Відповідно до довідки Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 221 від 11.07.2023 року [PERSON] (тітка позивача) була постійною жителькою села і на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті в спадковому будинку вона була зареєстрована одна, але разом з нею проживав [PERSON] (позивач), який не був зреєстрований. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі сіль сої ради посвідчувався, не змінювався і не відмінявся, зареєстрований в реєстрі за № 11 від 26.05.1998 року (а.с. 7). Листом-повідомленням приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 270/01-16 від 08.08.2023 року (а.с. 10) [PERSON] (позивач) повідомлено, що прийняти заяву про прийняття спадщини та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , неможливо, так як пропущено строк для прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 10). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73490736 від 08.08.2023 року, в Спадковому реєстрі відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] (тітка позивача), яка померла [INFO] (а.с. 11). Відповідно до листа-повідомлення старости Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області О.Кирсти № 327 від 25.09.2023 року [PERSON] (позивач) раніше не звертався до Петрилівської сільської ради та не був проінформований про заповіт, що був складений на його ім`я від [PERSON] , а у липні 2023 року був ознайомлений із заповітом померлої [PERSON] , який складався в двох примірниках та посвідчувався Петрилівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області від 26.05.1998 року за реєстровим № 11 (а.с. 25). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи,визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України). За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19) та від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину був регламентований Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з пунктами 187, 205, 207 вказаного Порядку визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. На майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва проводиться у строки, установлені цивільним законодавством України. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що для прийняття спадщини (за законом чи за заповітом) спадкоємець повинен подати заяву про прийняття спадщини, а закон не розрізняє такі заяви на: заяву про прийняття спадщини за законом або на заяву про прийняття спадщини за заповітом. Обставини справи свідчать, і це не заперечується позивачем, що останній був обізнаний про смерть спадкодавця [PERSON] , тобто як спадкоємець за заповітом, він знав про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мав подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробив. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, на погляд суду, позивач [PERSON] мав можливість звернутися у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, однак у встановлений законодавством строк цього не зробив, а тому в даному випадку правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивача [PERSON] відсутні і положення ч. 3 ст.1272 ЦК України стосовно його вимог не можуть бути застосовані. Суд критично оцінює лист-повідомлення старости Петрилівського старостинського округу № 18 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області О.Кирсти про те, що [PERSON] (позивач) раніше не звертався до Петрилівської сільської ради та не був проінформований про заповіт, що був складений на його ім`я від [PERSON] , а був ознайомлений із заповітом померлої [PERSON] у липні 2023 року, так як зі смерті [PERSON] пройшло більше 19 років, тому староста вищевказаного округу О.Кирста може не в повній мірі володіти вказаною інформацією. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, а тому в задовленні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При такому вирішенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (квитанція № 0.0.3151747090.1 від 17.08.2023 року, а.с. 12) слід покласти на його рахунок. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed