Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2\~500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 12.10.2008 р. перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14.04.2022р. шлюб між сторонами був розірваний. Згідно даного рішення дітей залишено на проживання з матір`ю, де зазначено, що обоє батьків проживають за однією адресою, тому визначення місця проживання дітей з матір`ю не буде суперечити їх інтересам. Хоча він щодо цього заперечував. Після розірвання шлюбу, відповідачка змінила своє місце проживання і перейшла жити до своєї матері. Діти залишилися проживати з ним у будинку його матері [PERSON] , в якому і він, і діти зареєстровані та проживають на даний час. Після розірвання шлюбу відповідачка не забрала дітей із собою проживати, не приймала і не приймає участі у їх вихованні, не цікавилася їх навчанням та припинила фактично з ними спілкування, у зв`язку із чим, він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з ним. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 28.11.2022р., яке набрало законної сили, позовні вимоги були задоволені та визначено проживання дітей з батьком. На теперішній час, відповідач не змінила свою поведінку, з дітьми не спілкується та взагалі не надає жодної матеріальної допомоги на утриманні дітей, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді від 13 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 31.07.2023р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову позивач зазначила, що із відповідачем з 12.10.2008р. по 14.04.2022р. перебувала у шлюбі. Від шлюбу народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14.04.2022р. про розірвання шлюбу між сторонами, було вирішено питання проживання дітей з матір`ю. В подальшому рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 28.11.2022р. було вирішено визначити місце проживання дітей з батьком. Однак, відповідач не виконує зазначене рішення суду, оскільки не проживає разом з дітьми, а проживає з іншою жінкою за іншою адресою, та всі кошти витрачає на алкоголь та жінок, а діти проживають з бабусею [PERSON] . Весь тягар на утримання дітей ліг на неї як матір та бабусю [PERSON] . Виходячи з викладеного, просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08.08.2023р. зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним та здійснено перехід до загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. 23.08.2023р. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність зустрічних позовних вимог [PERSON] , які ґрунтуються лише на словах останньої та жодними доказами не підтверджуються. Зазначено, що діти проживають з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 24.07.2023р., а також письмовими заявами дітей. Ухвалою суду від 29.08.2023р. справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник просили суд задовольнити позов з підстав викладених в ньому, в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник повторно в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З клопотань представника вбачається, що [PERSON] знаходиться за кордоном з 09.09.2023р. Судове засідання, призначене на 19.10.2023р. було відкладено за клопотанням представника відповідача. В подальшому на судове засідання призначене на 13.11.2023р., представник подав заяву про проведення підготовчого засідання 13.11.2023р. без його та відповідача участі, при цьому достовірно знаючи, що справа вже призначена до судового розгляду та 13.11.2023р. вже відбудеться повторне судове засідання. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] та її представника, повідомлених належним чином. Підстав для відкладення розгляду справ суд не знаходить. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, (вимогами як батька, так і матері про стягнення на їх користь аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовами. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що сторони з 12.10.2008р. перебували у шлюбі. Від шлюбу народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14.04.2022р. шлюб між сторонами розірвано, а діти залишено проживати з матір`ю. В подальшому, проживання дітей було визначено з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 28.11.2022р., яке набрало законної сили. На теперішній час діти проживають з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та жінкою [PERSON] [PERSON] , що додатково підтверджується актом обстеження житлово-комунальних умов сім`ї від 24.07.2023р., складений службою у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області у складі комісії за участі начальника ССД Пісарєвої О.М., провідного спеціаліста ССД Федини Є., провідного фахівця із соціальної роботи МЦСС Надорожної Л. В ході обстеження, комісією [INFO] у дітей [PERSON] та [PERSON] також були відібрані письмові заяви, згідно яких діти висловили свою позицію та підтвердили факт проживання їх із батьком, бабусею та [PERSON] , та подальшим бажанням проживати з ними. Суд також приймає до уваги, що доньці [PERSON] вже виповнилося 14 років та вона самостійно може визначати з ким бажає проживати з батьків та висловила своє бажання у заяві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що діти проживають в її будинку в [ADDRESS] разом із нею, батьком та невісткою [PERSON] . Дітей повністю забезпечує батько. Мати дітей [PERSON] дітей не відвідує, з ними не спілкується та не надає матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона працює начальником у службі у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області. З сім`єю [PERSON] вона знайома з 2022р., коли між сторонами виник спір щодо місця проживання дітей. За весь час спору, діти проживають з батьком і це неодноразово фіксувалося комісією при обстеженні житлово-побутових умов сім`ї. Останній раз, вихід комісії був здійснений 24.07.2023р. за заявою [PERSON] про начебто невиконання [PERSON] рішення суду щодо проживання дітей з ним. При обстеженні було встановлено, що батько [PERSON] проживає з дітьми. Також була проведена бесіда з дітьми, а також відібрані від них письмові заяви, де вони підтвердили, що проживають з батьком і надалі бажають проживати саме з ним. Також у розмові з дітьми, нею було встановлено, що мати з ними не спілкується, жодної матеріальної допомоги не надає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність факту проживання дітей з батьком [PERSON] та наявність законних підстав для стягнення на його користь з [PERSON] аліментів на утримання дітей. В той же час, [PERSON] не надано суду жодного належного доказу проживання дітей з нею та наявність підстав для стягнення на її користь аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ч.2 ст.184\~СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , суд враховує позицію останнього щодо способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що вона офіційно працевлаштована, має постійний, регулярний дохід. Враховуючи всі\~вищевикладені обставини,\~надані сторонами\~докази,\~рівний обов`язок\~батьків щодо\~утримання дітей,\~вік дітей\~та їх\~матеріальні потреби\~на даний\~період часу,\~з урахуванням\~гарантованого розміру\~аліментів,суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дітей із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2023р. і до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів\~в даному\~розмірі суд\~вважає розумним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дітей в\~даному віці. З урахуванням задоволення первісного позову, суд відхиляє задоволення зустрічного позову, як такого, що має взаємовиключні вимоги. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення первісного позову з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір». Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved