Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась, через свого представника - адвоката Світличну Я.О., до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уродженців та жителів міста Харкова, з матір`ю, позивачем по справі, [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка була одружена з відповідачем з 18.07.2008 року по 01.12.2020 року. Їх шлюб розірваний рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 грудня 2020 року (справа №639/7020/20). Коли стосунки сторін завершилися, позивач почала жити окремо, доньки проживали і продовжують проживати з нею. Тому всі питання забезпечення та прийняття рішень щодо майбутнього дітей лягають на маму.Позивач має житло, вона працює викладачем, має нормований графік та стабільний заробіток, достатньо часу проводить з дітьми.За таких умов позивач вважає, що донькам краще і надалі проживати з нею. Таке рішення суду необхідне мамі для можливості вирішувати питання, що стосуються майбутнього дітей - освіта, здоров`я, питання місця реєстрації чи інші подібні. Без рішення суду кожен орган вимагає підписи обох батьків на документах, а отже позбавляють дітей їх законних прав. Крім того, без такого рішення неможливо підняти, наприклад, питання зміни місця реєстрації. Позивачці доводилось платити відповідачеві за те, щоб він приїхав та підписав документи при реєстрації доньок в квартирі позивачки.Позивач, як відповідальна та любляча мама, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про доньок, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей із собою. Проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов`язку їх виховувати, піклуватися про доньок та матеріально їх забезпечувати. Мама не має наміру перешкоджати батькові в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дітей, якщо він колись виявить таке бажання. Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року клопотання представника позивача про поновлення строку на подання доказів - задоволено. Поновлено строк на подання доказів, поданих разом з клопотанням від 08 серпня 2023 року. Долучено надані докази разом з клопотанням 08 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання кореспонденції. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився подавши до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей та письмові пояснення, у яких просив суд розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року (справа №639/7020/20). Сторони, від шлюбу, мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2021 року з [PERSON] , [INFO] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно розрахунку головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області Бакшеєва С.М. від 03.07.2023 заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.07.2023 складає 83026,82 грн. З копії договору купівлі-продажу від 03.09.2021 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 01.01.2023 по 01.07.2023 позивачка [PERSON] отримала дохід у розмірі 81334,85 грн., тобто має стабільний дохід. Згідно відповіді КЗ «Харківський ліцей №159 ХМР» № 01-31/56 від 03.07.2023 вбачається, що донька позивачки [PERSON] була зарахована до навчального закладу 21.02.2022 і навчається по теперішній час. Зі слів класного керівника, [PERSON] , мати [PERSON] постійно тримає зв`язок з класним керівником, вчителями ліцею, особливу увагу приділяє успішності своєї доньки. Мати завжди іде на контакт, турбується про навчальні досягнення дитини. Софія сором`язлива, доброзичлива та добра дитина. Дівчина проживає з матір`ю та малою сестрою, мати намагається створити сприятливі умови для повноцінного життя дитини. Батько, [PERSON] , за словами матері, проживає окремо і не приймає участі в житті дітей. [PERSON] протягом навчання дитини у навчальному закладі, жодного разу не вийшов на зв`язок з класним керівником та не цікавиться успіхами дитини. Згідно відповіді №348/0/535-23 від 12.07.2023 директора КНП «Міська дитяча поліклініка №2 ХМР» первинна медична допомога дитині [PERSON] , [INFO] надається лікарем-педіатром даного медичного закладу [PERSON] . Згідно первинної медичної документації ф. №112/о «Історія розвитку дитини», [PERSON] потребує динамічного спостереження лікаря-кардіолога дитячого. До 31.08.2020 [PERSON] приходила на прийоми до лікарів поліклініки у супроводі батька, іноді матері. Останній раз 19.02.2022 дівчинка була на прийомі у лікаря-педіатра з матір`ю. Стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , декларація про надання первинної медичної допомоги дівчинці з її батьками не укладена, [PERSON] перебуває під наглядом фахівців Медичного центру «ХЕЛП - кідс плюс» (згідно наданих мамою дитини виписок Центру). Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром [PERSON] та сестрою медичною [PERSON] , батько дітей - [PERSON] за період з 2021 року до теперішнього часу в поліклініку з дітьми не приходив, з медичними працівниками не контактував. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно із ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Департаментом служб у справах дітей 08 вересня 2023 року складено висновок № 318 щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у якому зазначено, що Департамент служб у справах дітей, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Суд погоджується з наданим висновком Департаменту служб у справах дітей, оскільки він достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дітей. При складанні висновку органом опіки було перевірено та враховано, що діти [PERSON] та [PERSON] зареєстроване з матір`ю, де створені усі умови для проживання дітей. Мати дітей офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи, має самостійний дохід У [PERSON] психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, для виховання малолітніх дітей не виявлено. Софія навчається у КЗ «Харківський ліцей №159 ХМР». Батько протягом навчання дитини у закладі освіти, жодного разу не вийшов на зв`язок з класним керівником та не цікавиться успіхами дитини. З`ясувати думку батька, не виявилось можливим, Фактичне місце проживання [PERSON] невідоме. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року ), держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У судовому засіданні не було опитано [PERSON] та [PERSON] з огляду на їх малолітній вік. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що на теперішній час діти [PERSON] та [PERSON] мешкають з матір`ю, яка забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved