Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

I. Стислий виклад позицій сторін 1. Короткий зміст позовної заяви 10 жовтня 2023 року до Білопільського районного суду надійшла позовна заява ТОВ «УА-СИСТЕМИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яка вмотивована наступним чином. З 21 травня 2018 року до 15 липня 2022 року [PERSON] обіймав посаду директора ТОВ «УА-СИСТЕМИ». У період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року відповідач отримав від товариства п`ять поворотних безвідсоткових фінансових позик на свій банківський рахунок на загальну суму 96\~400 грн, що підтверджується платіжними інструкціями та банківськими відомостями, а саме: платіжною інструкцією від 21 травня 2020 року №SAL1327173 на суму 35\~000 грн, відомостями від 21 травня 2020 року №149 на суму 35 000 грн; платіжною інструкцією від 23 листопада 2020 року №SAL1741448 на суму 5 000 грн, відомостями від 23 листопада 2020 року №182 на суму 5 000 грн; платіжною інструкцією від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 на суму 10 000 грн, відомостями від 16 квітня 2021 року №235 на суму 10 000 грн; платіжною інструкцією від 04 червня 2021 року №SAL1972844 на суму 13\~000 грн, відомостями від 04 червня 2021 року №260 на суму 13\~000 грн; платіжною інструкцією від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 на суму 33\~400 грн, відомостями від 08 квітня 2022 року №374 на суму 33\~400 грн. У банківських відомостях, які підтверджують зарахування грошей на банківський рахунок відповідача, вказано прізвище, ім`я, по батькові останнього, ідентифікаційний код платника податків [NUMBER] , а також номер банківського рахунку [NUMBER] . Таким чином, моментом укладання договорів позики між позивачем та відповідачем є момент зарахування на банківський рахунок останнього грошових сум позик за відомостями. 06 квітня 2023 року ТОВ «УА-СИСТЕМИ» надіслало [PERSON] повідомлення за №158 з додатками у виді копій платіжних інструкцій та відомостей про отримання грошей на розрахунковий рахунок та вимогою повернути позику в сумі 96 400 грн. Листом від 21 квітня 2023 року відповідач проігнорував вимогу позивача про повернення позики, натомість просив надіслати йому договір позики та вказав дату отримання листа-вимоги позивача 14 квітня 2023 року. Позивач повторно надіслав відповідачу лист-вимогу №388 від 05 липня 2023 року з пропозицією повернути позику, однак цей лист був повернутий поштою. У зв`язку з невиконанням [PERSON] грошового зобов`язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26 квітня 2023 року по 15 вересня 2023 року в сумі 1 172 грн 16 коп. та інфляційні втрати за період з травня 2023 року по липень 2023 року в сумі 671 грн 11 коп. Посилаючись на викладені вище обставини позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 98 021 грн 90 коп., яка складається з наступного: 96\~400 грн сума основного боргу за позикою, 950 грн 79 коп. - три відсотка річних, 671 грн 11 коп. - інфляційні втрати та судові витрати в сумі 22\~684 грн, які складаються з 2\~684 грн судового збору та 20\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 2. Короткий зміст відзиву 17 жовтня 2023 року поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Тарасенко О.В., яка діє на підставі ордеру серії АІ №1446662 від 10 жовтня 2023 року. Згідно з відзивом, сторона відповідача не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві ТОВ «УА-СИСТЕМИ», виходячи з наступного. З 21 травня 2018 року по 09 серпня 2021 року відповідач працював у ТОВ «УА-СИСТЕМИ» на посаді юриста. За належне виконання трудових обов`язків та організаторські здібності рішенням загальних зборів учасників від 09 серпня 2021 року призначений директором товариства, що підтверджується Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «УА- СИСТЕМИ» №09/08. На початку повномасштабного вторгнення з боку російської федерації [PERSON] знаходився в м. Харків. У зв`язку з тим, що місто зазнавало значних руйнувань та обстрілів, у тому числі з застосуванням авіабомб, останнім разом з учасниками товариства прийнято рішення перевести роботу підприємства в дистанційний формат та працювати віддалено з безпечних місць. Тому з початку березня відповідач не знаходився у місті Харків та не відвідував офіс ТОВ «УА-СИСТЕМИ». У зв`язку зі зміною місця проживання, за згодою з учасниками товариства [PERSON] прийняв рішення про звільнення з посади керівника, що мало місце 18 травня 2022 року відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «УА-СИСТЕМИ» №18/05. Під час виконання трудових обов`язків керівника, до відповідача не було жодних зауважень з боку учасників товариства, догани чи інші заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувалися. У [PERSON] відсутній обов`язок з повернення ТОВ «УА-СИСТЕМИ» грошових коштів у сумі 98 021 грн 90 коп. у зв`язку з наявністю угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року. Вказана угода була укладена між відповідачем і ТОВ «УА-СИСТЕМИ» в особі Генерального менеджера Фадєєва В.Б., який на момент підписання був уповноваженою особою товариства та мав право вчиняти дії від його імені, в тому числі підписувати договори. За змістом Угоди, позивач звільнив відповідача від сплати боргу, а саме: 35 000 грн, що були перераховані на картковий рахунок 21 травня 2020 року, 5\~000 грн, що були перераховані 23 листопада 2020 року, 10\~000 грн, що були перераховані 16 квітня 2021 року, 13\~000 грн, що були перераховані 04 червня 2021 року, 33\~400 грн, що були перераховані 08 квітня 2022 року. Пунктом 6 Угоди закріплено, що всі зобов`язання відповідача припиняються з моменту укладення цієї Угоди, тобто з 12 травня 2022 року. Таким чином, зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «УА-СИСТЕМИ» є припиненим, а вимога про повернення грошових коштів - безпідставною та являє собою виключно елемент тиску на відповідача як колишнього керівника товариства. З огляду на безпідставність основної вимоги, не підлягають також задоволенню похідні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Заявлені позивачем судові витрати відповідач вважає необґрунтовано завищеними, не співрозмірними зі складністю справи та такими, що не підлягають покладенню на відповідача у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат, які він очікує понести з зв`язку з розглядом цієї справи складає 7\~000 грн витрат за надання правової допомоги адвокатом (а. с. 45-47). 3. Короткий виклад письмових пояснень відповідача 14 листопада 2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Тарасенко О.В. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначається, що між сторонами в справі відсутні правовідносини за договором позики, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду, по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність одночасно двох факторів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; 6) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику. Також у ч. 1 ст. 1047 ЦК законодавець імперативно визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі, якщо позикодавцем є юридична особа. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми, що підтверджує домовленість про отримання грошей у позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Підставою позову позивач зазначає існування боргу у відповідача за договором позики, для якого законом встановлено обов`язкову письмову форму. Однак, договори позики, вказані у платіжних дорученнях, між сторонами не укладалися, а тому не надані позивачем. ТОВ «УА-СИСТЕМИ» перераховувало [PERSON] грошові кошти, але ці кошти за своєю правовою природою не були позикою. Таким чином, оскільки позивач не довів укладення договору позики у письмовій формі, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Таку правовому позицію у подібних правовідносинах висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09 серпня 2023 року у справі №755/16. Оскільки позовні вимоги про стягнення основної суми боргу не підлягають задоволенню, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитода (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просить відмовити ТОВ «УА-СИСТЕМИ» в задоволенні позовних вимог за безпідставністю (а. с. 102-104). 4. Короткий зміст відповіді на відзив 20 листопада 2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Камінської А.А. надійшла відповідь на відзив наступного змісту. 30 жовтня 2023 року представник відповідача замість витребуваних документів направив до суду повідомлення про втрату угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року разом з іншими особистими документами, зазначивши, що оригінал має знаходитись у позивача, як сторони правочину. При цьому останній повністю проігнорував факт повідомлення позивачем суду про неукладання такої угоди, а також, що зазначений у ній [PERSON] не мав жодних повноважень на укладання угод від імені товариства. Представник позивача вказує, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того факту, що наступили наслідки укладання такої угоди, зокрема, були сплачені податки від прощення боргу та/або здана декларація тощо. Відповідач не надав жодних доказів втрати угоди, його звернення у відповідні органи з приводу втрати документів або ж до [PERSON] за другим примірником документа тощо. За таких обставин, наведене повідомлення не має жодного значення для вирішення справи по суті на користь позивача, оскільки усі пояснення і повідомлення відповідача ґрунтуються на нічим не підтверджених домислах та довільному трактуванні норм права. Відповідачем не доведено ні самого факту підписання угоди про прощення боргу з боку позивача, ні повноваження особи [PERSON] діяти від імені юридичної особи, оскільки ні установчими документами, ні довіреністю, ні законом чи іншим нормативно-правовим актом не визначений обсяг його повноважень. На думку представника позивача, є всі підстави вважати, що копія угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року, укладеної між ТОВ «УА-СИСТЕМИ» в особі Фадєєва В.Б. та [PERSON] з наведеним чітким переліком (за порядком точно як у позові товариства) є неналежним доказом того, що позивач простив борг відповідачу. В силу ч. 1 ст. 545 ЦК України, у відповідача відсутній оригінал документа з підписом уповноваженої особи ТОВ «УА-СИСТЕМИ», а саме товариство заперечує факт укладання такої угоди, яка ніде не обліковується. Також, представник позивача вказує, що оскільки відповідач у відзиві від 11 жовтня 2023 року самостійно визнав отримання грошових коштів у позивача і не заперечує це, подаючи копію угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року зі своїм власним підписом, то зазначена копія документу сама по собі є підтвердженням визнання відповідачем факту отримання грошових коштів і їхнє неповернення. Правова позиція відповідача у відзиві ґрунтувалась саме на факті прощення боргу. Інших правових підстав відповідач не наводив. Заяву про відмову від визнання обставин, викладених у відзиві на позов (заяві по суті справи) не подавав. Враховуючи викладене, представник позивача просить надати оцінку саме факту подання відповідачем копії угоди про визнання боргу від 12 травня 2022 року і висловлення правової позиції про отримання і неповернення грошових коштів - як визнання [PERSON] обставин існування грошового зобов`язання перед ТОВ «УА-СИСТЕМИ», яке не було виконане боржником. Правова позиція позивача також ґрунтувалась на обставині про існування грошового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, у наслідок визнання цієї обставини обома сторонами, вона не потребує доказуванню. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 21 вересня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11 жовтня 2023 року (а. с. 30). Протокольною ухвалою від 11 жовтня 2023 року судове засідання в справі відкладено на 25 жовтня 2023 року за клопотанням представника відповідача (а. с. 41-42). Ухвалою від 25 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У відповідача [PERSON] витребувано оригінал угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року та в Білопільській ДПІ Головного управління ДПІ у Сумській області річну декларацію про майновий стан і доходи [PERSON] за 2022 рік та підтвердження сплати ним податків і зборів з отриманого доходу від суми прощеного (анульованого) основного боргу. У зв`язку з цим розгляд справи відкладено на 14 листопада 2023 року (а. с. 89-91). Протокольною ухвалою від 14 листопада 2023 року розгляд справи відкладено на 20 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача (а. с. 110-113). ІІІ. Позиція сторін у судовому засіданні Представник позивача ТОВ «УА-СИСТЕМИ» - адвокат Камінська А.А. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник останнього адвокат Тарасенко О.В. просила відмовити ТОВ «УА-СИСТЕМИ» в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, з тих підстав, що у відповідача відсутній обов`язок з повернення боргу ТОВ «УА-СИСТЕМИ», так як отримані ним кошти не були позикою, відповідні договори між ним та товариством не укладалися, а вказівка у фінансових документах про призначення платежу не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми правочину та досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з наказом (розпорядженням) №38-ВК-0000000836 від 18 травня 2018 року керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» Фадєєва В.Б., [PERSON] прийнято на роботу з 21 травня 2018 року посаду юриста (а. с. 15). У період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року ТОВ «УА-СИСТЕМИ» перерахувало на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти на загальну суму 96 400 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: 1) від 21 травня 2020 року №SAL1327173 на 35 000 грн, призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Поворотна фінансова допомога працівнику (безвідсоткова) зг. дог №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року; 2) платіжною інструкцією від 23 листопада 2020 року №SAL1741448 на 5 000 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Повернення поворотної фін. допомоги [PERSON] (безвідсоткова) зг. дог №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року); 3) платіжною інструкцією від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 на 10 000 грн, призначення платежу: поворотна (безвідсоткова) матеріальна допомога зг. дог №16/04/21/1 від 16 квітня 2021 року; 4) платіжною інструкцією від 04 червня 2021 року №SAL1972844 на 13 000 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Безвідсоткова поворотна позика працівнику зг. дог №04/06/21/1 від 04 червня 2021 року); 5) платіжною інструкцією від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 на 33 400 грн; призначення платежу: поворотна матеріальна допомога (Безвідсоткова поворотна фін. допомога зг. дог №08/04/23/1 від 08 квітня 2022 року. Вказані кошти перераховувалися платником ТОВ «УА-СИСТЕМИ» через АТ «ОТП БАНК» на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] (а. с. 17 зворотній бік 21).. З протоколу №18/05 Загальних зборів учасників ТОВ «УА-СИСТЕМИ» від 18 травня 2022 року, проведених у присутності [PERSON] , який має частку у статутному капіталі товариства 20%, [PERSON] , яка має частку у статутному капіталі товариства 80% та [PERSON] встановлено, що з 17 травня 2022 року [PERSON] звільнено з посади керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» та з 18 травня 2022 року призначено нового керівника [PERSON] (а. с. 17). Наказом керівника ТОВ «УА-СИСТЕМИ» [PERSON] №28-ВК від 15 липня 2022 року [PERSON] звільнено з займаної посади юриста на підставі ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) (а. с. 15 зворотній бік). Повідомленням від 06 квітня 2023 року за вихідним №158 ТОВ «УА-СИСТЕМИ» висловило вимогу [PERSON] про повернення печаток, штампів та документів, які належать товариству, та які незаконно утримуються останнім, а також сплату боргу в загальній сумі 96 400 грн згідно платіжних інструкцій та відомостей про отримання грошей (а. с. 22). У відповідь на вищевказане повідомлення, 21 квітня 2023 року [PERSON] надіслав на адресу ТОВ «УА-СИСТЕМИ» лист, в якому зазначив, що передав товариству всі ввірені йому документи, а також просив надіслати йому копії договорів позик для подальшого врегулювання ситуації, вказавши про їх відсутність у нього (а. с. 24). 05 липня 2023 року ТОВ «УА-СИСТЕМИ» надіслало [PERSON] повторну вимогу про повернення протягом 7 календарних днів з дня отримання листа заборгованості за позикою в загальній сумі 96\~400 грн, яка підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: платіжним дорученням від 21 травня 2020 року №SAL1327173 на суму 35\~000 грн, відомістю від 21 травня 2020 року №149 на суму 35\~000 грн; платіжним дорученням від 23 листопада 2020 року №SAL1741448 на суму 5 000 грн, відомістю від 23 листопада 2020 року №182 на суму 5\~000 грн.; платіжним дорученням від 16 квітня 2021 року №SAL1911737 на суму 10 000 грн, відомістю від 16 квітня 2021 року №235 на суму 10 000 грн; платіжним дорученням від 04 червня 2021 року №SAL1972844 на суму 13 000 грн, відомістю від 04 червня 2021 року №260 на суму 13 000 грн; платіжним дорученням від 08 квітня 2022 року №SAL2366424 на суму 33 400 грн, відомістю від 08 квітня 2022 року №374 на суму 33\~400 грн. Разом з цим відповідача було повідомлено про те, що вразі невиконання вимоги товариство буде змушене звернутися до суду з позовом (а. с. 23 зворотній бік). Згідно з розрахунком, внаслідок невиконання [PERSON] зобов`язань за договором безвідсоткової позики, у нього утворилася заборгованість перед ТОВ «УА-СИСТЕМИ» у сумі 96\~400 грн, строк повернення якої до 25 квітня 2023 року, прострочення з 26 квітня 2023 року. У зв`язку з простроченням виконання боргу, за період з 26 квітня по 29 вересня 2023 року відповідачу нараховано 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України у сумі 1\~072 грн 16 коп. Також, на підставі цієї ж норми, [PERSON] нараховані інфляційні витрати за період з 26 квітня по 20 вересня 2023 року в сумі 671 грн 11 коп. (а. с. 8-10) V. Норми права, застосовані судом, та висновки суду Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (статті 13 ЦПК України). Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В силу положень статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень статей 79 та 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 2, 3 статті 89 ЦПК України). Згідно з статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підпунктом 14.1.257 статі 14 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Правовою основою для отримання поворотної фінансової допомоги є договір позики. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Вимоги до письмової форми правочину визначені положеннями статті 207 ЦК України, відповідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16 зроблено висновок про те, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1 статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Отже, по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику; Законодавець імперативно в частині 1 статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору. З урахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства, позивач, як юридична особа, зобов`язаний був укласти з відповідачем правочин у письмовій формі з викладення у ньому всіх істотних умов договору. У цій справі позивачем у період з 21 травня 2020 року по 08 квітня 2022 року на картковий рахунок [PERSON] перераховувалися грошові кошти, розмір яких в загальному становить 96 400 грн. У всіх платіжних дорученнях зазначено призначення платежу «Поворотна матеріальна допомога (поворотна фінансова допомога працівнику (безвідсоткова) зг. дог №20/05/20/1 від 20 травня 2020 року, №16/04/21/1 від 16 квітня 2021 року, №04/06/21/1 від 04 червня 2021 року, №08/04/22/3 від 08 квітня 2022 року)». Стороною позивача повідомлено про відсутність договорів, які вказані в призначені платежу в кожному платіжному дорученні. [PERSON] не заперечує факту надходження грошових коштів на його рахунок, отримання ним цих коштів та їх використання, проте заперечує факт існування домовленості про передачу вказаних коштів в борг за договорами позики. Підставою позову ТОВ «УА-СИСТЕМИ» є існування боргу відповідача за договорами позики, для яких законом встановлено обов`язкову письмову форму. Суду не доведено обставин укладення між сторонами договорів поворотної фінансової допомоги. Надані позивачем платіжні доручення від 21 травня 2020 року №SAL1327173, 23 листопада 2020 року №SAL1741448, 04 червня 2021 року №SAL1972844, 16 квітня 2021 року №SAL1911737 та 08 квітня 2022 року №SAL2366424 про перерахування коштів на рахунок відповідача не є належним та достатнім доказом на підтвердження факту укладення правочинів. За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 96 400 грн за договорами поворотної фінансової допомоги відсутні, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Аргументи позивача, щодо наявності підстав для задоволення позову не приймаються судом, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами та не відповідають вимогам законодавства. Оскільки позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, відповідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, є похідними від стягнення суми основного боргу за договорами позики, у задоволенні цих позовних вимог також слід відмовити. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в пункті 21 постанови Великої Палати від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, принцип змагальності цивільного судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Суд відхиляє доводи представника позивача стосовно недобросовісної поведінки представника відповідача та суперечливості його правової позиції, яка виразилася в тому, що спочатку у відзиві на позовну заяву останній фактично визнавав позовні вимоги, надавши копію угоди про прощення боргу, однак, у подальшому змінив свою позицію та заперечував факт надання позики з тих підстав, що відповідні договори між [PERSON] та ТОВ «УА-СИСТЕМИ» не укладалися, виходячи з наступного. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У даному випадку суд вважає, що поведінку відповідача не можна визнати недобросовісною з наведених представником позивача підстав, оскільки, ані до подачі до суду цього позову, зокрема у відповіді на лист №158 від 06 квітня 2023 року, ані в процесі розгляду справи [PERSON] не визнавав існування фінансових зобов`язань перед ТОВ «УА-СИСТЕМИ», наголошуючи на тому, що договори позики між ним та товариством не укладалися. Надання представником відповідача копії угоди про прощення боргу від 12 травня 2022 року, не свідчить про визнання [PERSON] позовних вимог та не є доказом факту укладення договорів позики, існування яких не довів сам позивач протягом всього розгляду справи шляхом надання їх оригіналів чи належним чином завірених копій. Разом з цим суд також відмічає, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), на яку посилається представник позивача, не підлягає застосуванню, так як ця доктрина означає повагу до інтересів іншої сторони договору і стосується правовідносин у спорах про визнання договорів недійсними, на що вказують висновки Верховного Суду, на які посилається представник позивача. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача Оскільки позовні вимоги ТОВ «УА-СИСТЕМИ» не підлягають задоволенню в повному обсязі, то й судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed