Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

в своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2011 року він купив земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1512 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 2623255400:01:0047:0280. На зазначеній земельній ділянці позивачем розпочато будівництво індивідуального житлового будинку та господарської споруди. Рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної Ради народних депутатів Коломийського району Івано-Франківської області від 30.12.1993 року № 94 «Про передачу земель у приватну власність» відповідачу [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,2808 га. Частина цієї ділянки площею 0, 1500 га призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а інша частина площею 0,1308 га - для ведення особистого підсобного господарства. На підставі даного рішення відповідачем [PERSON] отримано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІФ 07-02-2/000190, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 56. Крім того, згідно з рішенням виконавчого комітету вказаної селищної ради № 43 від 11.05.2000 року відповідачці [PERSON] надана в користування земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, а згідно з рішенням 28-ї сесії шостого демократичного скликання цього органу місцевого самоврядування № 1197-28/2015 від 23.03.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки та дану ділянку передано у власність цій відповідачці. Однак, вказані земельні ділянки, які передані у власність відповідачам, частково перекривають частину дороги ( [ADDRESS] . Ця дорога слугує заїздом до домогосподарства позивача (яке знаходиться по [ADDRESS] ), і наявність такої дороги передбачена Генеральним планом смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. Про те, що вказані земельні ділянки накладатимуться на вказану дорогу, було відомо вказаному органу місцевого самоврядування на час погодження проектних документацій щодо приватизації відповідачами зазначених земельних ділянок. Крім того, з письмової відповіді №61/02-06, наданої вказаною селищною радою 05.02.2019 року, позивачу стало відомо, що зазначені земельні ділянки передані у власність відповідачів [PERSON] та [PERSON] без виготовлення детального плану території земельних ділянок. Для вирішення зазначеної проблеми позивач неодноразово звертався до вказаної селищної ради з проханням виготовити детальний план території з метою врегулювання даного спору, однак, у своєю відповіддю за вих. №139/02-06 від 12.04.2018 року позивача повідомлено, що у відповідному місцевому бюджеті на 2018 року фінансування робіт щодо виготовлення детального плану території не передбачено. Крім того, в провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувала справа № 346/134/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: зазначена селищна рада, про усунення перешкод в користуванні вище вказаним заїздом. Проте, ухвалою суду від 27.04.2015 року даний позов залишено без розгляду за заявою позивача, оскільки відповідач [PERSON] погодився добровільно усунути перешкоди у користуванні заїздом, а представники зазначеної селищної рада пообіцяли виготовити детальний план території. Однак, в подальшому [PERSON] своїх обіцянок не виконав, а селищна рада повторно затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства відповідачці [PERSON] без виготовлення детального плану території. Позивач також зазначає, що в липні 2018 року на його замовлення проведено будівельно-технічну експертизу, за наслідками якої складено висновок № 027/БТ-18 від 27.07.2018 року, в якому вказано наступне. Щодо можливості використання запланованої Генеральним планом під?їзної дороги (плавного заїзду зверху) до господарства позивача та всієї площі дороги [ADDRESS], то у цьому висновку вказано, що відповідачем [PERSON] створено перешкоди для такого використання, а саме: складено будматеріали; встановлено загороду для свійської птиці та металеву огорожу (сітку), чим перекрито можливість повноцінного заїзду до господарства позивача та інших господарств. Користуватися заїздом до господарства позивача на час проведення експертного дослідження можливо лише з [ADDRESS] при її ширині 3,20-3,60 м, що частково має насип гравію. Рух по цій вулиці легкового і гужового транспорту значно ускладнено та є неможливим повноцінний рух автомобілів пожежної, медичної та інших аварійних служб, спеціальної і сільськогосподарської техніки. Крім того, в період опадів в осінній, весняний періоди, а також в зимовий період по існуючій дорозі (яка має підйом 16 % ) проїзд не можливий. Для вирішення зазначеної проблеми експертною установою рекомендовано: 1) розширити [ADDRESS] до проектної ширини, яка має становити 10,0 м (проїжджою частиною в дві смуги, шириною по 3,50 м. кожна); 2) провести відповідне облаштування цієї дороги, встановивши тверде покриття; 3) скасувати Державний акт на право приватної власності на вище вказану земельну ділянку, виданий [PERSON] , та відновити спірний проїзд шириною 10,0 м. Отже, оскільки позивачу стало відомо, що спірні земельні ділянки відповідачів приватизовані з порушенням норм чинного законодавства, так як відповідачами фактично захоплено частину під`їзної до господарства позивача дороги, то позивач заявляє такі позовні вимоги: 1) визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Отинійської селищної Ради народних депутатів № 94 від 30.12.1993 року щодо передачі у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,02808 га, яка розташована на території смт. Отинія Отинійської селищної ради, та призначена для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства; 2) визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІФ № 07-02-2/000190, виданий 04.07.1994 року на ім?я [PERSON] на підставі вказаного рішення виконкому Отинійської селищної Ради народних депутатів № 94 від 30.12.1993 року на вказану земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію цього Державного акту; 3) зобов?язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні позивачем дорогою з [ADDRESS] шляхом демонтажу металевої огорожі (сітки), будівельних матеріалів та насаджень за власний рахунок для надання можливості облаштування повноцінного заїзду, запланованого Генеральним планом проектної установи «ДІПРОМІСТО», архітектурними нормами та ДБН України; 4) визнати незаконним та скасувати рішення 28-ї сесії демократичного скликання вказаної селищної ради №1197-28/2015 від 23.03.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачу цієї ділянки у власність відповідачці [PERSON] . В судовому засіданні 16.11.2023 року представник позивача, адвокат Гринів Я.В. підтримала позовні вимоги із вказаних підстав. Вона також зазначила, що у нижче наведеному висновку №112, складеному 28.06.2023 року за наслідками проведення судової земельно-технічної експертизи, встановлено накладання спірних земельних ділянок відповідачів [PERSON] та [PERSON] на частину дороги ( [ADDRESS] запланована відповідно до Генерального плану смт.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. Вказане порушує як вимоги законодавства, так і права позивача. Тому його представник вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позову, та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги не визнав та пояснив, що приватизацією ним спірної земельної ділянки у 1993, 1994 роках не порушено жодних прав позивача, адже на час прийняття вказаною селищною радою оспорюваного рішення від 30.12.1993 року ще не існувало Генерального плану смт. Отинія. Не порушено цим відповідачем і прав позивача в подальшому, адже проведеною судовою земельно-технічною експертизою встановлено наявність заїзду до господарства позивача. Щоправда, наявний заїзд потребує встановлення належного дорожнього покриття, однак, це питання відноситься до компетенції відповідних органів. Тому відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Бежук С.М. просять в задоволенні позову відмовити. Представники відповідача, зазначеної селищної ради Василюк М.І. та Піварчук Л.В. в судовому засіданні 16.11.2023 року позовні вимоги не визнали, оскільки при приватизації відповідачами [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок селищною радою не допущено жодних порушень вимог чинного законодавства, а також прав чи інтересів інших осіб. Крім того, ці представники ствердили, що до господарства позивача існує заїзд достатньою шириною, однак, позивач бажає користуватися іншим, зручнішим для нього, заїздом. Тому представники селищної ради просять в задоволенні позову відмовити. Інші учасники в судове засідання повторно не прибули, про час та місце судових засідань повідомлені належним чином, про причини свого неприбуття суд не повідомили. Суд, заслухавши вказаних учасників процесу, вивчивши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Частина 1 ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов?язок держави забезпечувати захист прав усіх суб?єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 cт.55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктами «а», «б» статті 12 Земельного кодексу (далі - ЗК) України України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин також належать: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.83 3К України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно з правилами ст.39 цього Кодексу землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою, з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок та норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані положеннями ст.ст. 118 та 125 Земельного кодексу України. Згідно із положеннями ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.158 цього Кодексу земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Отинійської селищної Ради народних депутатів Коломийського району Івано-Франківської області від 30.12.1993 року № 94 «Про передачу земель у приватну власність» відповідачу [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,2808 га, з яких: земельна ділянка площею 0, 1500 га. призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а земельна ділянка площею 0,1308 га. - для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі рілля - 0, 1297 га, сад - 0, 0011 га (том 1, a.c.19). Судом також встановлено, що на підставі вказаного рішення на ім`я відповідача [PERSON] 04.07.1994 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії 10- 07-02-2/000190, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності за №656. У цьому правовстановлюючому документі зазначено, що дана земельна ділянка має такі межі та межівників: від «А» до «Б» - польова дорога; від «Б» до «В» - [PERSON] ; від «В» до «Г» - пасовище; від «Г» до «А» - невжитки (том 1, a.c.20). Згідно з даними листа виконавчого комітету зазначеної селищної ради за №139/02-06 від 12.04.2018 року Генеральний план селища Отинія Коломийського району був розроблений в 1994 році, де були використані матеріали 1979, 1986 років, топогеодезична зйомка цього селища, виконана в 1987 році. Враховуючи той факт, що станом на 1993 рік Генерального плану даного селища не існувало, і на той час основним документом для прийняття рішень був опорний план за 1987 р., яким і керувалась селищна рада. До господарства позивача наявними є заїзди з [ADDRESS] , з боку господарств [PERSON] і [PERSON] , має стрімкий схил. Скарг від інших землекористувачів щодо заїзду по [ADDRESS] не надходило (т.1, а.с.26). Судом встановлено, що згідно з повідомленням виконаному вказаної селищної ради № 61/02-06 від 05.02.2019 року відповідачці [PERSON] надана в користування земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства згідно з рішенням вказаного виконкому №43 від 11.05.2000 року, а згідно з рішенням 28-ї сесії шостого демократичного скликання цього органу місцевого самоврядування № 1197-28/2015 від 23.03.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки та дану ділянку передано у власність цій відповідачці (т.1, а.с.25). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2011 року позивач купив земельну ділянку площею 0,1512 га, розташовану в [ADDRESS] . Цільове призначення цієї земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер даної земельної ділянки: 2623255400:01:004.0280 (т.1, а.с.13,14). У заключній частині висновку № 112, складеного 28.06.2023 року за наслідками проведення судової земельно-технічної експертизи, проведеної СП "Західно-Український експертно- консультативний центр", зазначено такі відповіді на запитання, які ухвалою суду від 26.04.2023 року поставлено на вирішення даної експертизи: 1. Сукупна земельна ділянка (в точках 1,2,3,5,6,4,1) загальною площею 0,2808 га (0,1500га + 0, 1308 га), що знаходиться у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ М607-02-2/000190, виданого на підставі рішення Отинської селищної ради від 30.12.1993р. яка розташована по [ADDRESS] , відповідає фактичній конфігурації, межам та площі (див. ситуаційний план, умовні позначення: неправильний багатокутник чорного кольору заштрихований); 2. Земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер: 2623255400:01:004:0446, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, і яка передана [PERSON] у власність згідно з рішенням 28-ої сесії 6 демократичного скликання вище вказаної селищної ради № 1197-28/2015 від 23.03.2015 року, відповідає фактичним промірам, конфігурації та площі (див. ситуаційний план, умовні позначення: неправильний багатокутник чорного кольору, заштрихований); 3. Відповідно до виготовленого ситуаційного плану взаємного розташування земельних ділянок відповідачів [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] згідно із даними правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки: з кадастровим номером: 2623255400:01:004:0450, площею 0,1500 га; кадастровим номером 2623255400:01:004:0451, площею 0, 1308 га; кадастровим номером: 2623255400:01:004:0446, площею 0,1000 га; кадастровим номером: 2623255400:01:004:0280, площею 0,1512 га, та [ADDRESS] з напрямку [ADDRESS], в умовних позначеннях показане накладання площею 0,0325 га земельної ділянки з кадастровим номером: 2623255400:01:004:0451 [PERSON] на частину дороги ( [ADDRESS] , згідно із запланованою відповідно до Генерального плану проектної установи «ДП» ДІПРОМІСТО» дорогою (див. ситуаційний план, умовні позначення: неправильний чотирикутник жовтого кольору). 4. Відповідно до виготовленого ситуаційного плану взаємного розташування вказаних трьох земельних ділянок [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в умовних позначеннях показане накладання площею 0,0149 га земельної ділянки з кадастровим номером 2623255400:01:004:0446 [PERSON] на частину спірної дороги ( [ADDRESS] , згідно із запланованою відповідно до Генерального плану проектної установи «ДП» ДІПРОМІСТО» дорогою (див. ситуаційний план, умовні позначення: неправильний чотирикутник синього кольору); 5. При проведенні обстеження [ADDRESS] експертами не виявлено будь-яких перешкод, встановлених відповідачами [PERSON] та [PERSON] , так як відповідно до Генерального план цього селища [ADDRESS] є дорогою загального користування; 6. Відповідно до вищевказаного ситуаційного плану взаємного розташування трьох вище зазначених земельних ділянок та до викопіювання з карти смт.Отинія під' їзд до земельної ділянки (по [ADDRESS] ), яка належить позивачу [PERSON] , то до цього господарства наявні заїзди з [ADDRESS] . При проведенні дослідження [ADDRESS] , не виявлено перекриття цих вулиць та перешкоди в користуванні ними. Заїзд до земельної ділянки площею 0, 1512 га, на якій розташоване будинковолодіння позивача [PERSON] , існує (т.2, а.с. 188-207). Отже, вказаними відповідями експерта спростовуються вищевказані доводи сторони позивача про порушення його прав. Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч.1 ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що стороною позивача вказаного обов`язку не виконано та не доведено перед судом, що оспорювані рішення та правовстановлюючі документи суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси позивача. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною дорогою. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст.21 ЦК України, ст.ст.39, 83, 152, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed