Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що на підставі письмової розписки від 18 лютого 2020 року вона передала відповідачеві в борг гроші в сумі 9 700 дол. США строком на один місяць до 18 березня 2020 року. Однак у вказаний строк відповідач борг їй не повернув та не повертає до сьогоднішнього часу. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 9 700 дол. США, що еквівалентно 354 715 грн. 42 коп., а також сплачений нею судовий збір в сумі 3 547 грн. 15 коп. На розгляд справи до суду позивачка [PERSON] не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з"явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин та у відповідності зі ст.280 ЦПК України за згодою позивача вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі письмової розписки від 18 лютого 2020 року позивачка [PERSON] передала відповідачеві [PERSON] в борг гроші в сумі 9 700 дол. США строком на один місяць до 18 березня 2020 року. Однак у вказаний строк відповідач борг позивачці не повернув. За розрахунками позивачки [PERSON] сума боргу станом на день звернення до суду в еквіваленті до гривні становить 354 715 грн. 42 коп. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач [PERSON] , укладаючи договір позики, погодився з його умовами, що були письмо зафіксовані: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки. Однак свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачці борг в обумовлений строк. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача на її користь суми боргу за договором позики в розмірі 9 700 дол. США, що еквівалентно 354 715 грн. 42 коп. Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягненню також сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір в розмірі 3 547 грн. 15 коп.

Outcome: approved