Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

24.01.2022 позивач вернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить : стягнути з відповідача на його корить 1\~000\~000 грн. моральної шкоди; судові витрати у розмірі 30\~000 грн. покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що наявний факт порушення відповідачем прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме п`ятикратне звільнення з посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області, які відбулись : 07.07.2016, 06.01.2017, 12.06.2019, 25.10.2019, 25.03.2020, і які скасовані судами України, як протиправні; невиплата належних позивачу грошових сум, а саме в періоди з :14.09.2019 по 28.10.2019 ( рішення у справі №300/2265/19), з 27.01.2020 по 14.02.2020 ( рішення у справі №300/3142/20); протиправне проведення службового розслідування та відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків від 24.11.2016; протиправне застосування дисциплінарного стягнення від 12.12.2016 ( визнанні як протиправні рішенням суду №809/1815/16). 22.04.2015 позивача наказом Державної екологічної інспекції України №111-о, призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області. 07.07.2016 наказом ДЕІУ Країни №266-о позивача звільнено з займаної посади. 29.08.2016 Національне агентство з питань державної служби видало Вимогу за №5613/20-16 про скасування такого наказу до 05.09.2016 як протиправного. 17.11.2016 на виконання вимоги НАДС позивача наказом №470-о поновлено на посаді. 24.11.2016 - проведення службового розслідування та відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків визнано як протиправне рішенням суду у справі №809/1815/16. 12.12.2016 - рішенням суду у справі №809/1815/16, визнано протиправним застосування дисциплінарного стягнення (догани). 06.01.2017 - наказом ДЕІ України №14-о позивача звільнено з займаної посади. 06.03.2017- суд у справі №809/1815/16 визнав такі дії відповідача протиправними та поновив позивача на посаді. 12.06.2019 ДЕІ України наказом №209, звільнила позивача з посади начальника ДЕІ в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області, у зв`язку з ліквідацією ДЕІ в Івано-Франківській області. 24.09.2019 суд у справі №300/1489/19 виніс рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ №209-о від 12.06.2019 ДЕІ України про звільнення позивача. 25.10.2019- відповідач на виконання рішення суду від 24.09.2019 у справі №300/1489/19, наказом №350-о, скасовує наказ «Про звільнення [PERSON] » і цим же наказом поновлює позивача на посаді начальника ДЕІ в Івано-Франківській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього середовища в Івано-Франківській області. В цей же день, 25.10.2019 ДЕІ України видало наказ №351-о «Про звільнення [PERSON] », в якому 28.10.2019, звільняє позивача з посади начальника ДЕІ в Івано-Франківській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області на підставі п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». 27.01.2020 - судом у справі №300/2221/19 визнано протиправним та скасовано наказ ДЕІ України від 25.10.2019 за №351-о та поновлено позивача на роботі. 18.02.2020 рішення суду у справі №300/221/19 від 27.01.2020 ДЕІ України видано наказ про поновлення позивача на посаді. 25.03.2020- відповідачем видано наказ №87-о, яким звільнено позивача з 26.03.2020, відповідно до п.1-1 ч.1 та абз.1 ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу». 12.10.2021 рішенням суду у справі №300/891/20, наказ №87-о від 25.03.2020 - скасовано. Виходячи з хронології подій, позивача за період його роботи на посаді з 22.04.2015 по 25.03.2020 п`ять разів протиправно звільняли з займаної посади, при цьому не виплачували належних грошових сум, протиправно проводячи службове розслідування та відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків; протиправно застосовували дисциплінарне стягнення ( винесення догани), без попередження про звільнення ( 25.10.2019 наказ №351-о), без пропозиції вакантних посад, затримуючи виконання рішення суду, що призвело до тривалих моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Окремо звертає увагу, що три останні звільнення відповідач проводила посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №102 «Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду ( контролю) у сфері охорони навколишнього середовища», при цьому відкрито, не приховуючи грубо порушували : Конституцію України, Закони України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і які є частиною законодавства України; нехтувало позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах. Як наслідок : у позивача розвинулось почуття «безнадійності у верховенстві закону»; позивача постійно «переслідували» переживання за своє майбутнє, а саме про його можливість утримувати своїх близьких : матір інваліда І-ї групи, батька інваліда -І групи, і свою неповнолітню дитину; внаслідок втрати постійного доходу, позивач змушений був користуватись кредитною лінією «ПриватБанку», до моменту поки дана установа не зупинила фінансування, у зв`язку з втратою клієнтом постійного доходу; позивач опинився комунікаційному «вакуумі» , що виражається у втраті звичних життєвих спілкування. Всі ці моральні страждання призвели до того, що у [PERSON] погіршилось здоров`я, тому він звертався за медичною допомогою. 07.02.2022 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. 28.02.2022 від позивача надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. 28.03.2022 від представника відповідача надійшов відзив, у позові просив відмовити. В обґрунтування такого зазначено, що позивачем не зазначено жодної об`єктивної причини чи дії щодо спричинення йому моральної шкоди ДЕІ України. Не зазначено, в чому було виражено почуття «безнадійності у верховенстві закону»; відсутнє обґрунтування щодо постійного «переслідування» переживання за своє майбутнє, а саме про можливість утримувати своїх близьких. Також, позивачем не зазначено причинний взаємозв`язок між користуванням кредитною лінією АТ КБ « ПриватБанк» та Державною екологічною інспекцією України, яка нібито виразилась у односторонньому порядку зупиненню фінансування позивача у зв`язку з втратою ним постійного доходу. Відсутні доводи позивача також у висловлювані щодо потрапляння у комунікаційний вакуум, який виражається у втраті звичних життєвих спілкуваннях. У той же час, [PERSON] не зазначив, яким чином та в чому саме виразилось погіршення здоров`я, до позовної заяви не долучено жодного звернення до медичного закладу за допомогою. Відповідач заперечує та категорично не погоджується з твердженнями та висновком позивача щодо стягнення з ДЕІ України моральної шкоди в сумі 1\~000\~000 грн. Жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань позивачем не надано. Крім того, звертають увагу, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №300/891/20 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 за адміністративним позовом [PERSON] до Державної екологічної інспекції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, було задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 скасовано. ДЕІ України на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №300/891/20 прийнято наказ 22.10.2021 №153тр/р «Про поновлення [PERSON] ». Ухвалою ВС від 22.12.2021 відкрито касаційне провадження, ухвалою суду від 23.12.2021 зупинено виконання постанови суду від 12.10.2021 у справі №300/891/20. Водночас, з рахунків ДЕІ України на користь [PERSON] були списані кошти ГУ ДКС України. Відсутні доводи позивача також у його висловлювані щодо потрапляння в комунікаційний «вакуум», який виражається у втраті звичних життєвих спілкуваннях». 28.04.2022 ухвалою суду призначено судово-психологічну експертизу, провадження у справі зупинено. 15.08.2022 представником відповідача подано пояснення. Зокрема зазначено, що ДЕІ України в повному обсязі та в межах покладених судові зобов`язання. Даними судовими рішеннями дії посадових осіб керівництва ДЕІ України протиправними не визнавалися. А отже і судовими рішеннями не встановлено фактів протиправного діяння керівництва ДЕІ України. Разом з тим, постановою ВС від 09.06.2022 у справі №300/891/20, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №300/891/20 залишено в силі, яким в задоволені позову [PERSON] про поновлення на роботі відмовлено. Вважають, що ДЕІ України не може вплинути на наведені моральні страждання [PERSON] та на стан його здоров`я . 26.01.2023 - надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. 30.01.2023 - провадження у справі поновлено. 02.03.2023- від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. 08.03.2023 позивачем надано додаткові матеріали на клопотанням експерта. 20.03.2023- від представника відповідача надійшли додаткові пояснення з приводу надання позивачем додаткових матеріалів. Звернення до суду позивачем щодо можливих порушених його прав це бажання позивача, яке передбачено чинним законодавством, тому вважати, що на таке вплинула ДЕІ України є недоречним. Надані позивачем подяки ніякого відношення до роботи в територіальному органі ДЕІ України, оскільки отримані за волонтерську, громадську діяльність. Копії наданих скарг, які скеровані Президенту України, Голові Національного агентства України з питань державної служби, Прем`єр-міністру України стосуються скарг на дії чи бездіяльність [PERSON] , колишнього міністра екології та природних ресурсів. Всі інші копії скарг не стосуються предмету спору у справі №344/1213/22. Щодо житлово-побутових умов, то ДЕІ України, ніякого впливу на таку немає. Копії виписок позивача, з якими він пов`язує стан здоров`я датовані 2016 а 2019 роками. Однак, з таких не прослідковується зв`язок з неправомірними діями на дуку позивача з боку ДЕІ України. Позивач у позовній заяві не зазначає у чому саме було виражено погіршення стану здоров`я та не вказано безпосередні чинники, які на нього вплинули. Жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, які зазначаються у позовній заяві позивачем не надано. 20.03.2023- клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено. 05.06.2023 надійшов висновок експерта від 26.05.2023 за №СЕ-19/107-22/5406-ПС. 05.06.2023 провадження у справі поновлено. 14.06.2023 позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Конституційним Судом України у справі №112-3 за конституційним зверненням [PERSON] щодо відповідності Конституції України положення другого речення абзацу першого частини третьої статті 87 Закону України « Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-ІХ. 11.10.2023- позивач залишив без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримав, з підстав та мотивів, що викладено письмово. Просив позов задоволити. Зокрема, додав, що систематичне звільнення через короткі проміжки часу, що підтверджено рішеннями суду, свідчать про бажання будь-яким чином звільнити його із займаної посади. Разом з тим, рішення суду про його поновлення на посаді та про виплату коштів вчасно не виконувались. Відповідач затягнув позивача у численні судові процеси. Таке також негативно відбилось на його самопочутті та здоров`ї, втрати джерела доходів. Крім цього, про його звільнення було анонсовано у засобах масової інформації з негативної точки, що підривало його репутацію, викликало негативні емоції у нього та його близьких. При цьому, він завжди прагнув до самовдосконалення та належно виконував свої професійні обов`язки. Щодо стягнення моральної шкоди, то уточнив, що таку просить стягнути за чотири незаконні звільнення, в сумі 1\~000\~000 грн., так як підстави п`ятого звільнення є предметом його конституційного звернення до Конституційного Суду України, яке перебуває на розгляді. Відтак у випадку його задоволення, він матиме можливість окремого звернення за захистом своїх прав. Враховуючи наведене, вважав за можливе відмовитись від клопотання про зупинення провадження у справі. Представник відповідача проти позову заперечила, зокрема з мотивів, що викладено у відзиві. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Наказом Державної екологічної інспекції України від 22.04.2015 за №111-о [PERSON] призначено з 22.04.2015 на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області Держекоінспекції України за переведенням з Коломийської районної державної адміністрації з посадовим окладом згідно штатного розпису, як такого, що успішно пройшов стажування ( а.с. 12 т.1, 141 т.1). Наказом від 07.07.2016 за №266-о звільнено [PERSON] з посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області, з 07.07.2016 у зв`язку з вчиненням державним службовцем дисциплінарного проступку. Наказом від 11.07.2016 №276-о, внесено зміни до наказу - стосовно дня звільнення перший день виходу на роботу ( а.с. 142-143 т.1). 17.11.2016 відповідачем винесено наказ про скасування вищевказаних наказів про звільнення. Поновлено [PERSON] на посаді Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області на підставі Вимоги Національного агентства з питань державної служби від 29.08.2016 за №03( а.с. 144 т.1). 06.01.2017 звільнено [PERSON] з вказаної посади за наказом №14-о від 06.01.2017 за вчинення державним службовцем службового дисциплінарного проступку ( а.с. 145 т.1). Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 809/1815/16, від 06.03.2017, позов [PERSON] до Державної екологічної інспекції України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази Державної екологічної інспекції України за №484-о від 24.11.2016 «Про проведення службового розслідування та відсторонення [PERSON] » в частині відсторонення [PERSON] від виконання посадових обов`язків на термін до закінчення службового розслідування; за №512-о від 12.12.2016 «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] »; за №14-о від 06.01.2017 «Про звільнення [PERSON] »; за №16-о від 10.01.2017 «Про внесення змін до наказу Держекоінспекції України від 06.01.2017 №14-о». Поновлено [PERSON] на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 23.01.2017. Стягнуто із Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2017 року по 06 березня 2017 року у розмірі 12 398 гривень 76 копійок ( а.с.13-26 т.1). Рішення допущено до негайного виконання. Окрім іншого, позивач посилається на підстави для стягнення моральної шкоди на протиправне провадження службового розслідування. При цьому, згідно з таким рішенням суду «при винесенні наказів від 21.11.2016 за № 479-о «Про порушення дисциплінарного провадження відносно [PERSON] , від 21.11.2016 за № 161 «Про проведення перевірки Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області», від 24.11.2016 за № 483-о «Про порушення дисциплінарного провадження відносно [PERSON] », від 24.11.2016 за № 484-о «Про проведення службового розслідування та відсторонення [PERSON] » в частині проведення службового розслідування стосовно [PERSON] в період з 24 листопада по 23 грудня 2016 року, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством». Разом з тим, наказ в частині відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, суперечить вимогам частини 2 статті 72 Закону України «Про державну службу». Також, дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ в Державній екологічній інспекції України не було проведено службове розслідування стосовно [PERSON] , що в свою чергу свідчить про необ`єктивний розгляд дисциплінарної справи, порушеної у відповідності до наказу Державної екологічної інспекції України від 21.11.2016 за № 479-о «Про порушення дисциплінарного провадження відносно [PERSON] ». Окрім того, судом зазначено, що вищенаведені висновки суду щодо протиправності дій відповідача та його наказів, підтверджуються також, Вимогою Національного агентства України з питань державної служби за № 18 від 28.02.2017, якою зобов`язано Державну екологічну інспекцію України скасувати наказ за № 14-о від 06.01.2017 «Про звільнення [PERSON] ». Дана вимога мотивована тим, що як оскаржувані накази, так і службове розслідування відносно [PERSON] суперечать вимогам Закону України «Про державну службу». Вказана вимога підлягає обов`язковому виконанню до 09.03.2017. Таке рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 28.03.2017, що вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень. 09.03.2017 наказом Державної екологічної інспекції України за №118-о скасовано наказ Держеконінспекції України від 06.01.2017 за №14-о «Про звільнення [PERSON] » на підставі Вимоги НАІ від 28.02.2017 №18 ( а.с. 146 т.1). 20.03.2017 наказом №143-о внесено зміни до вказаного наказу шляхом доповнення пунктом: «2. Поновити [PERSON] на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 24.01.2017» ( а.с 147 т.1). 12.06.2017 наказом Державної екологічної інспекції України від 12.06.2019 за №209-о звільнено [PERSON] з посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області, 12.06.2019 у зв`язку з ліквідацією Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області відповідно до п.1 ч.1 та п.3 ст. 87 Закону України « Про державну службу» ( а.с. 141 т.1). 24.09.2019 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1489/19, позов [PERSON] до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним та скасування наказу №209-о від 12.06.2019, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та визнання прав задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України «Про звільнення [PERSON] » №209-о від 12.06.2019. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судом зазначено, що фактичного звільнення з роботи [PERSON] не відбулось, позивач, починаючи із 11.06.2019, перебуває на лікарняному, останній є працівником державним службовцем Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, яка перебуває в стані припинення, а тому позовні вимоги про поновлення [PERSON] на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області та стягнення з Державної екологічної інспекції України середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають до задоволення ( а.с. 27-37). Разом з тим, таким рішенням встановлено, що враховуючи юридичні гарантії забезпечення права працівника від незаконного звільнення в сукупності із тим, що позивач в день видання наказу №209-о від 12.06.2019 про його звільнення перебував на лікарняному (листку непрацездатності), суд дійшов висновку про протиправність вказаного наказу та наявності підстав для його скасування. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 25.10.2019, що вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень. 25.10.2019 наказом Державної екологічної інспекції України за №350-о на виконання рішення суду від 24.09.2019 у справі №300/1489/19, [PERSON] поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 13.06.2019 ( а.с. 144 т.1). 25.10.2019 наказом Державної екологічної інспекції України за №351-о, звільнено [PERSON] з посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України « Про державну службу» ( а.с. 150 т.1). 24.01.2020 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/2265/19, позов [PERSON] до Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області про стягнення вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2019 по 28.10.2019 задоволено частково. Зобов`язано Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2019 по 28.10.2019 ( а.с. 38-42). Вказане рішення постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2020 залишено без змін, що вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень. 11.02.2020 наказом №43-о Державної екологічної інспекції України, на виконання рішення суду від 27.01.2020 у справі №300/2221/19, скасовано наказ від 25.10.2019 №351-о «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді з 29.10.2019 ( а.с. 151 т.1). 25.03.2020 наказом №87-о від 25.03.2020 Державної екологічної інспекції України, звільнено [PERSON] з посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 26.03.2020 у зв`язку з ліквідацією Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, відповідно до п.1-1 ч.1 та абз. 1 ч.3 ст. 87 Закону України « Про державну службу» ( а.с. 152 т.1) 10.06.2020 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №300/2221/19, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №300/2221/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. голови Державної екологічної інспекції України від 25.10.2019 року за № 351-о «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 29.10.2019. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 жовтня 2019 року по 27 січня 2020 року у розмірі 60 269 (шістдесят тисяч двісті шістдесят дев`ять) гривень. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення коштів допущено до негайного виконання. З поміж іншого рішенням зазначено, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача внаслідок не попередження про наступне вивільнення та не пропонування останньому вакантних посад чи іншої роботи у новоствореній Державній екологічній інспекції Карпатського округу ( а.с. 43-49 т.1). 22.10.2021 наказом Державної екологічної інспекції у справі №153-тр/р скасовано наказ від 25.03.2020 за №87-о «Про звільнення [PERSON] » на виконання п.п. 28 п.12 Положення Про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 19.04.2017 №275 та на виконання постанови суду від 12.10.2021 у справі №300/891/20. Поновлено на посаді з 26.03.2020 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №300/891/20 ( а.с. 153 т.1). 09.06.2022 постановою Верховного Суду у справі №300/891/20, касаційну скаргу Державної екологічної інспекції України задоволено Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 300/891/20, яким у задоволенні позову [PERSON] до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу за № 87-о від 25.03.2020 «Про звільнення [PERSON] », поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено. Верховним Судом встановлена наявність підстав для припинення державної служби позивача за ініціативою суб`єкта призначення - відповідача, що передбачена пунктом 1-1 частини 1статті 87 Закону ( а.с. 131-140 т.1). Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 у справі №300/3142/20 позов [PERSON] до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 27.01.2020 по 14.02.2020 та стягнення середнього заробітку за невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення задоволено частково. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 28.01.2020 по 13.02.2020 в розмірі 12635 (дванадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 09 копійок. В решті вимог позову відмовлено ( а.с. 55-66 т.1). Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 за касаційною скаргою [PERSON] , що вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень. 07.03.2023 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №300/3374/22, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі №300/3374/22 без змін. Позов задоволено повністю. Стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] недоотриману компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 5 493 гривні 21 копійка. Відповідно до частини 4\~статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішеннями суду, які набрали законної сили встановлено юридично значимі обставини, які стверджують наявність порушення з боку Державної екологічної інспекції України щодо незаконного звільнення [PERSON] із займаної посади начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області, його відсторонення, оголошення догани, невиплата належних грошових сум. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу, передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Згідно з ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, зокрема для встановлення розміру такої. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 640/1711/20. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Згідно з висновком експерта від 26.05.2023 за №СЕ-19/107-22/5406-ПС Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами судової психологічної експертизи, за умов, що досліджуються у справі та за умови надання судом заподіяння під експертному [PERSON] страждань ( моральної шкоди), можливий орієнтовний розмір її грошової компенсації, в разі встановлення правової кваліфікації дій заподіювача шкоди, буде становити один із запропонованих варіантів : або 9 мінімальних заробітних плат, або 18, або 27, або 36 - мінімальних заробітних плат. Так, з висновку експерта вбачається, що «наслідком перенесених [PERSON] подій, є поява у нього негативних психосоматичних та психоемоційний змін : порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, замкнутості, зниженого настрою, пригніченості, образливості, фіксації на негативних переживаннях, появи тривожності. Підекспертний досі відчуває прикрість та обурення в зв`язку з несправедливим, на його думку, ставленням до нього з боку керівництва Державної екологічної інспекції та переживає щодо соціальної та ділової репутації. Для [PERSON] важливим є питання справедливості. Для нього ситуація, що склалась є травматичною». «Можна зробити висновки на підставі матеріалів справи, наданих додаткових матеріалів та пояснень [PERSON] про те, що пережиті ним події, пов`язані з порушенням трудових прав щодо нього, тобто незаконними звільненнями, спровокували негативні невротичні розлади тривалими стресовими ситуаціями та конфліктами. Досліджувана система мала істотний вплив на систему цінностей та провідних потреб, спричиняючи виникнення негативних емоційних переживань». «Виходячи із викладеного, для [PERSON] досить важливим є орієнтування на власну думку, супротив зовнішнім впливам, значимість соціальної позиції. Таким чином, приниження його честі та гідності, а також ділової репутації призвели до закріплення психотравмуючої ситуації, яка виражалась в психологічних стражданнях, що визвало психічні (моральні) страждання». «Виходячи з викладеного та зважаючи на індивідуально-психологічні особливості [PERSON] , можна зробити висновок про наявність психотравмуючої ситуації, яка досліджується, і є приводом психологічних моральних страждань». Так як вже зазначено, предметом дослідження експерта були матеріали цивільної справи, додаткові документи надані [PERSON] за клопотанням експерта та усні пояснення [PERSON] . При цьому, суд бере до уваги той факт, що мали місце : чотири звільнення позивача, які визнані судами незаконними, у період з 2016 року по 18.02.2020; незаконне відсторонення від посади 24.11.2016 та оголошення догани 12.12.2016; погіршення стану здоров`я [PERSON] . Останнє підтверджується медичними документами, виписками із медичної карти, за періоди з 20.07.2016 по 04.08.2016 ( зокрема, гіпертонічна та діабетична енцефалопатія, стан після гіпертонічного кризу (20.07.2016), з 26.08.2016 по 05.09.2016, 16.09.2016 по 28.09.2016, 07.10.2016 по 18.10.2016, 08.11.2016 по 18.11.2016, 28.02.2019 по 11.03.2019, 05.07.2019 по 15.07.2019 ( амнез хвороби : вважає себе хворим близько 3-4 місяців, двічі втрачав свідомість, приходив до неї без мед. допомоги, пов`язує із коливанням АТ); консультативний висновок спеціаліста Обласної психо-неврологічної лікарні №3, від 10.02.2023 за №1823, за яким [PERSON] скаржиться на частий головний біль, з цього приводу обстежувався та лікується у невролога. Переживає відчуття внутрішнього хвилювання та тривоги з думками, що може трапитись з лютого 2019, з початком реорганізації на роботі - протягом останніх двох років тривають судові процеси. Наявна ситуативно зумовлена тривожність. Відтак, суд бере до уваги, особисті психоемоційні характеристики позивача, що також встановлено експертом. Позивач індивідуально в своєму прояві сприймає звільнення як вкрай психотравмуючу ситуацію. Відтак, в силу таких факторів незаконні дії відповідача ( звільнення, відсторонення, догана, невчасна виплата стягнутих коштів) позивачу такі наслідки як : порушення сну, швидку втомлювальність, пасивність, замкнутість, зниження настрою, пригніченість, образливість, фіксації на негативних переживаннях, появу тривожності. Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що мала місце невиплата позивачу грошових сум за періоди 14.09.2019 по 28.10.2019 (рішення суду №300/2265/19) та 27.01.2010 по14.02.2020 ( рішення суду №300/3142/20), як наслідок таке знаходиться у причинному зв`язку з очікуванням відповідних доходів. Суд приймає до уваги, що позивач звертався з скаргами до Президента України, Служби Безпеки України, до Держпраці України, до Уповноваженого з питань Антикорупційної політики, ДПС в Івано-Франківській області. ГУ ДПС в Івано-Франківській області, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області, ДЕІ України, Міністерства екології, НАБУ, Уповноваженого з прав людини, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, як з приводу незаконного звільнення, так і з приводу службового розслідування, для захисту своїх трудових прав. Щодо твердження позивача, що повідомлення про його звільнення у засобах масової інформації несло для нього неприємні емоції, а також для рідних, підірвало його авторитет, як наслідок також завдало моральних страждань, то слід враховувати, що порушення прав людини із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Також слід врахувати, що позивач на час звільнення, будучи публічною, посадовою особою, обіймав посаду начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області, тобто, відігравав певну роль у суспільному житті, відтак він повинен бути відкритим, зокрема щодо професійної діяльності. Також, згідно з положеннями Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Разом з тим, суд зауважує, що даючи інтерв`ю ГПВ «Голос народу» Івано-Франківщини у грудні 2016 року [PERSON] , вказав, що буде подавати на відшкодування моральних збитків відносно « [PERSON] та свого безпосереднього керівника» ( ГПВ «Голос народу» Івано-Франківщини №2(3) липень 2016 року). При цьому, слід зауважити, що питання захисту, честі та гідності, ділової репутації не є предметом даного судового спору, та відмінне за своєю правовою природою в контексті стягнення моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав. Так, оцінка цього рівня заподіяння моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Наведені позивачем обставини за своєю сукупністю, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес, погіршення здоров`я та відчуття невизначеності, тобто заподіяли йому моральну шкоду, що в свою чергу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Відтак, судом обґрунтовано встановлено наявність моральної шкоди, протиправність дій відповідача по здійсненню чотириразового незаконного звільнення позивача з посади начальника з 2016 року по 25.03.2020, незаконне відсторонення та оголошення догани в контексті першого звільнення, що було предметом судового розгляду, тривалість такого, невчасна виплата грошових сум наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним заподіянням такої, наявність вини відповідача в заподіяння такої. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із глибини душевних страждань, наявності відновленого порушено права шляхом скасування чотирьох неправомірних наказів про звільнення, наказу про відсторонення від посади, оголошення догани, невчасна виплата коштів. За загальними правилами визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц. Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого і не повинен призводити до його збагачення. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Також, Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Враховуючи обставини справи, суд зазначає про наявність розумних підстав вважати, що [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка у сукупності з обставинами протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні є підставою для визначення розміру моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на 2023 рік ( 6\~700 грн. одна мінімальна заробітна плата), що становить в сумі 60 300 грн., що в свою чергу відповідатиме засадам розумності, справедливості та співмірності, і також не призведе до безпідставного збагачення. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 60\~300 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову слід відмовити. При цьому, доводи відповідача про недоведеність позивачем всіх складових цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди за порушення трудових прав позивача [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту четвертого статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до норми ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, такий в розмірі 1073 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved