Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 22.10.2021 Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) між ним і відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 281. Від спільного життя з відповідачкою не мають неповнолітніх дітей. Вказав, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. Зазначив, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що проявляється в постійних сварках Також вказав, що з відповілачкою спільного господарства вони не ведуть. Вважав, що спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачкою є не можливим. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 9). В судове засідання позивач не з`явився. Відповідно до заяви просив справу розглянути без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив задовольнити їх. Також вказав, що примирення між ним і [PERSON] неможливе (а.с. 12). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] та її пртедставник адвокат Чапленко А.І. в судові засідання жодного разу не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Так, в судове засідання, призначене на 24.10.2023 відповідачка не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомила (а.с. 13). В судове засідання, призначене на 16.11.2023 відповідачка не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи (а.с. 16). Разом з тим, 16.11.2023 представник відповідачки - адвокат Чапленко А.І. надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її хворобою та перебуванням відповідачки за межами України (а.с. 17). Водночас, в обгрунтування клопотання про відкладення розгляду справи 16.11.2023, докази поважності причин неявки в судове засідання на 16.11.2023 до суду не були надані ні разом з клопотанням, ні в подальшому. В судове засідання, призначене на 28.11.2023 відповідачка та її представник також не з`явилися. Про причини неявки представника відповідачки не вказали. Водночас, представник відповідачки адвокат Чапленко А.І. надала заяву, де зазначила, що відповідачка перебуває у відпустці за межами України, а тому не може бути присутня в судовому засіданні. Разом з тим, доказів підтвердження факту перебування відповідачки за межами України не надала. Водночас, отримавши позовну заяву з додатками 13.10.2023, відповідачка відзиву на позов не надала. Відповідачці було надано достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав сторони у справі шляхом подання відповідних заяв по суті спору, а також і шляхом дистанційної участі у судовому засіданні, проте відповідачка своїми процесуальними правами не скористалася, а представник відповідачки не вчинив жодних дій на реалізацію таких прав. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідачки про чергове відкладення судового розгляду. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Таким чином, суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року, відповідно до актового запису № 281 Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Сторони від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. Так, шлюбні відносини між подружжям припинено, сім`я фактично розпалася. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. За правилами статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності зі статтею 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить. На підставі викладеного та

Outcome: approved