Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . До 1998 року проживав із відповідачкою в шлюбі, після розірвання шлюбу вона переїхала від нього у інше місце. Намагався вирішити питання про виписку відповідачки з будинку у добровільному порядку у зв`язку з тим, що вони розірвали шлюб та усі стосунки. Але відповідачка відмовилась. Намагання в добровільному порядку вирішити дане питання ні до чого не призвело, тому вимушений звернутись до суду і просити в примусовому порядку зняти з реєстрації відповідачку з його житлової площі. Це створює йому, як власнику житла незручності в розпорядженні та користуванні своїм майном, в вирішені житлово-комунальних питань, оформлення субсидії та інше. На протязі 25 років відповідачка не проживає по місцю реєстрації. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував, щодо заочного розгляду справи. У подальшому направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та дату розгляду справи. Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань до суду не подавала. Ухвалою суду від 24.11.2023 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку в с.Прибережне, Бердичівського району, Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.06.2019 року (а.с.6), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2019 року (а.с.7) та випискою з по господарської книги №104 від 01.11.2023 року (а.с.42). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 26.08.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, [PERSON] 26.08.2008 року розірвав шлюб з [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки №25, виданої 14.03.2023 року Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але з 2007 року не проживає, за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки №24, виданої 14.03.2023 року Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області «про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з власником будинку [PERSON] , [INFO] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає більше десяти років, проживала з позивачем на правах дружини. [PERSON] є власником будинку, у позивача є син з яким він спілкується. Відповідачка проживає в м.Житомир разом з сином та в с.Прибережне не приїжджає. Син приїжджає раз в тиждень. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що позивач є його рідним братом, відповідачка з позивачем проживали разом дев`ять років в с.Прибережне в батьківському будинку. На праві власності будинок належить позивачу по заповіту. Мають сина [PERSON] після розлучення відповідачка залишила його проживати з батьком. З відповідачкою не спілкується, знає що вона родом з с.Голубівка. Не проживають разом більше десяти років. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 1 та 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном( ст.391 ЦК України). Частиною першою ст.383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власникам житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки, відповідач зареєстрований у житловому будинку, не є власником нерухомого майна, за вказаною адресою не проживав, не є родичем та судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача у зазначеному будинку, будь-яких інших угод між сторонами з приводу користування житловим будинком не укладалось та такі домовленості відсутні, з метою ефективного захисту прав позивача, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] задовольнити. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: approved