Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до ордера про вселення від 25.12.1990 року № 1069, виданого КМК «Криворіжсталь» є членом сім`ї. Однак [PERSON] вже тривалий час не проживає за місцем реєстрації, жодних стосунків з членами сім`ї не підтримує, місце її перебування невідоме. Наразі відповідач зареєстрований у квартирі, в якій я постійно проживаю як наймач. Крім цього остання не сплачує за комунальні послуги, а її реєстрація в квартирі спричиняє надмірний тягар для мене при оплаті комунальних послуг. [PERSON] не проживає у вказаній квартирі вже понад 8 років без поважних причин. Зі мною спілкуватись відповідач відмовляється, жодних перешкод в користуванні майном відповідачу не чиниться. Позивач є основним квартиронаймачем. Отже подальша реєстрація відповідача за вказаною адресою буде суперечити правам та інтересам позивача. Тому, просить суд визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 11.07.2023 року суд вирішив питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачам направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду. Станом на 20.11.2023 року відповідачем відзиву не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст.\~7\~ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Крім того, Ордер на вказану квартиру [ADDRESS] був виданий на підставі рішення адміністрації профспілкового комітету і комітету комсомолу КМК «Криворіжсталь» від 25.12.1990 року на ім`я [PERSON] , позивача, який є основним квартиронаймачем. Відповідно до вищевказаного ордеру [PERSON] та членам його сім`ї в складі [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) було надано в користування кімнату [ADDRESS] розмірами 29,72 кв.м. Відповідно до витребуваної судом інформації відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту № 13 від 06.06.2023 року, засвідченого мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] з 13.05.2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, але при цьому в ній зареєстрована, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на його матеріальний стан. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з\~ч.\~33\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї\~понад один\~рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як члени сім`ї власника житла, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов про визнання [PERSON] яка втратила право користування житлом необхідно задовольнити. На підставі викладеного й

Outcome: approved