Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та до його батька - [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдана неповнолітнім, у якій просять: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення 100000 (сто тисяч) гривень; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень матеріальної шкоди та 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в субсидіарному порядку, завдану внаслідок кримінального правопорушення 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну та моральну шкоду в субсидіарному порядку, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень матеріальної шкоди та 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.09.2021 року, близько 15:08 год водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Роlо, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався на ньому по 152-м км автодороги М06 "Київ-Чоп" у напрямку с. Іванівка, зі сторони с. Кам`янка Житомирського району Житомирської області. Рухаючись у вказаний день, час та за вказаних обставин, зазначеним транспортним засобом по вказаній автодорозі, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості, водій [PERSON] , у порушення вимог пунктів 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі за текстом цих же Правил), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, натомість допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулося лобове зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому вивиху головки лівої стегнової кістки, перелому лонної кістки ліворуч, рваної рани на правому колінному суглобі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я та пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, перелому 2, 3, 4, 5, 6, 7-го ребер ліворуч, різаної рани кисті, саден на обличчі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. [PERSON] у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні згаданого суспільно небезпечного діяння, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню. Позивачі 1, 2 були визнані потерпілими в кримінальному провадженні, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся у зв`язку з тим, що була досягнута домовленість про відшкодування представником неповнолітнього - його батьком 140 тисяч гривень, згідно наданої розписки, але фактично було відшкодовано (сплачено) 60 тисяч гривень, залишок несплачених 80 тисяч гривень підтверджується відповідною розпискою, яка надана [PERSON] . Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року у межах кримінального провадження по справі №278/4097/22 до відповідача [PERSON] було застосовано примусові заходи виховного характеру (а.с. 8-12). Позивачі зазначають, що завдана матеріальна шкода підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи № 114 від 09.11.2021 року та копіями фіскальних чеків на придбання ліків та інших медичних засобів. Тривале лікування підтверджується копіями висновків з медичної карти стаціонарного хворого, що додаються до позовної заяви. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 40). У судовому засіданні 24.11.2023 року представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі; надав аналогічні пояснення, що викладені у позовній заяві; щодо заочного розгляду справи не заперечив. Зазначив, що позивачу [PERSON] матеріальна шкода повністю відшкодована. Вважає, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, містить всі ознаки цивільно-правового договору. Позивачі у судове засідання 24.11.2023 року не з`явились. У попередніх судових засіданнях позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що вони випадково вижили у цьому ДТП; люди, які проїжджали мимо, допомогти своєчасно вибратись із авто, яке було заблоковано. Повідомив, що [PERSON] була у важкому стані; на її лікування пішло багато грошей; у Карабанової стоїть пластини, які треба доставати, а це також операція і гроші. Відповідачі у судове засідання не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та трекінгів АТ «Укрпошта» (а.с. 51, 52, 53, 60, 61). Окрім того, відповідач [PERSON] про розгляд справи сповіщався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 59). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, ознайомившись із матеріалами справи і дослідивши надані докази у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.09.2021 року, близько 15:08 год водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався на ньому по 152-му км. автодороги М06 "Київ-Чоп" у напрямку с. Іванівка, зі сторони с. Кам`янка Житомирського району. Рухаючись у вказаний день, час та за вказаних обставин, зазначеним транспортним засобом по вказаній автодорозі, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості, водій [PERSON] , у порушення вимог пунктів 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі за текстом цих же Правил), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, натомість допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулося лобове зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді переломовивиху головки лівої стегнової кістки, перелому лонної кістки ліворуч, рваної рани на правому колінному суглобі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я та пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, перелому 2,3,4,5,6,7-го ребер ліворуч, різаної рани кисті, саден на обличчі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06.02.2023 року до відповідача [PERSON] було застосовано примусові заходи виховного характеру та передано під нагляд батьку - [PERSON] (а.с. 8-12). Також із зазначеної ухвали вбачається, що [PERSON] на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, мав 15 років. Вказана ухвала суду набрала законної сили, не оскаржувалась, заперечень будь-кого із сторін не містить та співпадає із поясненнями сторони позивача. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвалу в кримінальному провадженні, ця ухвала обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях неповнолітнього [PERSON] , а саме у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілим [PERSON] та [PERSON] , у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа , яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до розписки від 01.02.2023 року [PERSON] зобов`язався до 01.04.2023 року виплатити [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у сумі 80000,00 грн (а.с. 13). Тривале лікування [PERSON] та [PERSON] підтверджується копіями виписок із медичних карт стаціонарного хворого (а.с. 14-20). На підтвердження понесених витрат на придбання ліків та інших медичних засобів стороною позивача надано ряд копій фіскальних чеків (а.с. 28-34). Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 114 від 09.11.2021 року (а.с.21-27) розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] пошкодженого при ДТП складає 23239,80 грн. Разом з тим, суд враховує, що судом у межах розгляду справи № 278/4097/22 у складі головуючого судді Зубчук І. В. (а.с. 8-12) встановлено, що потерпілі [PERSON] та [PERSON] надали розписки про часткове відшкодування [PERSON] шкоди завданої їх здоров`ю в наслідок ДТП (а.с. 10). Оскільки вказані правовідносини стосуються заподіяної матеріальної шкоди [PERSON] малолітньою особою, яка не досягла чотирнадцяти років на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, на загальну суму 80000,00 грн, яку суд вважає доведеною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачів стосовно отримання ними тілесних ушкоджень, внаслідок події 19.09.2021 року, відповідачами не надано. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями неповнолітньої особи [PERSON] , [INFO] , та заподіянням ним шкоди - ушкодження здоров`я [PERSON] та [PERSON] . А дане, на думку суду, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що неправомірними діями неповнолітнього [PERSON] позивачам заподіяно моральні страждання, відтак, виходячи із принципу справедливості та розумності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме - у сумі 100000,00 грн на користь [PERSON] та 200000,00 грн на користь [PERSON] . У відповідності до вимог частини 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини (ч. 2 ст. 1179 ЦК України). Разом з тим, у силу вказаної норми права, суд вважає, що як матеріальна, так і моральна шкода має бути відшкодована батьками неповнолітньої особи, у даній випадку саме батьком [PERSON] - [PERSON] . Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3220,80 грн.

Outcome: partial