Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаною вище заявою. Посилалась на те, що 12.09.2015 [PERSON] склала заповіт, за умовами якого належне майно заповіла їй (заявниці). У 2019 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до своїх дітей в російську федерацію, де і [INFO] померла. Однак вона не може успадкувати зазначене у заповіті майно, оскільки у неї відсутній оригінал свідоцтва про смерть, а діти покійної не мають змоги їй його передати. У видачі свідоцтва про смерть [PERSON] їй було відмовлено, у зв`язку із чим, вона не може звернутися до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, змушена звернутися до суду із даною заявою. Просила визнати факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м.Старий Оскол Бєлгородської області російської федерації. Справа слухалась у відсутність учасників, які в судове засідання не з`явилися. 20.10.2023 представник заявниці [PERSON] - адвокат Петрунько І.А. надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки. Заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції причини неявки не повідомив, жодних заяв та клопотань до суду не подав. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 12 вересня 2015 року громадянка України [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого належне їй майно (земельні ділянки) заповіла заявниці [PERSON] (а.с.11-16,18). У 2019 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до російської федерації, де і [INFO] померла. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частинами 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч.4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця на підтвердження смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації, надала копію свідоцтва про смерть (а.с.6). Таким чином, факт смерті [PERSON] зареєстрований іноземним органом реєстрації. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ«Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. За таких обставин, заявниця [PERSON] не може отримати належні документи, які підтверджують смерть громадянки України [PERSON] та зареєструвати її смерть на території України. Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] та необхідність її задоволення.

Outcome: approved