Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

21 червня 2023 року в суд надійшов позов АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», за підписом представника Мєшніка К.І., до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 22065,27 грн. та судових витрат в розмірі 2684,00 грн., який здано до відправки через поштове відділення 15 червня 2023р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 липня 2020р. відповідач [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 07.07.2020р. Вказує, що положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (надалі - Договір). Повідомляє, що після підписання анкети-заяви, що підтверджує ознайомлення та отримання клієнтом в мобільному додатку документів, які становлять собою договір, [PERSON] було надано спеціальний платіжний засіб платіжну картку із встановленням кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 20000, 00 грн. Банк свої зобов`язання по договору виконав в повному обсязі та належним чином, натомість відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), внаслідок чого його заборгованість перед банком станом на 13 грудня 2022р. становить 22065,27 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 07.07.2020р. станом на 13.12.2022р. у розмірі 22065,27 грн. за наданим кредитом (тілом кредиту) і судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 27.06.2023р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 19 липня 2023р. о 09 год. 00 хв., яке в подальшому відкладено на 11 серпня 2023р о 09 год. 00 хв. 11 серпня 2023р. Новодністровським міським судом Чернівецької області винесено заочне рішення, яким позов АТ УНІВЕРСАЛ БАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, постановлено стягнути з [PERSON] на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.07.2020р., яка станом на 13.12.2022р. становить 22065,27 грн. за наданим кредитом (тілом кредиту), та судовий збір в сумі 2684, 00 грн. За результатами розгляду заяви відповідача від 26.09.2023р. про перегляд заочного рішення\~ ухвалою суду від 09.10.2023р. скасовано заочне рішення від 11.08.2023р. у справі за позовною заявою АТ УНІВЕРСАЛ БАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання на 30 жовтня 2023р. о 10 год. 00 хв., яке в подальшому відкладено на 21 листопада 2023р. о 10 год. 00 хв. 23 жовтня 2023р. представник відповідача [PERSON] , адвокат Батраков М.Ю. через поштове відділення подав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, який надійшов в суд 24 жовтня 2023р. (а.с. 102-105). У відзиві зазначає, що відповідач дійсно 07 липня 2020р. встановив додаток monobank та, підписавши Анкету-заяву № б/н, отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. За період користування кредитним лімітом відповідач використав 56567, 48 грн. та частково погасив борг на суму 51015, 73 грн. Отже, вважає, що кошти в сумі 22065, 27 грн. нараховані безпідставно, а до стягнення підлягає заборгованість в сумі 5551, 75 грн. Зауважує, що в Анкеті-заяві № б/н від 07.07.2020р. відсутні процентна ставка по кредиту, умови збільшення та зменшення кредитного ліміту, умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів)\~ за порушення зобов`язання та її розмір. Вказує, що без згоди відповідача позивач неодноразово зменшував кредитний ліміт, зокрема, останній раз до 17300,00 грн., а сума заборгованості не може перевищувати тіло кредиту. Окрім того, вказує, що у Анкеті-заяві відсутнє посилання на сайт Банку і підтвердження погодження відповідача із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які додані до матеріалів справи; не має підтверджень, що саме ці документи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови кредитування, на які посилається позивач. Вважає, що дані із сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. З огляду на зазначене, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст. 634 ЦК України. Також, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які узгодженими вважав Банк. З огляду на зазначене, визнає позов частково та не заперечує щодо стягнення із відповідача 5551, 75 грн. боргу за тілом кредиту, у іншій частині позову просить відмовити, стягнути із позивача судові витрати. 06 листопада 2023 року в суд надійшла відповідь на відзив, за підписом представника [PERSON] , яка здана до відправки через поштове відділення 30.10.2023р. (а.с. 123-130). У відповіді на відзив вказує, що відповідач підписанням Анкети-заяви 07.07.2020р. підтвердив отримання примірника Договору в Мобільному додатку monobank, ознайомлення та згоду з умовами Договору, укладання Договору, та зобов`язався виконувати умови Договору. Стверджує, що між сторонами укладено електронний договір, у тому числі анкета-заява разом з Умовами і правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, який підписано відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису. Наголошує, що положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, які отримав та з якими ознайомився відповідач у мобільному додатку. При цьому, без погодження Умов і правил надання банківських послуг клієнт не мав би можливості перейти на наступні етапи оформлення кредиту. Так, з метою підтвердження згоди відповідача із умовами надання банківських послуг у момент реєстрації АТ «Універсал Банк» генерує та відправляє на вказаний особою мобільний номер ОТР - пароль, який вводиться Клієнтом у мобільному додатку «Monobank», в якому без погодження Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, вхід у розділ головне меню додатку є неможливим. На думку Банку, до вказаних правовідносин не підлягає застосуванню правовий висновок ВП ВС у постанові від 03.07.2019р. по справі №342/180/17. Вказує, що відповідач погодив право Банку в односторонньому порядку змінювати розмір кредитного ліміту, не звертався до Банку з повідомлення про незгоду із змінами Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг, та продовжував користуватися карткою. Зауважують, що виписка про рух коштів по картковому рахунку є належним доказом надання [PERSON] кредиту та наявності заборгованості, яка складається з повністю використаного кредитного ліміту та овердрафту і становить 22065,27 грн. При цьому, за користування кредитом відповідачу було встановлено базову процентну ставку 3,1% в місяць (37,2% річних) та збільшену відсоткову ставку у разі прострочення заборгованості 6, 2% в місяць (74,4 % річних); в Умовах і правилах визначено черговість погашення кредиту, умови, за яких кредит вважається простроченим, розмір комісії за зняття готівкових коштів у банкоматах і пунктах видачі готівки та за переказ коштів, розмір, порядок нарахування та умови сплати штрафів та пені, право збільшення тіла кредиту на розмір відсотків та неустойки у разі недостатності коштів клієнта. Повідомляє, що на дату підписання договору у Тарифах визначено пільговий період 62 дні, обов`язків мінімальний платіж 4% від заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше розміру заборгованості. Так, за час користування карткою відповідач здійснив поповнень на суму 51615,73 грн., витрати на суму 73681,00 грн., а тому сума коштів у розмірі 22065,27 грн. досі не повернута Банку. Вважає, також належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, виконаний Банком розрахунок заборгованості. Стверджує, що поповнення карткового рахунку, які здійснював відповідач, свідчать про усвідомлення останнім умов отримання кредиту, а тому просить позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості задоволити. 13 листопада 2023 року представник відповідача [PERSON] подав заперечення (а.с. 139-142), у якому вказує, що відповідач не заперечує факту підписання анкети-заяви від 07.07.2020р., отримання платіжної картки АТ «Універсал Банк» та користування кредитними коштами. При цьому, наголошує, що підписана [PERSON] анкета-заява не містить даних про умови кредитування. Натомість, надані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг та розрахунок заборгованості не містять підпису [PERSON] , тобто відповідачем не погоджено відповідальність за порушення грошового зобов`язання та нарахування відсотків. Також Банк не надав таблицю обчислення вартості кредиту і відсутні докази ознайомлення відповідача з такою. Вважає, що в сукупності ці обставини з урахуванням позиції ВП ВС по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р. свідчать про право позивача лише на повернення сум фактично отриманих відповідачем коштів. З огляду на зазначене, частково визнає позов на суму 5551,75 грн. та просить стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення. Учасники справи в повній мірі скористались своїми правами на подання суду заяв по суті справи, які судом прийняті до розгляду. В судове засідання 21 листопада 2023р. учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 120-122), в таке засідання не з`явились. При цьому, представник позивача [PERSON] подав із позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставі наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 8). Відповідач [PERSON] подав заяву від 16.10.2023р. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги заперечує частково, відповідно до поданого представником відзиву (а.с. 101). Представник відповідача [PERSON] також подав заяву від 30.10.2023р. та від 21.11.2023р. про розгляд справи без участі представника відповідача та відповідача, зазначивши про часткове визнання позову на суму 5551, 75 грн. відповідно до відзиву на позовну заяву та заперечень (а.с. 117,150). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 07 липня 2020р. [PERSON] зареєструвався в мобільному додатку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі - Банк), в якому цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 07.07.2020р. (надалі анкета-заява від 07.07.2020р.) (а.с.13). Вказана обставина учасниками справи не оспорюється. У п. 1 Анкети-заяви вказано, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, i тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг. Підписанням цієї Анкети-заяви Клієнт підтвердив отримання примірника Договору в Мобільному додатку monobank, ознайомлення та згоду з умовами Договору, укладення Договору та зобов`язання виконувати умови Договору. Разом з тим, судом встановлено, що окрім Анкети-заяви, інші надані Банком документи, а саме Витяг умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (а.с. 16-28), таблиця обчислення вартості кредиту (а.с.33), паспорт споживчого кредиту (а.с. 31-33) i тарифи (а.с. 29-30) [PERSON] не підписані. Згідно з п.п. 2, 3 Анкети-заяви від 07.07.2020р. [PERSON] просив Банк відкрити поточний рахунок [NUMBER] у гривні та встановити йому кредитний ліміт із пільговим періодом за користування кредитним лімітом до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,2 % на місяць. Погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомлятиме Клієнту шляхом надсилання повідомлення у мобільний додаток. Як вбачається із довідок від 26.06.2023р. та від 30.10.2023р. про наявність рахунку і про розмір встановленого кредитного ліміту [PERSON] отримав чорну картку № [NUMBER] із строком дії до квітня 2024р. та встановленим кредитним лімітом у розмірі 20000, 00 грн. (а.с 71-72, 135-136) В подальшому [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт та з 26 січня 2022р. такий становить 17300,00 грн. (а.с. 72, 136). Як вбачається із виписки по картковому рахунку про рух коштів по картці від 26.06.2023р. та від 30.10.2023р. (а.с. 67-70, 131-134) [PERSON] в період з 07.07.2020р. по 01.11.2022р. отримав кредитних коштів на загальну суму 57740,23 грн., в тому числі комісія 1843,75 грн. У вказаний період відповідач також вніс на кредитний рахунок кошти на загальну суму 51615,73 грн. Згідно з проведеним Банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 07.07.2020р., укладеного між Універсал Банк та [PERSON] , станом на 13.12.2022р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 22067, 27 грн. (а.с. 11-12). Встановивши обставини справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20). Як вбачається з матеріалів справи, а саме Анкети-заяви від 07.07.2020р., відповідач вказав своє ім`я, дату народження, адресу проживання, дані паспорта громадянина України та ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, а також підписав документ, поставивши цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, який нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] погоджено пільговий період користування кредитом, розмір кредитного ліміту, який встановлюється для Клієнта Банком, та розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами 3,2% на місяць (38, 4 % річних). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, суд вважає, що Банк має право на стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками за користування тілом кредиту. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (Споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В даному випадку Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 4280,75 грн., також заборгованість за комісією в розмірі 1843, 75 грн. відповідно до тарифів, заборгованість за відсотками в розмірі 15940, 77 грн., які відповідно до положень Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank Банк вважає погашеними шляхом списання заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Отже, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім Анкети-заяви від 07.07.2020р. та розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається також на Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, i тарифи, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, як невід`ємну частину спірного кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила за посиланням www.monobank.ua/terms i тарифи за посиланням www.monobank.ua/rates розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 07.07.2020р., за відсутності підпису відповідача на відповідному примірнику Умов і правил та тарифів, а також те, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank та тарифи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо погашення заборгованості по відсотках шляхом списання такої в рахунок кредитного ліміту; сплати комісії за обслуговування, і саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування. Крім того, дані із сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, i тарифи, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати у будь-яку редакцію умови, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови банківського обслуговування, які містяться на офіційному веб-сайті Банку, відсутність у підписаній сторонами Анкеті-заяві домовленості сторін про погашення заборгованості по відсотках шляхом списання таких в рахунок кредитного ліміту та про сплату комісії, посилання Банком на Умови і правила, тарифи за посиланнями www.monobank.ua/terms, www.monobank.ua/rates, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч. 6\~ статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, що розмішені за посиланням www.monobank.ua/terms, i тарифи, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Відтак, суд дійшов висновку, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, i тарифи, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому такі не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді погашення заборгованості по відсотках шляхом списання такої в рахунок кредитного ліміту і комісію за обслуговування кредитної картки відповідного типу. Аналогічна правова позиція висловлена ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, яка є релевантною при даних обставинах справи та правових відносинах. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985р. № 39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. по справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~ зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про усі умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року по справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), яка є релевантною при даних обставинах справи та правових відносинах. Додатково суд зауважує, що в даному випадку таблиця обчислення вартості кредиту і паспорт споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, не підписані відповідачем. На думку суду, виписка з кредитного рахунку боржника також не свідчить про обізнаність з Умовами та Тарифами Банку, як про це стверджує представник позикодавця, а лише підтверджує факт отримання кредитних коштів, а відтак укладення кредитного договору. Відтак, враховуючи зроблені судом висновки, Банк має право на стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування тілом кредиту, однак, відсутні підстави для погашення заборгованості за відсотками шляхом списання такої в рахунок кредитного ліміту та стягнення комісії. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки позивач просить стягнути із відповідача заборгованість лише за тілом кредиту, судом проведено перерахунок заборгованості за тілом кредиту, яка становить 4280, 75 грн. без урахування нарахованих відповідачу комісії на суму 1843, 75 грн. та відсотків за користування кредитом на суму 15940, 77 грн. Згідно з ч.ч. 1, 4-5 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Таким чином, враховуючи проведений судом розрахунок заборгованості та заявлені позивачем вимоги, виходячи із даних деталізованої виписки по картковому рахунку про рух коштів по картці від 26.06.2023р. та від 30.10.2023р. (а.с. 67-70, 131-134), зважаючи на отримані в кредит та повернуті Банку Позичальником кошти, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем та мотиви такого визнання, суд приходить до висновку, що із [PERSON] слід стягнути на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість, яка станом на 13 грудня 2023р., за тілом кредиту становить 4280, 75 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача АТ «Універсал Банк»\~ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 520, 71 грн. (2684,00*4280,75/22065,27). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником відповідача Батраковим М.Ю. надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копії договору № 11/09-01 про надання правової допомоги від 11.09.2023р., додаткових угод № 2 від 22.09.2023р., № 3 від 16.10.2023р.\~ до договору про надання правової допомоги № 11/09-01, укладені між [PERSON] та адвокатом Батраковим М.Ю., та квитанції № 2 (11/09-01) від 22.09.2023р., № 3 (11/09-01) від 16.10.2023р. (а.с. 106-111). Так, згідно з п.п. 1, 2\~ Додаткових угод № 2 від 22.09.2023р., № 3 від 16.10.2023р. до договору про надання правової допомоги № 11/09-01 від 11.09.2023 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить згідно із погодженим детальним описом робіт (наданих послуг) та їх вартістю: 1.1. зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год.) 1342, 00 грн.; 1.2. ознайомлення із матеріалами справи (2 год.) 2684, 00 грн.; 1.3. підготовка заяви про перегляд заочного рішення в суд (1 год.) 1342,00 грн.; 1.4. підготовка відзиву на позовну заяву з додатками, надіслання його позивачу та в суд (3 год.) 4026,00 грн.; 1.5. участь у судових засіданнях (захист та представництво інтересів цивільного відповідача) за 1 (одне) судове засідання 2684,00 грн. За послуги вказані: у п.п. 1.1.-1.3. додаткової угоди № 2 Клієнтом сплачено 5368,00 грн., у п. 1.4. додаткової угоди № 3 Клієнт сплачує впродовж 7 календарних днів після підписання угоди, а вказану у п.1.5. додаткової угоди № 3 від 16.10.2023р. суму Клієнт\~ сплачує безпосередньо у день судових засідань. В підтвердження проведених оплат за послуги, зазначені у п.п. 1.1.-1.5. Додаткових угод, суду надано квитанції № 2 (11/09-01) від 22.09.2023р., № 3 (11/09-01) від 16.10.2023р. на загальну суму 9394, 00 грн. Дослідивши надані представником відповідача докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги фактично надані послуги згідно з їх детальним описом, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 9394, 00 грн. знайшли своє підтвердження. З огляду на часткове визнання позову та мотиви такого визнання, з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на правовому допомогу в розмірі 9394, 00 грн. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відтак, позивач повинен відшкодувати відповідачу судові витрати в розмірі 8873, 29 грн. (9394, 00-520, 71). В іншій частині судових витрат сторони звільняються від обов`язку їх сплачувати одна одній. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526-527, 530, 549, 551, 610-612, 625, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1050, 1054-1056-1 ЦК України,

Outcome: approved