Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

20 жовтня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кучер Ганна Миколаївна звернулася до суду із позовною заявою до Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2006 року з дозволу голови Бродецької селищної ради він проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та фактично користується земельною ділянкою. Право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Михальчук Т.В. [INFO] [PERSON] померла. Позивач стверджує, що будь-яких спадкоємців у померлої [INFO] [PERSON] не залишилося, а тому зазначений об`єкт нерухомості з того часу і по даний час не має титульного власника. З дня смерті [PERSON] і по теперішній час позивач відкрито та безперервно володіє та користується будинком, провів в будинку ремонтні роботи, замінив дах, замінив вікна та двері, побудував паркан. По даний час будь-яких претензій щодо вказаного майна до нього не надходило, будь-які особи, які б заявляли права на спірне майно не з`явилися з моменту смерті [PERSON] , тобто з [INFO] - до нині. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. За таких підстав позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кучер Г.М. у судове засідання не з`явилися, представник надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, позов підтримує. Представник відповідача Глуховецької селищної ради в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що за [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно запису погосподасрської книги №4 особового рахунку № [NUMBER] , рахується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,3000 га, який знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок побудований в 1968 році. Свідоцтво про право власності на ім`я померлої не видавалося, що підтверджується довідкою №2-284 від 31 серпня 2023 року, виданої старостою смт. Бродецьке (а.с.8). З довідки №2-286 від 01 вересня 2023 року, виданої старостою смт. Бродецьке, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , по день смерті (а.с.9). [PERSON] з 2006 року фактично користується житловим будинком та земельною ділянкою, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №2-300 від 14 вересня 2023 року, виданої старостою смт. Бродецьке (а.с.10). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 вересня 2023 року виготовлено на замовлення [PERSON] (а.с.11-13). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 січня 2006 року виконкомом Бродецької селищної ради Козятинського району Вінницької області (а.с.14). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №73876824 від 08 вересня 2023 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.15). Як вбачається з довідки №641 від 22 вересня 2023 року, виданої керівником Козятинського відокремленого підрозділу КП "ВООБТІ", згідно матеріалів інвентаризаціної справи №305, станом на 31 грудня 2012 року, право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок з господарськими будівлями), який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в цілому КП "ВООБТІ" за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області, Михальчук Т.В., реєстровий №1840. Реєстрація КП "ВООБТІ" - 27 серпня 2003 року, реєстровий №348, реєстрова книга №2 (а.с.16). Факт того, що позивач відкрито володіє зазначеним будинком і використовує його для проживання, підтверджується також копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.23-35). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначила, що з 2006 року користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним будинком, має право на цей житловий будинок в силу положеньстатті 344 ЦК України. Відповідно до частини 1статті 82 ЦПК Україниобставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях уча сників справи, їхніх представників. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та продовжує більше десяти років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на цей житловий будинок, жодних спадкоємців, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved