Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача завдані збитки у порядку регресу у сумі 3 135,52 грн., та за період з 29.11.2019 по 28.11.2022 суму індексу інфляції у розмірі 1\~377,18 грн. і 3% річних у розмірі 282,20 грн., посилаючись на протиправне підключення нульового проводу до приладу обліку квартир. В обґрунтування вимог зазначено, що у лютому-березні 2017 року вона помітила значне підвищення нарахувань показників електроенергії. У квітні 2017 року вона звернулась до ТОВ «Житлосервіс-КР» з цього питання та 26.04.2017 було складено акт про встановлення нульового проводу до приладу обліку електроенергії квартири [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] . Нею з`ясовано, що ще в 2009 році зверталися до ЖКП із заявами про перевірку правильності підключення електромережі між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , актом від 13.07.2009 роз`яснено необхідність заміни нульових проводів між квартирами. Таким чином унаслідок протиправного підключення нульового проводу до приладу обліку електроенергії квартири [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] , мешканці квартири [ADDRESS] повинні були сплатити менше коштів. З 2010 року нею з`ясовано збільшення нарахувань у кількісному виразі кіловат-годин в порівнянні з травня 2017 року по квітень 2018 року (за цей період спожито електроенергії 767 кВт) (після виявлення та відключення від лічильника кв. [ADDRESS] нарахування за 01.01.2011-30.04.2017 перевищили річне нарахування за 01.05.2017 по 30.04.2018, що у цінах за 2011-2017 складає 3\~135,52 грн. Вона зверталася з позовом до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про зобов`язання здійснити їй, як абоненту, перерахунок за послуги постачання електричної енергії, однак рішенням суду від 14.04.2021 відмовлено у задоволенні вимог у зв`язку з відсутністю доказів, що саме АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» повинно відшкодовувати шкоду, завдану незаконним підключенням власників іншої квартири (суміжної) до електрощитової квартири позивача. Тому вважає, що власник квартири [ADDRESS] завдав їй збитків і на підставі статей 22, 1166, 1191 просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Звільнено позивача за її клопотанням від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Не погодившись з позовними вимогами, відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідачем зазначено, що вона взагалі заперечує факт незаконного (самовільного) підключення нею нульового (або будь-якого іншого) проводу до приладу обліку електроенергії між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Станом на 2009 рік, згідно акту про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 13.07.2009, вказано про те, що «споживачу необхідно поміняти місцями вихідні нульові провода між кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] » - тобто жодного зазначення незаконності установлення нульового проводу не вбачається, а навпаки, рекомендується здійснити заходи щодо зміни умов місць нульових проводів між квартирами і саме вчинити ці дії споживчу електроенергії в квартирі [ADDRESS] . В акті про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 10.05.2017, вказано про опломбування лічильника квартири [ADDRESS] , вказано кількість пломб Держстандарту та пломби електропостачальника, однак факту пошкодження пломб чи зовнішніх пошкоджень не зафіксовано. А в акті від 26.04.2017 вказано лише про наявність «нульового проводу обліку електроенергії квартири [ADDRESS] від прибору обліку квартири [ADDRESS] », тобто не зазначено про самовільність або незаконність встановлення нульового проводу. При огляді лічильника 26.04.2017 її узагалі залучено не було, з актом її не ознайомлено, особисто вона взагалі не бачила сам факт наявності нульового проводу між лічильниками. При цьому сам факт наявності нульового проводу між приборами обліку не може бути доказом «незаконного споживання» мешканцями квартири 18 електроенергії квартири [ADDRESS] , адже жодного доказу пошкодження пломб приладів обліку квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] зафіксовано не було, позивачем не проводилась експертиза, результати якої могли б підтвердити стороннє втручання в засіб обліку лічильника електроенергії. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження часу встановлення (рік, місяць, день) нульового проводу між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , не надано доказу на підтвердження підвищення споживання електричної енергії внаслідок неправильної роботи приладу обліку чи втручання в роботу приладу обліку сторонніми особами. Згідно акту перевірки схеми приєднання до електромереж квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] від 02.05.2023, «замикаючий пристрій поверхневого щита у справному стані та запобігає несанкціонованому доступу до обладнання; прилади обліку електроенергії квартир приєднані до магістралі під`їзд через окремі вимикаючі навантаження; квартирні проводки квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] підключені до своїх лічильників окремо; несанкціонованих приєднань до електромереж не виявлено; схеми обліку електроенергії в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] не порушені». Позивачем не надано жодного доказу того, що взагалі було проведено відключення нульового проводу від засобу обліку електроенергії між кватирами 18 та 19, лише у тексті постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.02.2022 у справі № 214/5337/18 в описовій частині є згадка про відключення нульового проводу між квартира [ADDRESS] та [ADDRESS] саме 26.04.2017 працівниками ТОВ «Житлосервіс-КР», але ні у тексті позовної заяви, ні у додатках немає будь-яких документів та згадки на підтвердження такого відключення. Лічильники обліку електроенергії квартир будинку [ADDRESS] знаходяться у загальному коридорі будинку, закриті щитком, який в свою чергу закритий на замок. Ключі до щитка вона не має та ніколи не мала, враховуючи, що щиток зачинений. Тобто фізично вона не мала доступу до щитка для встановлення яких-небудь проводів, як про це зазначено позивачем. Крім цього, позивач не наводить підстав користування електроенергією за вказаною адресою у період 2010-2018 р.р. та того факту, що особовий рахунок відкритий саме на неї, бо надана роздруківка загальної картки користування електроенергією за адресою позивача оформлена на іншу людину. Розрахунок збитків необґрунтований, оскільки не зазначено підстави проведення порівняння річних нарахувань споживання електроенергії за 01.01.2011 по 30.04.2017 з нарахуваннями за 01.05.2017-30.04.2018. Позивач вказує значно більші суми за електроенергію, ніж фактично нею було сплачено за спірний період, що підтверджується наданими нею доказами. При цьому порівнюючи надану нею лицьову картку з лицьовою карткою позивача, то споживання електроенергії по її квартирі майже постійно є значно вищим, ніж у позивача, за винятком лютого-травня 2018 року, коли у її квартирі ніхто не проживав. До того ж позивачем узагалі пропущені строки для звернення до суду із стягненням наявності заборгованості, оскільки порушення вона помітила у лютому-квітні 2017 року, акт про наявність нульового проводу складено 26.04.2017, тому саме з цієї дати слід рахувати сплив строку, який закінчується 27.04.2020. Аналогічне стосується стягнення з неї 3% річних та інфляційних втрат, розрахунок по яких взагалі відсутній у позові. Тому просить відмовити у задоволенні вимог повністю. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач разом зі своїм представником заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є фізичною особою-підприємцем, займається електромонтажем та має договір з керуючою компанією. 02.05.2023 комісією за його участі було проведено обстеження та складено акт перевірки схеми приєднання до електромережі квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Було встановлено, що схема підключення до електромережі не порушена. Також виявлено недопустиме з`єднання через лічильники, при цьому факт крадіжки електроенергії із-за такого з`єднання не міг мати місця, проте можливі були спотворення в показниках лічильників. У разі можливості змін показників лічильника, такі можуть бути спотворені в сторону зростання у напрямку приєднання до лічильника. Менші показники на іншому лічильнику у такому випадку виключаються. При цьому вузол розподілу електроенергії був опломбований, слідів несанкціонованого втручання до нього не виявлено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посилаючись на давність подій пояснень по суті справи надати не змогла. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Щодо строків звернення до суду з даним позовом, суд зауважує, що, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що строки звернення до суду позивачем не порушені та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.08.2020, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії акту про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 13.07.2009 по [ADDRESS] , наданої позивачем у якості доказів на підтвердження заявлених вимог, споживачу необхідно поміняти місцями вихідні нульові проводи між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно копії акту ТОВ «Житлосервіс-КР» від 26.04.2017, при огляді квартири [ADDRESS] мудрого, виявлено підключення нульового проводу до приладу обліку електроенергії квартири [ADDRESS] від приладу обліку квартири [ADDRESS] . Згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 214/3527/18, [PERSON] у червні 2018 року звернулася з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про зобов`язання здійснити перерахунок за послуги з постачання електричної енергії, оскільки у лютому-березні 2017 року вона помітила значне підвищення нарахувань показників електроенергії у порівнянні з періодом за лютий-березень 2016 року, у зв`язку з чим звернулась до ТОВ «Житлосервіс-КР» з відповідною заявою. 26 квітня 2017 року ТОВ «Житлосервіс-КР» було складено Акт, яким встановлено наявність нульового проводу до приладу обліку електроенергії квартири [ADDRESS] . Унаслідок протиправного підключення нульового проводу до приладу обліку електроенергії у [PERSON] збільшились показники споживання електроенергії, тому вона просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» здійснити їй перерахунок за послуги з постачання електричної енергії. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року, залишеним в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог. В мотивувальній частині указаної постанови у справі № 214/3527/18, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач взагалі не надала суду жодного доказу, на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, суду не надано доказів того, що позивач є власником квартири [ADDRESS] та споживачем електроенергії за вказаною вище адресою, оскільки відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 22 вересня 2017 року, станом на 01.01.2016 року в квартирі [ADDRESS] , зареєстрованих осіб немає, особовий рахунок споживача електричної енергії в квартирі [ADDRESS] відкрито на ім`я [PERSON] , відповідно відповіді КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] . Інших відомостей щодо власника вказаної квартири матеріали справи не містять, що спростовує доводи позивача про те, що вона є споживачем електричної енергії в квартирі [ADDRESS] . Позивачем не надано доказів того, що за вказаною адресою було встановлено факт втручання до приладу обліку електроенергії та що саме відповідачем були порушені права позивача, як споживача електроенергії, за вказаною адресою. Також колегією суддів не були прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не спростував факту самовільного підключення власника квартири [ADDRESS] до електромережі, яка підключена до квартири позивача, в той час як при вирішені спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (витівникові), оскільки в даному випадку матеріалами справи не встановлено що позивач є споживачем електроенергії в квартирі [ADDRESS] та що саме відповідачем були порушені права позивача, як споживача електроенергії, за вказаною адресою. Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував той факт, що позивач є споживачем електроенергії колегією суддів не були прийняті до уваги, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач у своєму позові не наводить підстав користування електричною енергією в квартирі [ADDRESS] , оскільки особовий рахунок відкритий на іншу особу. Суд погоджується з доводами відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження підвищення споживання [PERSON] електричної енергії внаслідок неправильної роботи приладу обліку чи втручання в роботу приладу обліку сторонніми особами, у тому числі відповідачем [PERSON] . Посилання на застосування вимог статті 1191 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки у матеріалах справи відсутні докази винності відповідача у завданні позивачу шкоди та права, у зв`язку з цим, позивача зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Посилання на правові позиції Верховного Суду стосуються виплат страхового відшкодування. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки ухвалою суду від 24 квітня 2023 року, позивач звільнена від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed