Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вороновицької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява обгрунтована наступним. [INFO] в м. Вінниці померла баба позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка з кадастровим номером 0520655300:03:001:2253, площею 3,3004 га, яка розташована на території Вороновицької селищної ради з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв спадкоємець першої черги - її син, а батько позивача [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав та [INFO] помер. Спадщину після смерті батька прийняла позивачка шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу. Спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом, які б мали право на спадщину, після смерті батька, немає. Приватним нотаріусом Конюк В.О. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину - спірну земельну ділянку, оскільки рішення Вороновицької селищної ради про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] було прийнято після її смерті. Факт належності спірної земельної ділянки [PERSON] доводиться рішенням Вороновицької селищної ради від 03.03.2001, державним актом на право приватної власності на землю серії ВН 3931 від 14.03.2001, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічною документацією на земельну ділянку. Оскільки позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку у нотаріуса, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку з кадастровим номером 0520655300:03:001:2253, площею 3,3004 га, яка розташована на території Вороновицької селищної ради з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судові витрати просила залишити за нею. Ухвалою суду від 16.08.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, за клопотанням позивача витребувано докази. (а.с. 56). Ухвалою суду від 16.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 108). Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Білозор О.Л. в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились. Представником позивачки подано заяву, в якій позовні вимоги він підтримує повністю та просить справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки (а.с. 104-106). Представник відповідача Вороновицької селищної ради в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, селищний голова О. Ковінько надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 111). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін та їх представників. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. На підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів судом встановлено наступне. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивачка [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивачка [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 49). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №3931 (а.с. 13) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4600376212023 від 20.03.2023 (а.с. 14-15) [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної ради від 03.03.2001 (а.с. 12) передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,30 га на території Вороновицької селищної ради, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520655300:03:001:2253. На вказану земельну ділянку ДП «Вінницький науково-дослідний проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію (а.с. 16-26). Відповідно до звіту № ZVL-230627-02 про експертну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вороновицька селищна рада, власником якої є [PERSON] , станом на дату оцінки 27.06.2023 становить 93469 грн. без ПДВ (а.с. 27-46). З копії спадкової справи №14/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що надана приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., та в матеріалах якої міститься копія спадкової справи №879/2000 на майно померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 60-103) вбачається наступне. 27.10.2000 [PERSON] звернувся із письмовою заявою до Вінницької районної державної нотаріальної контори, в якій вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишився заповіт від 22.03.1996, яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме за законом право заповіла сину - [PERSON] .. Спадщину після смерті матері він приймає та просить видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. 27.10.2000 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка площею 0,1500, яка розташована на території Вороновицької селищної ради, цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд по [ADDRESS] . Також, 27.10.2000 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - грошовий вклад у Вінницькому РВ Ощадбанку. 01.02.2001 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . 06.05.2021 позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О. із письмовою заявою, в якій вказала, що вона приймає спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Одночасно повідомила, що окрім неї є інший спадкоємець за законом - дочка померлого [PERSON] .. Пережилої дружини та особи, з якою померлий проживав однією сім`єю, але не перебував у зареєстрованому шлюбі, немає. Спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] - його дочка [PERSON] 06.05.2021 подала приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О. письмову заяву, в якій вказала, що вона відмовляється від належної їй частки у спадщині після смерті її батька на користь дочки померлого [PERSON] .. 19.01.2022 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на спадкове майно транспортний засіб марки «ГАЗ 2410», д.н.з. [NUMBER] . 10.11.2022 [PERSON] подала нотаріусу письмову заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку площею 3,30 га, яка розташована на території Вороновицької селищної ради, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала матері померлого [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О. від 24.03.2023 від 58/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] на земельну ділянку площею 3,30 га, кадастровий номер 0520655300:03:001:2253, розташовану на території Вороновицької селищної ради, яка належала матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав, оскільки з Державного акту вбачається, що рішення уповноваженого органу - Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] було прийнято після її смерті (а.с. 52, 102). Таким чином, судом встановлено, що баба позивачки [PERSON] померла [INFO] , після смерті якої залишився заповіт, який вона заповіла все своє майно на користь сина [PERSON] .. Спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] її син прийняв спадщину після смерті матері, оскільки у визначений законом строк подав до нотаріуса письмову заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Проте, вже після смерті [PERSON] рішенням 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної ради від 03.03.2001 [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 3,30 га, кадастровий номер 0520655300:03:001:2253, та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №3931. Однак, свої спадкові права на вказану земельну ділянку спадкоємець після смерті [PERSON] її син [PERSON] за життя не оформив. Спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла його дочка позивачка [PERSON] , яка у визначений законом строк подала нотаріусу письмову заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Інший спадкоємець за законом після смерті [PERSON] - його дочка [PERSON] у визначений законом строк подала нотаріусу письмову заяву про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] на користь позивачки [PERSON] .. Проте, оскільки правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку на ім`я спадкодавця [PERSON] було видано вже після її смерті, нотаріусом було відмовлено позивачці [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] на спірну земельну ділянку, яка належала матері померлого [PERSON] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкових прав. Таким чином, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивачка позбавлена можливості, її право на спадщину порушене та підлягає захисту. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним кодексом України, а також нормами Земельного кодексу України, які застосував суд при вирішенні справи та на які посилався позивач. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно ч.2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачкою, відповідають матеріальному закону. Викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права власності на земельну ділянку за позивачкою, що належать померлій [PERSON] .. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Понесені позивачкою судові витрати слід залишити за позивачкою, відповідно до висловленої нею позиції у позовній заяві. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України, ст. 22, 25 ЗК України,

Outcome: approved