Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

19 червня 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та права власності на частку у спільному майні подружжя. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 03.07.1982\~ [PERSON] та\~ [PERSON] уклали\~шлюб.\~Від шлюбу\~у [PERSON] \~та [PERSON] \~народився син\~ [PERSON] .\~15\~січня 2002\~року шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~розірвано.\~За час\~шлюбу подружжям\~було побудовано гараж під [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у виді спірного гаражу. Державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори 25 січня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. На підставі викладеного позивачі за первісним позовом просять суд визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , в праві спільної сумісної власності на гараж № [NUMBER] , розміром 4,42х5,97 м., загальною площею 28,8 кв.м., з підвалом загальною площею 5,0 кв.м. та оглядовою ямою, розташований за адресою: [ADDRESS] становила частку. Також позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на частку вищезазначеного гаражу у спільному майні подружжя набутого у період шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на частку вищевказаного гаражу в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати по справі позивачі просили покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 24 липня 2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 06 жовтня 2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Коваленко Р.А. до суду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у виді спірного гаражу. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно позивач за зустрічним позовом не може реалізувати свої права на спадкування після померлого чоловіка. На підставі викладеного позивач за зустрічною позовною заявою просить визнати за [PERSON] право власності на гаражу загальною площею 28,8 кв.м., допоміжною підвал площею 5,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та покласти на позивачів за первісним позовом судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом до спільного розгляду з первісним позовом. 22 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд у справі по суті. Позивачі за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Також [PERSON] та [PERSON] просили суд зменшити розмір витрат на правову допомогу позивача за зустрічним позовом з огляду на їх майновий стан. Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві та просив їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачів за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 03 липня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . 15 січня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 19 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] [PERSON] помер. 06\~грудня 2021\~року [PERSON] \~звернувся до\~Державного нотаріуса\~Сьомої державної\~нотаріальної контори\~із заявою\~про прийняття\~спадщини після\~смерті батька\~ [PERSON] , померлого [INFO] . 06\~травня 2022\~року [PERSON] \~звернулась до\~Державного нотаріуса\~Сьомої державної\~нотаріальної контори\~із заявою\~про прийняття\~спадщини після\~смерті чоловіка\~ [PERSON] , померлого [INFO] . З наданої\~суду копії\~архівної справи\~КП «Криворізьке\~БТІ» ДОР»\~стосовно гаражу\~ [ADDRESS] )\~вбачається,\~що рішенням\~Виконавчого комітету\~Жовтневої районної\~Ради народних\~депутатів від\~11.11.1996\~№ 498\~вилучено частину\~земельної ділянки\~розміром 70\~кв.м.\~у громадянина\~ [PERSON] ,\~який мешкає\~по [ADDRESS] \~під будівництво\~капітальних гаражів.\~20\~грудня 1996\~року [PERSON] \~звернувся із\~заявою до КП «Криворізьке БТІ» ДОР» про реєстрацію права власності на гараж по [ADDRESS] . Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності, видане 03.01.1997 у нечитабельному вигляді. Відповідно до довідки КП «Криворізьке БТІ» ДОР» № 198733 від 16.11.2022, право власності на гараж № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] зареєстроване на праві приватної власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» на ім`я [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності, виданого 03.01.1997 на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 498 від 11.11.1996р. Рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради №112 від 10.03.2023 року [PERSON] відмовлено у видачі дубліката свідоцтва на право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю архівних матеріалів та запропоновано звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 30 травня 2023 року ФОП [PERSON] за заявою [PERSON] , складено Технічний паспорт на гараж за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв.м., з підвалом загальною площею 5,0 кв.м. Відповідно до Звіту про оцінку майна ринкова вартість гаражу за адресою: [ADDRESS] складає 25159,00 грн. Постановою Державного нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 25 січня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки не надано правовстановлюючого документу на гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі питання щодо набуття майна [PERSON] регулюється положення КпШС України, а питання спадкування [PERSON] та [PERSON] положеннями ЦК України 2003 року. Відповідно до статті 22 КпШС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення\~щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу закріплено у ст. 60 СК України. Статтею 16 Закону України «Про власність» визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Кодекс про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час реєстрації права власності на спірний гараж визначав поняття спільної сумісної власності подружжя, під якою розумілося нажите подружжям за час шлюбу майно, а також поняття роздільного майна подружжя, яке є власністю кожного із них особисто (статті 22, 24 Кодексу). Так, [PERSON] належними й допустимими доказами довела те, що спірний гараж нажитий під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вказане нерухоме майно відноситься до спільної сумісної власності подружжя та до такого майна підлягають застосуванню положення ст. 28 КпШС України. Відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) вказано, що: «статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна». Оскільки спірний гараж, який увійшов до спадкового майна померлого [PERSON] , відноситься до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому підлягає визначенню частка у вказаному майні кожного з подружжя, яка дорівнює частці кожного. Враховуючи те, що частки кожного з подружжя у спільному майні є рівними, тому вбачається доведеність позовних вимог [PERSON] з визнання за нею права власності на частку гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у спільному майні подружжя набутого у період шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . Також, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги та у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Під час розгляду справи, судом не встановлено інших осіб, окрім [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті [PERSON] . За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді частки гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому вбачається доведеність позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з визнання за кожним з них права власності на 1/4 частку гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження\~доказів витрат\~на правничу\~допомогу представником\~позивача за\~зустрічним позовом\~були долучені,\~зокрема:\~договір про\~надання правничої\~допомоги від\~10\~квітня 2023\~року №\~28/23;\~додаткова угода\~від 10\~квітня 2023\~року до договору про надання правничої допомоги від 10 квітня 2023 року № 28/23; Акт приймання передачі правничої допомоги від 27.11.2023 на суму 8000,00 грн. Суд вважає, що стягненню із позивачів за первісним позовом на користь [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., в рівних частинах з кожного, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, оцінюючи при цьому складність справи, фінансовий стан обох сторін та обґрунтованості таких витрат. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, судом задоволено позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами. В свою чергу позивачем за первісним позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1073,69 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] є особою з інвалідністю І групи та в силу положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] сплачений судовий збір 1073,69 грн. За положеннями ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. За результатами судового розгляду судові витрати покладаються на обидві сторони, а тому суд вважає за доцільне зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, а саме зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1463,16 грн. (2536,85 грн. 1073,69 грн.). Також, згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь Держави судові витати зі сплати судового збору в розмірі 1073,69 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,85 грн. у зв`язку зі звільненням від їх сплати [PERSON] компенсувати [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved