Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] у вигляді частини квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на частину цієї квартири у порядку спадкування після смерті батька та визнати за нею право власності на частину цієї квартири за набувальною давністю. Позов вмотивовано тим, що її батько помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири. Крім цього [INFO] помер її дідусь батько її батька [PERSON] , і після смерті якого так5ож була відкрита спадщина і заяву про прийняття спадщини подавав її батько, одна свідоцтво про право власності за законом після смерті [PERSON] , на частину квартири не видавалося. Інші дві частині квартири на праві власності належить відповідачам, однак вони тривалий час у квартирі не проживають, виїхали за межі держави. Відповідачі відзиву не надали, судові повістки надсилалися їм за зареєстрованим місцем проживання, до суду повернулися судові повістки з відмітками «адреса відсутній за вказаною адресою», тому, на підставі ст.128ч.8 ЦПК України вважаються сповіщеними належним чином. Представник позивачки позов підтримала, просила його задовольнити. Дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.09.1993р. [PERSON] , [PERSON] та відповідачам видано Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] по частині кожному. [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина. Заяву про прийняття спадщини після смерті батька, у встановлений Законом строк, до нотаріуса подав [PERSON] . Позивач народилася [INFO] і її батьком є [PERSON] , зареєстрована у спірній квартирі з народження. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , від імені позивачки, подала її мати [PERSON] . Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1267 ч.1 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статтями\~1269,\~1270 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що по батько позивача прийняв спадщину після смерті [PERSON] у вигляді частини спірної квартири, а позивач прийняла спадщину після смерті свого батька у вигляді частини спірної квартири, тому позов в частині визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] підлягає задоволенню. Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає, що згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об`єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Обов`язковою обставиною, яка має значення для визнання права власності на майно за набувальною давністю є відсутність у позивача інших підстав набуття права на це майно (ч.1 ст.344 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач була зареєстрована у квартирі як член сім`ї співвласника, тобто мала право лише на її користування, а не володіння, а отже і підстав для задоволення позову в іншій частині суд не вбачає.

Outcome: partial