Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Позов мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.10.2020 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю (відповідачкою по справі) за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що він проживає окремо від своєї малолітньої дитини, в іншому населеному пункті Львівської області та відповідачкою чиняться перешкоди у його спілкуванні з їх спільною дитиною всупереч інтересам дитини, відтак він звернувся з заявою до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідача про вирішення питання щодо його участі у спілкуванні з дитиною. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року йому було встановлено розпорядок зустрічей з малолітньою дитиною, зобов`язавши відповідачку не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька з донькою. Однак, зазначає, що відповідач наполегливо, всіма можливими способами ухиляється від виконання вказаного розпорядження органу опіки та піклування, зокрема у визначені дні та години двері своєї квартири не відчиняє, доступу туди до дитини він не має жодного, на вулицю або у інше приміщення дитину відповідач не виводить та заблокувала його вхідні дзвінки у своєму телефоні. На підтвердження факту здійснення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною зазначає, що 06.08.2022 року він звернувся до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з заявою щодо навмисного невиконання відповідачем розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо побачень з малолітньою дитиною. Враховуючи вищевикладене, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] та у її вихованні за способом (розкладом), встановленим розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року: 1,3 субота місяця: з 14 год. до 18 год., в присутності матері: 2,4 неділя місяця: з 14 год. до 18 год., в присутності матері. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідачки - адвоката Микуша Д.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відзив мотивує тим, що задоволення позову призведе до кардинальних змін в житті дитини, порушення її звиклого та визначення нового режиму, порушення звичайного для дитини середовища, її соціальних зв`язків та навчання. Вказує, що відповідачкою не чинилися жодні перешкоди у спілкуванні, побаченнях батька з дитиною, однак сама дитина часто не виявляє бажання бачитись з батьком, після побачень з батьком дитина має страхи, знервована, від чого себе погано почуває. Також зазначає, що на підтвердження позовних вимог, позивачем не надано жодних інших доказів, окрім звернення до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, коли конкретно, яким чином та за яких обставин відповідачкою чинилися йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи містяться заяви такого про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.10.2020 рок. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 11.09.2018 року. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.07.2022 року встановлено [PERSON] наступні дні та години зустрічей з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : - 1,3 субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; - 2,4 неділя місяця з 14:00 год. до 18:00 год., в присутності матері; зобов`язано матір [PERSON] не чинити перешкод зустрічам та спілкуванню батька [PERSON] із донькою [PERSON] , [INFO] . На підтвердження факту здійснення відповідачкою [PERSON] перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] , позивач надав талон-повідомлення єдиного обліку №11654 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якого вбачається, що 06.08.2022 року [PERSON] звернувся до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з заявою, в якій просить прийняти міри до своєї колишньої дружини [PERSON] , яка не виконує розпорядження Франківської районної адміністрації щодо побачення з малолітньою дитиною. Спірні правовідносини склалися між сторонами з приводу усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ізстаттею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме не доведена наявність перешкод для спілкуванні та виховання малолітньої дитини з боку відповідачки. Суд не бере до уваги наданий позивачем талон-повідомлення єдиного обліку №11654 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, оскільки позивачем не надано суду прийнятого рішення за вказаною заявою, яке б могло свідчити про здійснення відповідачкою перешкод у його спілкуванні з їх спільною малолітньою дитиною. Отже, матеріали справи не містять доказів, які б у відповідності до ст. 159 СК України свідчили, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з їх малолітньою донькою. У відповідності до ст. 157 СК України позивач та відповідач мають спільно вирішувати питання щодо виховання своєї доньки. Оскільки позивач проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з ним, а відповідач, з якою проживає дитина, не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Враховуючи наведене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки з боку відповідача та відсутності підстав для визначення участі позивача як батька у вихованні дитини, у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено,

Outcome: dismissed