Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади села Кнісело в особі Бібрської міської ради Львівської області, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить встановити факт перебування [PERSON] , який помер [INFO] в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області, у зареєстрованому шлюбі, укладеному 22.07.1972 у с. Кнісело Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ 026518 від 20.03.2001, виданого на підставі рішення сесії Жидачівської районної ради №225 від 22.09.2000; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради, загальною площею 2,0211 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ №026518 від 20.03.2001, виданого на підставі рішення сесії Жидачівської районної ради від 22.09.2000 №225. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті котрого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,0211 га, належні померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №026518 від 20.03.2001. На момент смерті [PERSON] в даному будинку проживала його дружина [PERSON] , яка займалася його похороном та вступила в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. [PERSON] прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, про відмову від спадщини не заявляла, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалася такою, що її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , після смерті котрої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради, загальною площею 1,1904 гектари, згідно Державного акту на право приватної власності на землю. Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,0211 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №026518 від 20.03.2001, що вона фактично успадкувала після його смерті свого чоловіка [PERSON] , однак юридично не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] була зареєстрована в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області до дня смерті що наступила [INFO] . Разом з нею до дня її смерті був зареєстрований і проживав [PERSON] , 1979 року народження, де продовжує проживати до сьогоднішнього дня. Інших членів господарства не було. Від імені [PERSON] у виконкомі Кніселівської сільської ради посвідчувався заповіт 07.03.2003 № 27 в користь [PERSON] . На день смерті заповідача цей заповіт не змінений і не скасований. Окрім [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які мали б право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] - не було. Оскільки [PERSON] постійно проживав із [PERSON] на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 07.05.2015, [PERSON] визнано недієздатним та призначено йому опікуна - [PERSON] . Згодом позивач звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою про визнання за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради, загальною площею 1,1904 гектари. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20.07.2021 у справі №443/1832/20, визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради , загальною площею 1,1904 гектари, Згідно Державного акту на право приватної власності на землю після смерті [PERSON] . Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,0211 га, належних померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №026518 від 20.03.2001, що фактично успадкувала [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. 01.05.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. В даному випадку право [PERSON] на спадкове майно не визнається, оскільки його опікун не може пред`явити оригінал правовстановлюючого документа, через втрату останнього. За таких обставин позивач змушений звертатися до суду із заявою про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Вважаючи, що його спадкові права порушено, позивач звернувся із даним позовом до суду. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 12.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження на 05.06.2023 /а.с.28-29/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05.06.2023 справу розглядом відкладено на 19.06.2023 у зв`язку з неявкою сторін /а.с.37/. Ухвалою підготовчого засідання від 19.06.2023 клопотання представника позивача адвоката Яременка І.О. про витребовування доказів задоволено, справу розглядом відкладено на 05.07.2023 /а.с.44-45/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05.07.2023 справу розглядом відкладено на 18.08.2023 у зв`язку з неявкою сторін /а.с.57-58/. Ухвалою підготовчого засідання від 18.08.2023 заяву представника позивача адвоката Яременка І.О. про уточнення позовних вимог задоволено, справу розглядом відкладено на 08.09.2023 /а.с.67-68/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.09.2023 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 28.09.2023 /а.с.75-76/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.09.2023 справу розглядом відкладено на 20.10.2023 у зв`язку з неявкою сторін /а.с.80/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.10.2023 справу розглядом відкладено на 14.11.2023 /а.с.87/. Розгляд справи по суті відбувся 15.11.2023 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яременко І.О. подав заяву в якій просить, розгляд справи просить проводити без його участі та участі позивача. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Представник відповідача територіальної громади села Кнісело в особі Бібрської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося За таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу за їх відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 223 ЦК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, а також свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області у справі № 443/280/15-ц від 07.05 2015 [PERSON] , [INFO] , мешканця с. Бережниця, Жидачівського району, Львівської області визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 22.07.1972, після чого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблений відповідний актовий запис №8 та повторно видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 19.08.1998 /а.с.12/. Згідно відповіді на запит виданої Відділом №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №02-04-2023 від 03.04.2023 згідно Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення сесії Жидачівської районної ради від 22.09.2000р. № 225 на [PERSON] зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №026518 від 20.03.2001. Реєстраційний номер 155. Площа земельної ділянки 2,0211 га/а.с.23/. Згідно запису актового про смерть від 23.01.2002 [PERSON] помер [INFO] у с. Бертишів Жидачівського району Львівської області /а.с.52/. Довідкою №51 від 04.07.2023 встановлено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом із ним були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався /а.с.66/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради [PERSON] , який помер [INFO] в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області та [PERSON] , на якого видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ 026518 від 20.03.2001, є одна і та ж сама особа. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.02.2007 виданого Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області 22.02.2007 у віці 98 років померла [PERSON] /а.с.15/. Згідно довідки виданої виконкомом Новостріличанської селищної ради Жидачівського району Львівської області № 867 від 05.07.2016 про те, що [PERSON] , 1908, року народження, була зареєстрована та постійно проживала в с. Бертишів Жидачівського району Львівської області до дня смерті, яка наступила [INFO] . Разом із нею до дня її смерті був зареєстрований і проживав [PERSON] , 1979 року народження, де продовжує проживати. Від імені [PERSON] у виконкомі Кніселівської сільської ради посвідчувався заповіт 07.03.2003 № 27 на користь [PERSON] .. На день смерті заповідача цей заповіт не змінений і не скасований. За даними селищної ради заборони та арешту на спадкове майно, яке знаходиться в с. Бертишів і рахується за [PERSON] немає /а.с.16/. Згідно заповіту складеного 07.03.2003 який посвідчений секретарем виконкому Кніселівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 27, [PERSON] заповіла усе своє майно - [PERSON] /а.с. 17-18/. Згідно витягу зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61308330 від 14.08.2020 у Спадковому реєстрі інформація за параметрами пошуку [PERSON] відсутня /а.с.19/. Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20.07.2021 за [PERSON] визнано в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кніселівської сільської ради, загальною площею 1,1904 гектари, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 року № 225 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 154 /а.с.20-22/. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Посацької А.О. № 59/02-31 від 01.05.2023 завести спадкову справу після смерті [PERSON] не вбачається можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно /а.с.25/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Нормою частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Приписами частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.1972. Ця обставина повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не викликають сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності, а у сукупності є достатніми для встановлення факту перебування їх у шлюбі. З врахуванням вищенаведеного суд також приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ 026518 від 20.03.2001, виданий на підставі рішення сесії Жидачівської районної ради №225 від 22.09.2000 виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] Суд зазначає, що встановлення зазначених фактів породжує для позивача юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у реалізації ним права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] майна, яке остання успадкувала як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20.07.2021 у справі №44/1832/20, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] , за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved