Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

06.10.2023 позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом: - Зняти арешт з кімнати [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , відомості про який містяться в записі про обтяження №6181722, та виключити запис про обтяження №6181722 від 04.04.2006 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.2-5). Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] з 19.03.2019 є власником 298/1000 частки блоку гуртожитку загальною площею 20,988 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що знаходиться за вказаною адресою ( [ADDRESS] ), що підтверджується договором дарування від 19 березня 2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав. З метою оформлення договору купівлі-продажу позивач звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Дудки О.С., але їй було відмовлено у нотаріальному посвідчення угоди, у зв`язку із зареєстрованим обтяженням, номер запису про обтяження 6181722. Також зазначає, що згідно з відповіддю в.о. начальника Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) станом на 26.09.2023 у відділу немає відкритих виконавчих проваджень, де боржником є позивач. Наявність запису про обтяження є перешкодою для оформлення договору купівлі-продажу належного позивачу майна. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 18). У судовому засіданні представник позивача адвокат Новоселецька О.А. позов підтримала та підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Представнику відповідачів у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшло клопотання державного виконавця Братусь Л.М. розглянути справи без представника відділу та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з і ч.2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві власності на підставі Договору дарування від 19 березня 2019 року, реєстровий № 251, належить 298/1000 частки блоку гуртожитку загальною площею 20,988 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Станом на 19.09.2023 право власності зареєстровано за позивачем, що підтверджується долученою до позовної заяви Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №347136780 від 19.09.2023 (а.с.11-12). Як встановлено з вищевказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №347136780 від 19.09.2023 (а.с.11-12), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень: номер про обтяження -6181722; дата, час державної реєстрації - 04.04.2006 16:32:51; вид обтяження- арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: бн, виданий 30.03.2006, видавник: Бориспільська державна виконавча служба. Суд звертає увагу, що зазначена інформація про державну реєстрацію обтяжень містить відомості про суб`єкта обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються: Товариство з обмеженою відповідальністю, код ЄДРПОУ: 19408270, адреса: м.Бориспіль, Київської обл., вул.Дзержинського (на даний час - Бежівка), 1. Перевіркою відомостей щодо юридичної особи з кодом ЄДРПОУ 19408270 в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виявлено, що підтверджується відповіддю №333980 від 23.11.2023 (а.с.21). З відповіді Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 26.09.2023 №79793, адресованої адвокату Новоселецькій О.А., встановлено, що перевіркою «Автоматизованої системи виконавчих проваджень» станом на 26.09.2023 відкритих виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] , [INFO] , на виконанні у відділі не перебуває (а.с.13). Таким чином, будь-яких даних, які б давали підстави для реєстрації обтяження належного позивачу нерухомого майна на момент судового розгляду не встановлено, необхідність збереження зареєстрованого обтяження відповідачем не доведена, як і не доведено підстави реєстрації обтяження, здійсненої у 2006 році. . У цьому зв`язку суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону 1999 року, що була чинна до 05.10.2016, було передбачено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що набрала законної сили 05.10.2016 (з наступними змінами) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 цієї статті про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до вимог ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до\~ч.4\~цієї статті\~підставами для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті\~61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу\~XIII\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». За змістом ч.5 ст.59 Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Суд звертає увагу, що відповідно до до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» п ідставою для\~відмови в\~державній реєстрації\~прав: 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, обраний позивачем спосіб захисту : щодо скасування арешту та скасування державної реєстрації обтяження, - є належними способами захисту порушеного права власності позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вимоги щодо відшкодування понесених судових витрат позивач не заявляє, та відповідно до пояснень представника позивача понесені судові витрати позивач залишає за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved