Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У серпні 2023 року позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] , [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті батька мати та брат фактично прийняли спадщину, оскільки мешкали та були зареєстровані разом за однією адресою, належним чином спадщину не оформили. Після смерті матері вони з братом також фактично прийняли спадщину, оскільки мешкали та були зареєстровані разом за однією адресою. Після смерті брата позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батьків та брата на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Спірний житловий будинок, належав батьку позивача на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.1963 року. Зазначений договір за життя батька в КП «БТІ» зареєстрований не був. Право на житловий будинок в батька позивача виникло на підставі ЦК УРСР в редакції 1963 року, наявність державної реєстрації на той час не було передумовою виникнення права на нерухоме майно. Враховуючі, що зазначений правовстановлюючий документ не був зареєстрований в КП «БТІ», спадкоємці спадщину прийняли, але не оформили спадкові права, 27.07.2023 позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку з викладеним просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] після померлих батьків та брата. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягав на задоволені позову. Представник Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив винести на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.1963 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Слов`янської ДНК. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване не було, що підтверджується довідкою КП «БТІ» від 16.08.2023 року №102/0.75-2003. При цьому, в 1963 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~доводилися батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.05.1961 року та серії [NUMBER] від 04.02.1957 року відповідно. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.07.2023 року. [PERSON] та [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після померлого [PERSON] , оскільки були зареєстровані та постійно проживали за однією адресою, проте, своє право власності на спірний житловий будинок не оформили. Вказаний факт підтверджується довідками від 08.02.2016 року №181 та №727 від 10.11.2005 року, що видані Маяківською сільською радою, домовою книгою на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , спадковою справою №49/2015 [PERSON] померла [INFO] , що видно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.05.2008 року. Після її смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з відповідного повідомлення № 1047/02-14 від 03.12.2015 завідувача Другої слов`янської державної нотаріальної контори, що міститься в матеріалах спадкової справи 49/2015. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2015 року. Після його смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] , що вбачається з матеріалів спадкової справи № 49/2015, заведеної приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Зубковою А.О. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після померлого [PERSON] , проте, своє право власності на спірний житловий будинок не оформили. Спадкоємцями [PERSON] в рівних частках є позивач [PERSON] та його померлий брат [PERSON] , який прийняв спадщину, проте не оформив своїх спадкових прав. Інших спадкоємців\~до майна\~померлого [PERSON] \~з матеріалів\~спадкової справи\~судом не\~встановлено.\~ Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2023 року, приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спірний житловий будинок. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Заст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зіст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1\~ЦПК України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Приймаючи до уваги, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому, позов підлягає задоволенню. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Позивач не наполягає на відшкодуванні судових витрат.

Outcome: approved