Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У грудні\~2022\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Шахтобудівельна\~компанія» на\~користь [PERSON] \~в якості\~відшкодування моральної\~шкоди у\~зв`язку\~з ушкодженням\~здоров`я внаслідок\~професійного захворювання\~суму грошових\~коштів у\~розмірі 200\~000,00\~грн.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав,\~що він\~з 01\~серпня 2016\~року по\~15\~листопада 2021\~року працював\~на посаді\~прохідника 5\~розряду з\~повним робочим\~днем на\~підземній роботі\~у Товаристві\~з обмеженою\~відповідальністю «Шахтобудівельна\~компанія».\~15\~листопада 2021\~року його\~було звільнено.\~Всі вказані\~вище обставини\~про роботу\~позивача та\~його звільнення\~підтверджуються його\~трудовою книжкою.\~За час\~роботи на\~підприємстві відповідача\~позивач набув\~хронічних професійних\~захворювань.\~П.\~7\~акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання форми\~П-4\~від 06\~червня 2022\~року,\~затвердженого начальником\~Східного міжрегіонального\~управління Державної\~служби України\~з питань\~праці,\~встановлено наявність\~у позивача\~професійних захворювань:\~хронічна радикулопатія\~L5,S1\~праворуч в\~стадії затихаючого\~загострення з\~помірними статико\~-\~динамічними порушеннями,\~м`язово -\~тонічним та\~больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (p/t, 1/2), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛНІ-ІІ ст. (першого - другого ст.). П. 15 даного акту передбачає, що раніше у позивача не було хронічних захворювань. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: вуглепородний пил, - фактична величина 105,8 - 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81,9 - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 - 187 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 - 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні ЗО кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30° - 29 - 45% зміни при нормативному значенні до 30° - 25% зміни. Нахили корпусу 175 - 190 разі за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 - 95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 29 червня 2022 року серії 12ААВ № 547353 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та протипоказана важка фізична праця. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 29 червня 2022 року серії 12ААА № 106769 позивачу первинно безтерміново встановлено 60% втрати працездатності за професійним захворюванням. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою № 325 вих. № 1153 від 08 червня 2022 року. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що розумним, виваженим та справедливим має стати відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача в розмірі 200 000,00 грн. Дана сума відповідатиме глибині душевних страждань позивача, зможе певною мірою компенсувати такі страждання і жодним чином не призведе до збагачення позивача. Не погодившись\~з позовними\~вимогами,\~представником відповідача\~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вказав,\~що як\~вбачається з\~трудової книжки\~відповідача,\~на підприємстві\~відповідача він\~працював з\~01.08.2016\~року по\~15.11.2021\~року прохідником\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів.\~Звільнений за\~власним бажанням\~у зв`язку\~із виходом\~на пенсію.\~Вважає,\~що відповідач\~не створив\~безпечні та\~нешкідливі умови\~праці на\~його робочому\~місці,\~чим заподіяв\~шкоду його\~здоров`ю.\~Посилається на\~акт розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання від\~07.06.2022\~року та\~огляд МСЕК\~від 29.06.2022\~року,\~відповідно до\~яких позивачеві\~встановлено 60\~%\~втрати працездатності\~та 3\~групу інвалідності\~безстроково за\~захворюваннями:\~пневмоконіоз,\~ускладнений хронічним\~бронхітом,\~ІІ ст.,\~фаза затихаючого\~загострення ДН\~І-ІІ\~ст.,\~хронічна радикулопатія\~L5\~S1\~праворуч в\~стадії загострення\~з помірними\~статико -\~динамічними порушеннями\~та больовим\~синдромом,\~рецидивуючий перебіг.\~На думку\~позивача,\~моральна шкода\~заподіяна йому\~умовами виробництва,\~оскільки він\~тривалий час\~працювала в\~умовах впливу\~шкідливих факторів. Відповідно до\~п.17\~акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання від\~07.06.2022,\~професійне захворювання\~виникло у\~зв`язку\~з тривалим\~періодом роботи\~на підприємствах\~вугільної промисловості,\~а саме:\~Шахта «Алмазна»,\~ДП «Добропіллявугілля»,\~Шахта «Добропільська»,\~ТОВ «Ремшахтобуд»,\~ПРАТ «ШУ\~«Покровське»,\~ШБУ №\~9\~«ШБК»,\~ТОВ «ШБК\~«Донецькшахтопроходка»,\~ТОВ «Шахтобудівельна\~компанія».\~Останнім місцем\~роботи,\~за яким\~складено даний\~акт,\~є ТОВ\~«Шахтобудівельна компанія».\~Відповідно до\~виписки №\~325\~від 08.06.2022\~з медичної\~(амбулаторної\~карти)\~позивача,\~з розділу\~АНАМНЕЗ ЗАХВОРЮВАННЯ,\~вбачається,\~що він\~хворіє на\~хронічну попереково\~-\~крижову радикулопатію\~з 15.06.2020,\~на хронічний\~бронхіт -\~з 18.02.2019,\~тобто під\~час роботи\~на ТОВ\~«Шахтобудівельна компанія».\~Причини виникнення\~профзахворювань,\~вказані в\~п.\~18\~Акту П-4:\~вуглепородний пил,\~важкість праці,\~а також\~їх фактичне\~значення,\~включено до\~Акту на\~підставі висновків\~комісії при\~розслідування професійних\~захворювань,\~що виникли\~під час\~праці позивача\~на декількох\~підприємствах вугільної\~галузі.\~Проте,\~хронічна хвороба\~має довготривалий\~повільний процес.\~У розвитку\~хвороби розрізняють\~чотири стадії:\~латентний період,\~період продромальних\~явищ,\~гострий період,\~який переходить\~в хронічну\~стадію.\~Отже,\~розвиток хвороби\~мав відбуватися\~щонайменше протягом\~п`яти\~-\~семи років.\~Законодавством України\~допускається робота\~у шкідливих\~або небезпечних\~умовах праці,\~якщо цього\~потребує технологічний\~процес,\~але праця\~в таких\~умовах потребує\~більшої уваги\~і від\~роботодавця,\~і від\~працівника,\~та має\~наслідком певні\~пільги (відпустка\~більшої тривалості,\~пільговий пенсійний\~стаж,\~підвищена оплата).\~Зі свого\~боку відповідач\~завжди дотримувався\~покладеного на\~нього нормами\~законодавства обов`язку.\~Відповідачем застосовуються\~засоби індивідуального\~захисту,\~впроваджуються прогресивні\~технології з\~метою мінімізації\~впливу шкідливих\~факторів,\~з якими\~неминуче має\~справу кожен\~працівник гірничо-видобувної\~галузі.\~Але жоден\~засіб індивідуального\~захисту не\~може абсолютно\~убезпечити працівника\~від впливу\~шкідливого фактору,\~якщо сам\~працівник не\~докладає зусиль\~для збереження\~свого здоров`я.\~Зважаючи на\~наявність у\~позивача декількох\~професійних захворювань,\~видно,\~що позивач\~починаючи з\~2018-2019\~років мав\~серйозні проблеми\~із здоров`ям,\~але перебуваючи\~на диспансерному\~обліку з\~хронічними хворобами\~продовжував працювати\~в шкідливих\~умовах,\~що,\~безумовно,\~і стало\~передумовою для\~розвитку в\~нього цих\~професійних захворювань.\~Навіть суттєве\~погіршення стану\~здоров`я\~не змусило\~позивача змінити\~професію,\~пройти навчання\~новій професії.\~Зазначене,\~на нашу\~думку,\~свідчить про\~недбале ставлення\~Позивача до\~свого здоров`я\~та суто\~матеріальний інтерес\~до вирішення\~цієї справи.\~Отже,\~до спірних\~правовідносин підлягає\~застосуванню ч.\~2\~ст.\~1193\~Цивільного кодексу\~України,\~якою передбачено,\~що якщо\~груба необережність\~потерпілого сприяла\~виникненню або\~збільшенню шкоди,\~то залежно\~від ступеня\~вини потерпілого\~розмір відшкодування\~зменшується. Шкода позивачеві\~була завдана\~внаслідок послідовної\~роботи на\~декількох підприємствах,\~а відтак\~її розмір\~має бути\~розподілений відповідно\~до стажу\~роботи позивача\~на цих\~підприємствах та\~ступеню шкідливого\~впливу (з\~урахуванням трудового\~стажу позивача\~на цих\~підприємствах).\~Відтак,\~відшкодування суми\~моральної шкоди\~повинно здійснюватися\~пропорційно відпрацьованому\~стажу на\~всіх цих\~підприємствах. Також, прошу суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 200 000,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання, час роботи на декількох підприємствах, - не відповідають вимогам розумності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії з 01 вересня 2016 року по 15 листопада 2021 року [PERSON] працював у ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 червня 2022 року вбачається, що комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями, м`язово - тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз (р/t, 1/2), ускладнений хронічним бронхітом II cт., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Також, визначено, що раніше хронічних захворювань виявлено не було (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 173 КЗпП України працівник має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 210/4342/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, відчуття постійного болю, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Згідно з наданими позивачем медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано постійний нагляд лікарів, протипоказана важка фізична праця, вимушена робоча поза, підземні та шкідливі умови виробництва. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням. Матеріалами справи доведено, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на страждання, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу в порядку ст. 237-1 КЗпП України. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності останньому спричинена моральна шкода. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 60 %, у зв`язку з чим, [PERSON] отримав інвалідність ІІІ групи. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає до стягнення сума у розмірі 100\~000,00 грн., такий розмір моральної шкоди є розумним, справедливим та достатнім, а також не призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди;2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 1500 грн. 00 коп., оскільки ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 000,00 грн. х 1,5). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial