Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2023 року замінено у цивільній справі за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській областійого правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, оскільки згідно інформації з Витягу з ЄДР, станом на 01 травня 2023 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області - припинено, шляхом реорганізації та приєднано до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14 жовтня 1985 року по 04 листопада 2002 року працював на різних посадах у ДП «Шахта №9 «Нововолинська». 04 листопада 2002 року був звільнений з вказаного підприємства на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України. Вказує, що 23 липня 2002 року було складено акт №42 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 21 липня 2002 року о 14 год. 00 хв. Згідно п.7 даного акту причиною нещасного випадку є: падіння потерпілого з висоти. Згідно довідки МСЕК серії ВЛН №0106702 йому довічно встановлено третю групу інвалідості. Відповідно до довідки МСЕК серії ВЛН №0003576 довічно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%. Вказує, що у відповідь на адвокатський запит, Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи надіслало листа у якому зазначило, що позивач первинно оглядався у МСЕК стосовно виробничої травми 21 липня 2002 року, акт форми Н-1 №42 від 23 липня 2002 року, 10 жовтня 2002 pоку йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності за наслідками даної травми. Зазначає, що первинний МСЕК не зберігся. Також у позові зазначає, що згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31 грудня 2021 року у нього наявні скарги на болі в попереку, ногах, важкість при рухах, рухи в попереку обмежені, болючі, напружені прямі м`язи спини, симптоми натягу позитивні, при пальпації болючість остистих паростків, паравертебральних точок поперекового відділу хребта, ахілові рефлекси торпідні. Позивач посилається на те, що у зв`язку з вказаним розладом здоров`я порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, з моменту отримання травм постійно відчуває фізичні страждання та біль обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманих ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах. Вказує, що на даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань, що не може не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Вказує, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у нього з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 10 жовтня 2002 року, ступінь втрати професійної працездатності первинно становить 10% та з 25 жовтня 2012 року 60% довічно. Позивач просить стягнути в якості відшкодування моральної икоди у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом суму грошових коштів у розмірі 390000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник позивача до проведення судовому засіданні подала до суду письмову заяву, просить справу розглядати у її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Шульгач К.Ю. в судовому засіданні позов не визнала з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що [PERSON] 17 років пропрацював на підприємстві вугільної промисловості, зокрема працював на різних посадах у у ДП «Шахта №9 «Нововолинська», 04 листопада 2002 року був звільнений з вказаного підприємства на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України, як інвалід 3-ої групи від трудового каліцтва, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-10). Судом встановлено, що 23 липня 2002 року в.о. директора шахти №9 "НВ" затверджено акт №42 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що мав місце 21 липня 2002 року о 14:00 год., з якого вбачається, що в ході виконання своїх трудових обов`язків [PERSON] був травмований внаслідок падіння з висоти (а.с.11-12). Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0106702 від 25.10.2012 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ВЛН №0003576 від 25.10.2012 [PERSON] довічно встановлено третю групу інвалідості, внаслідок трудового каліцтва, ступінь втрати працездатності встановлено 60%, в тому числі 40% по трудовому каліцтву і 20% по трудовому каліцтву з 29.10.2012, протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах праці, рекомендовано: санаторно-курортне, медикаментозне лікування (а.с.13). З листа Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 07.02.2022 №110/2-8-22 встановлено, що стосовно постраждалого від трудового каліцтва [PERSON] , 1962 року народження, жителя м. Нововолинськ, була проаналізована медико-експертна справа №511 трудове каліцтво. Первинно [PERSON] оглядався у МСЕК стосовно виробничої травми 21.07.2002 р. (акт ф. Н-1 №42 від 23.07.2002 р.) 10.10.2002р., було встановлено 10% втрати професійної працездатності за наслідками даної травми. Копію довідки МСЕК не можливо надати, оскільки при повторних оглядах постраждалий дану довідку не повернув на МСЕК (а.с.14). Згідно виписки з акту освідчення в МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ВЛН №023830 від 10.10.2002 [PERSON] встановлено вперше 50% втрати професійної працездатності, в тому числі 10% по трудовому каліцтву від 21.07.2002р. і 40% по травмат. радикулопатії (т/к) від 08.03.1989 року, в зв`язку з трудовим каліцтвом від 08.03.1989, 21.07.2002, дата переосвідчення 10.10.2003 (а.с.34-35). Згідно виписки з акту освідчення в МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ВЛН №042565 від 16.10.2003 [PERSON] внаслідок трудового каліцтва ІІІ-я група інвалідності встановлено з 11.10.2003 60% втрати професійної працездатності, в тому числі 20% по трудовому каліцтву від 21.07.2002р. і 40% по травм. радикулопатії від 08.03.1989, дата переосвідчення 16.10.2004 (а.с.34-35). Згідно виписок з актів освідчення в МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серій ВЛН №014463 від 28.10.2004, №033562 від 25.10.2005, №052753 від 26.10.2006, №0067815 від 28.10.2010, №027002 від 23.10.2008 вбачається, що [PERSON] періодично проходив переосвідчення в МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. З вказаних виписок з актів освідчення в МСЕК вбачається, що щоразу йому було встановлено60% втрати професійної працездатності, в тому числі 20% по трудовому каліцтву від 21.07.2002р. і 40% по трудового каліцтву від 08.03.1989 (а.с.36-40). З листа Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи від 02.06.2022 №196/2-05.22 встановлено, що вперше, постраждалий від трудового каліцтва гр. [PERSON] оглядався Нововолинською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією 10.10.2002 p., де була встановлена ІІІ (третя) група інвалідності від трудового каліцтва і 50% (п`ятдесят) втрати професійної працездатності, в тому числі 10% (десять) по трудовому каліцтву від 21.07.2002 р. і 40% (сорок) по трудовому каліцтву від 08.03.1989 року (а.с.64). Судом встановлено, що 09.03.1989 керівництвом шахти №9 затверджено акт №19 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що мав місце 08 березня 1989 року о 23:00 год., з якого вбачається, що в ході виконання своїх трудових обов`язків [PERSON] був травмований внаслідок відшарування породи покрівлі (а.с.41-42, 107-108). Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову, суд виходить з наступного: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ч.4 ст.43, ч.1 ст.46 Конституції України визначають право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 Закону України від 14 січня 1998 року «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і III групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За ч.2 ст.13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (ч.1 ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»). Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, яким був виключений підпункт «е» п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення №20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, що відображено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18). Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачу [PERSON] втрати професійної працездатності, позивачу [PERSON] вперше 10.10.2002 року встановлена ІІІ (третя) група інвалідності від трудового каліцтва і визначено 50% втрати професійної працездатності, в тому числі 10% по трудовому каліцтву від 21.07.2002 і 40% по трудовому каліцтву від 08.03.1989, що зараховано з 10.10.2002, обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі «е» п. 1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час. 21 вересня 2022 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема було внесено зміни у розділ 7 «Прикінцевих та перехідних положень», якими припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. За змістом п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105-XIV стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків» на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до дня набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні/ органи Пенсійного фонду України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області з 01.01.2023 припинено та реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. З 01.01.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2620-IX від 21.09.2022 (далі-Закон №2620-IX). Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2620-IX визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Постановою КМУ від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному фонду України з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до ЗаконуУкраїни "Про загальнообов`язкове державнесоціальне страхування" на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду Соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року. З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є правонаступником прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, відтак належним відповідачем у справі. Враховуючи те, що набула чинності редакція Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що спір щодо відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, що виникло у позивача з дня встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто з 10.10.2002 року коли позивачу [PERSON] вперше встановлена ІІІ (третя) група інвалідності від трудового каліцтва і визначено 50 (п`ятдесят) відсотків втрати професійної працездатності, в тому числі 10 (десять) відсотків по трудовому каліцтву від 21.07.2002 і 40 (сорок) відсотків по трудовому каліцтву від 08.03.1989, що зараховано з 10.10.2002, тобто саме за рахунок Пенсійного Фонду, як правонаступника Фонду Соціального страхування. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, внаслідок чого його життєві зв`язки змінились, та існує потреба в докладенні додаткових зусиль для організації життя позивача, необхідність вживання додаткових заходів для підтримання його здоров`я, яке зазнало непоправного погіршення внаслідок роботи у шкідливих умовах праці. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди, що повністю кореспондується з нормами ст.3 Конституції України за якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З врахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стану його здоров`я, істотних вимушених змін в його життєвих стосунках, конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. На думку суду зазначений розмір моральної шкоди відповідатиме глибині завданих моральних страждань, вимогам розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Складання повного тексту рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України було відкладено десять днів.

Outcome: partial