Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачка звернулася\~в суд\~з позовом\~до відповідача\~про розірвання\~шлюбу.\~Шлюб між\~сторонами зареєстрований 19.07.2008 року у Іваниківській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №8. У шлюбі народжено п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви позивачка в судовому засіданні обґрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем протягом останніх років не складається. Відповідач занедбав свої обов`язки у сім`ї. Крім того, пристрастився до алкоголю, а перебуваючи у стані сп`яніння веде себе в сім`ї неадекватно, що негативно відбивається на вихованні дітей. Відповідач не виявляє батьківської опіки та турботи до дітей, поводиться з ними агресивно, таким чином проявляючи домашнє насильство. На цьому ґрунті між ними виникають часті сварки, що призвело до розриву стосунків і втрати почуттів, які раніше їх об`єднували. Відповідач в судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу. Пояснив, що стосунки у сім`ї не складаються. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, які подані у розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.07.2008 року у Іваниківській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №8. У шлюбі народжено п`ятеро дітей. На час пред`явлення позову до суду позивачка приховала той факт, що нею [INFO] п`ята дитина дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною такої поведінки позивачка вказала бажання уникнути формального підходу суду до розгляду її заяви, яка з формальних підстав, визначених ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України могла бути не прийнята до розгляду. Оцінюючи встановлені обставини справи, суд виходить з таких міркувань. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звертатися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України ). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб обґрунтовується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу як права на шлюб, так і права на розірвання шлюбу, запобігає порушенню прав людини та можливій ??дискримінації. Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальних заходів регулювання сімейних відносин, що передбачено ст.7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Збалансовуючи інтереси особи і суспільства при застосуванні частини другої статті 110 СК України, законодавець передбачив захист прав та інтересів як одного з подружжя так і дитини. Встановлюючи обмеження на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини для обох членів подружжя, законодавець, забезпечуючи правову охорону материнства і дитинства та регулювання сімейних відносин з максимально можливими інтересами новонародженої дитини, піклувався не лише про збереження сім`ї і забезпечення права на сімейне виховання немовляти, але, на думку суду, виходив також з необхідності поважати право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини шляхом розірвання шлюбу, навіть якщо існують обставини, які служать перепоною для пред`явлення позову. Право на пред`явлення позову, а відтак і на очікуване судове рішення, законодавець пов`язує із протиправною поведінкою, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини, однак при цьому закон не ототожнює його із реєстрацією кримінального провадження чи встановленням цього факту на підставі вироку суду. Кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.1 ст.11 КК України є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідач вдається до домашнього насильства, тобто умисних систематичних дій фізичного, психологічного характеру стосовно неї та неповнолітніх (малолітніх) дітей, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя членів сім`ї. Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України. Однак, слід зазначити, що таке кримінальне правопорушення належить до категорії справ приватного обвинувачення, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Позивачка за такими заявами до правоохоронних органів не зверталась. Згідно ч.2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень позивачки, суть яких не оспорював відповідач, суд встановив, що [PERSON] нехтує сімейними цінностями, пристрастився до алкоголю, відмовляється від лікування з приводу алкоголізму, в сім`ї поводиться агресивно, особливо з дітьми, які його бояться, уникають спілкування. Його дії у відношенні до позивачки та неповнолітніх дітей містять ознаки домашнього насильства. Змінити своє ставлення до обов`язків чоловіка та батька відповідач не бажає. У перерві між засіданнями суду не докладав жодних зусиль аби довести бажання виправити ситуацію. Тому суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить як інтересам позивачки так і неповнолітніх дітей. Відтак, виходячи з наведеного, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та ст.ст. 104 112 СК України,

Outcome: approved