Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Бондаренко Геннадій Миколайович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , третя особа- комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якій просить суд стягнути: -матеріальну шкоду, яка становить 45468,52 грн.; -моральну шкоду, яка становить 10000,00 грн; -судові витрати на правничу правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 768,40 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 07.04.2019 року внаслідок прориву труби на з`єднанні з рушникосушкою у ванній кімнаті квартири відповідача № [NUMBER] сталося залиття квартири позивача [ADDRESS] , яка розташована поверхом нижче. Про те, що відбувається залиття квартири позивача йому повідомили сусіди в телефонному режимі, так як побачили, що вода з квартири почала витікати у під`їзд, позивач відразу повідомив про залиття начальника ЖЕД, який викликав аварійну службу. При прибутті у квартиру [ADDRESS] позивач підручними засобами вичерпував воду, яка заливала його квартиру і через поріг витікала у під`їзд, залив квартири позивача припинився, коли аварійна служба перекрила воду у підвалі. Внаслідок вказаного залиття у трьох кімнатах маються відповідні сліди залиття, а саме: сліди залиття на стелі, стінах та підлозі, відсутнє електропостачання. З даного приводу за зверненням позивача за телефонним номером 15-62 від 07.04.2019 року комісією КП «Жилкомсервіс», на балансі якого перебуває будинок, 09.04.2019 року було складено акт обстеження №131/1/19, в якому зафіксовано наслідки заливу та причини його виникнення прорив труби на з`єднанні з рушникосушкою у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] . З метою добровільного врегулювання завданих незручностей та відшкодування матеріальних збитків позивач в телефонному режимі запропонував відповідачу відшкодувати завдані залиттям збитки в добровільному порядку, але відповідач відмовилась, в зв`язку з чим позивач звернувся до експертного закладу з метою встановлення завданої йому залиттям квартири матеріальної шкоди. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №9029 складеного 20.05.2019 року експертом Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Гнєтнєвим С.С., вартість матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок описаного вище залиття його квартири відповідачем становить 37876,00 грн. За проведення вказаного дослідження позивачем сплачено з урахуванням комісії банку 7592,52 грн. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди завдана позивачу [PERSON] з урахуванням вимушених витрат за проведення експертного дослідження становить 45468,52 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що наслідком винних дій відповідача із залиття ним квартири позивача стало завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав в зв`язку з пошкодженням його майна, тривале знаходження в квартирі пошкодженої залиттям не лише змінило звичайний уклад життя позивача, а й змушує його проживати в умовах, які не відповідають його звичайному образу життя та завдають йому душевних страждань, а відмова відповідача усунути наслідки залиття у добровільному порядку збільшила душевні страждання позивача та також спричинила позивачу моральну шкоду. Позивач оцінює розмір спричиненої йому моральної шкоди у 10000,00 грн., саме ця сума відповідає глибині отриманих ним душевних страждань. Позивач вимушений був звернутися до адвоката, з яким укладено відповідний договір та отримати від нього правову правничу допомогу, яка складалась з консультацій адвоката, складання та надсилання адвокатських запитів, складання позовної заяви, представництва його інтересів в суді, за надання якої ним сплачено адвокату 5000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] скористалась своїм правом на подання відзиву та подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обгрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог посилається на те, що посилання позивача на те, що його квартира зазнала залиття з квартири відповідача не відповідає дійсності, бо наданий позивачем акт обстеження не є достовірним доказом, оскільки на його підставі неможливо встановити дійсні обставини справи, позивачем не надано доказів того, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] з якої відбувалось залиття для вирішення питання про цивільну відповідальність відповідача за залиття квартири. Акт складений не в той самий день, коли сталося залиття квартири, він не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року та додатку до пункту 2.3.6. Правил № 4, в акті відсутні причини залиття, не вказано розташування квартири [ADDRESS] по відношенню до квартири [ADDRESS] , дані записи вчинено зі слів позивача, також, при складанні акту до складу осіб, які засвідчували наявність залиття квартири та пошкоджень після такого залиття не був залучений представник ОСББ, не зафіксована відмова як посадових осіб так і власника квартири, з якої відбувалось залиття, від складання вказаного акту чи його підпису, акт складено за відсутності самого відповідача, що позбавляє його можливості подання доказів на його спростування. Таким чином, позивач не довід факт залиття його квартири 07.04.2019 р., таким чином, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів залиття квартири та винності відповідача у цьому. З часу можливого залиття по дійсний час ремонті роботи в місцях залиття позивачем не проведено. Позивач пов`язує спричинення йому моральної шкоди з залиттям від 07.04.2019 р. з вини відповідача, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача, тому підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні. При визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Але позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті та доказів саме фактичного понесення витрат на правову допомогу, копія наданого представником позивача акту прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правничої допомоги від 23 травня 2019 року не є доказом таких витрат. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справаі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22\~січня 2020\~рок закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надано. Представник третьої особи КП «Жилкомсервіс» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій представник просить розглядати справу без участі КП «Жилкомсервіс» за матеріалами справи та постановити рішення на розсуд суду, так як КП є третьою особою у цій справі, права якої не порушено. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи, викладені позивачем в позовній заяві, відповідачем в відзиві на позовну заяву, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини та врахував норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). В частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 32,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2009 року, укладеним між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, посвідченим 20 жовтня 2009 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Аверіною М.Е. за реєстровим № 270, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Правочин зареєстровано в державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 20.10.2009, право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.11.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.11.2009 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 32,3 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.05.2019 року за №167815297, з якої вбачається, що дата та час державної реєстрації права власності на вищезазначений об`єкт житлової нерухомості 16.03.2016 року, форма власності - приватна, розмір частки 1/1. Згідно з актом обстеження №131/1/19 від 09 квітня 2019 року, складеним комісією у складі: начальника дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Чепела В.І., інженера дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Козлова В.В., бухгалтера дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Корш О.В., проведено комісійне обстеження за зверненням до служби 15-62 від 07.04.2019 року за №8774828 кв. №178 житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] з питання залиття з розташованої вище квартири [ADDRESS] 1981 року побудови, 4-х під`їздний, 12 поверховий, покрівля м`яка, панельний. Виходом на місце 09.04.2019 року було встановлено: кв. [ADDRESS] розташована на 9 поверсі 4 під`їзду, 1- кімнатна, приватизована, житлова площа 16,7 кв.м., загальна площа - 32,9 кв.м. Заборгованість з квартплати станом на 01.04.2019 р. немає. 07.04.2019 року трапилось залиття кв. [ADDRESS] з квартири, яка розташована вище кв. [ADDRESS] з причини прорива труби на з`єднанні з рушникосушкою у ванній кімнаті, раніше власником кв. [ADDRESS] було самостійно проведено заміну рушникосушки у ванній кімнаті. В результаті залиття в кв. [ADDRESS] виявлено наступні сліди залиття: -у кімнаті площею 5,1 кв.м. (коридор) - на стелі та стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 6 кв.м., частково залитий ламінат загальною площею приблизно 5 кв.м.; - у житловій кімнаті площею 16,7 кв.м. - на стелі (підвісна стеля) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 10 кв.м.; на стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м.; частково залиття ламінату загальною площею приблизно 16 кв.м.; на момент обстеження у кімнаті було відсутнє електропостачання через замикання електропроводки. - у кімнаті площею 6,4 кв.м. (кухня) на стелі (покраска) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м. Загальна площа залиття кв. [ADDRESS] складає приблизно 29 кв.м. Зі слів мешканців кв. [ADDRESS] залиття з квартири, яка розташована вище №182 відбувається неодноразово, у кв. [ADDRESS] проживають квартиранти. Висновки комісії: -07.04.2019 року трапилось залиття кв. [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] , яка розташована вище, з причини прорива труби на з`єднанні з рушникосушкою у ванній кімнаті, раніше власником кв. [ADDRESS] було самостійно проведено заміну рушникосушки у ванній кімнаті. -в результаті залиття в кв. [ADDRESS] виявлено наступні сліди залиття: -у кімнаті площею 5,1 кв.м. (коридор) - на стелі та стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 6 кв.м., частково залитий ламінат загальною площею приблизно 5 кв.м.; - у житловій кімнаті площею 16,7 кв.м. - на стелі (підвісна стеля) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 10 кв.м.; на стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м.; частково залиття ламінату загальною площею приблизно 16 кв.м.; на момент обстеження у кімнаті було відсутнє електропостачання через замикання електропроводки. - у кімнаті площею 6,4 кв.м. (кухня) на стелі (покраска) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м. Загальна площа залиття кв. [ADDRESS] складає приблизно 29 кв.м. Зі слів мешканців кв. [ADDRESS] залиття з квартири [ADDRESS] , яка розташована вище, відбувається неодноразово, у кв. №182 проживають квартиранти. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №9029 від 20.05.2019 року, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Гнєтнєва С.С. за заявою гр. [PERSON] , розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям кв. [ADDRESS] на час складання цього висновку (20.05.2019), становить 37 876,00 грн. Відповідно до листа заступника директора ХНДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 20.05.2019 р. за №9029 [PERSON] вартість проведеного експертного дослідження становить 7536,00 грн. Відповідно до копії квитанції №62 ТВБВ №288 від 15 травня 2019 року позивачем [PERSON] перераховано ХНДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса плату за вищезазначене експертне дослідження в розмірі 7536,00 грн., сума комісійного збору за проведений платіж складає 56,52 грн. Згідно листа КП «Жилкомсервіс» від 04.06.2019 р. будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Відповідно до ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізично або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язується утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Згідно із ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно п.п. 6.18 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, власники житлових будинків та квартир зобов`язані здійснювати своєчасне проведення їх ремонту, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі-Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6. Правил). За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 27 грудня 2019 року по справі № 686/11256/16-ц, (провадження № 61-28098св18), акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. В додатку № 4 до цих Правил, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття . Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до акту обстеження №131/1/19 від 09 квітня 2019 року, складеного комісією у складі: начальника дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Чепела В.І., інженера дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Козлова В.В., бухгалтера дільниці №10 КП «Жилкомсервіс» Корш О.В., комісійного обстеження за зверненням до служби 15-62 від 07.04.2019 року за №8774828 кв. №178 житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] з питання залиття з розташованої вище квартири [ADDRESS] , причиною залиття кв. [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] , яка розтрашована вище, яке трапилось 07.04.2019 року є - прорив труби на з`єднанні з рушникосушкою у ванній кімнаті, раніше власником кв. [ADDRESS] було самостійно проведено заміну рушникосушки у ванній кімнаті. У вищезазначеному акті від 09.04.2019 року також зазначено, що обстеженням квартири заявника від 09.04.2019 року виявлено наступні сліди залиття: у кімнаті площею 5,1 кв.м. (коридор) - на стелі та стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 6 кв.м., частково залитий ламінат загальною площею приблизно 5 кв.м.; у житловій кімнаті площею 16,7 кв.м. - на стелі (підвісна стеля) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 10 кв.м.; на стінах (шпалери) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м.; частково залиття ламінату загальною площею приблизно 16 кв.м.; на момент обстеження у кімнаті було відсутнє електропостачання через замикання електропроводки; у кімнаті площею 6,4 кв.м. (кухня) на стелі (покраска) є свіжі сліди залиття загальною площею приблизно 2 кв.м. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу [PERSON] , відповідач [PERSON] в ході розгляду справи не спростувала. В запереченнях проти позовних вимог відповідачем зазначено, що акт обстеження складено за відсутності відповідача, що позбавляє її можливості подання доказів на його спростування, однак відповідач не була позбавлена можливості подати докази, які вона вважає за потрібне подати, у ході розгляду цієї справи та спростувати зазначене в акті, однак нею це зроблено не було. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно поданого стороною позивача акту обстеження, оскільки маючи сумніви щодо належності та допустимості акту як доказу, відповідач не була позбавлена можливості надати свої докази на спростування цього доказу та зазначених в ньому обставин, в тому числі, заявляти суду клопотання про призначення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача та інше, однак, відповідачем доказів на спростування цього доказу суду не надано. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що залиття квартири кв. [ADDRESS] , відбулося з вини власника квартири [ADDRESS] . З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №9029 від 20.05.2019 року, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Гнєтнєвим С.С. розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям кв. [ADDRESS] становить 37 876,00 грн., понесені позивачем витрати за проведення експертного дослідження складають 7592,52 грн. Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт наявності спричиненої його майну шкоди та її розмір. При цьому, відповідачем [PERSON] не спростовано належними та допустимими доказами відсутності вини у залитті квартири позивача. Тобто, розмір збитків завданих внаслідок залиття квартири позивача, визначений висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 20.05.2019 року відповідачем не спростований. Таким чином, представником позивача доведена протиправність дій відповідача, що призвело до залиття квартири позивача та заподіяння йому майнової шкоди з вини відповідача, розмір якої визначений в експертному досліджені, та не спростований відповідачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами. Отже, враховуючи надані докази, наявність причинного зв`язку між залиттям і шкодою, суд вважає, обґрунтованою позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки підтверджено завдання шкоди залиттям квартири позивача №178 власником квартири [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10000,00 грн. та вважає, що саме ця сума відповідає глибині отриманих позивачем душевних страждань. При цьому зазначає, що моральна шкода завдана позивачу полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав в зв`язку з пошкодженням його майна, тривале знаходження в квартирі пошкодженої залиттям не лише змінило звичайний уклад життя позивача, а й змушувало його проживати в умовах, які не відповідають його звичайному образу життя та завдають йому душевних страждань, а відмова відповідача усунути наслідки залиття у добровільному порядку збільшило душевні страждання позивача та також спричинило позивачу моральну шкоду. З зазначеного представником позивача вбачається, що протиправною поведінкою відповідача було порушено права позивача та завдано йому в зв`язку з цим душевних страждань. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, судом враховується тривалість порушення прав позивача; час та зусилля, що потрібні останньому для відновлення попереднього стану; глибини його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна; порушення нормального ритму життя; тяжкість вимушених змін (неможливість використовувати належним чином своє майно), а також вимоги розумності та справедливості. Судом встановлено, що дії відповідача у даному випадку були протиправними і цими протиправними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоді у розмірі 5000,00 грн., що відповідає спричиненій моральній шкоді. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Статтею 59\~Конституції\~України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною другою статті 15\~ЦПК\~України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті\~12, частини 1 статті\~6 \~та статті\~17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~ є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1-6 ст.137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141\~ЦПК\~України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2019 року (надалі за текстом договір), укладеного між адвокатом Бондаренко Геннадієм Миколайовичем, як виконавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як замовником, з іншої сторони, виконавець надає замовнику правову допомогу з приводу залиття його квартири [ADDRESS] , яке відбулося 07.04.2019 року. Пунктом 2.1. договору визначено види правової допомоги на виконання п.1.1. договору. Пунктом 4.1. договору передбачено, що за послуги, визначені п. 2.1. договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі та в порядку, визначених відповідно до додаткової угоди до цього договору. Умовами додаткової угоди № б/н від 23 травня 2019 року до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2019 року визначено, що винагорода за надання виконавцем правової допомоги замовнику з приводу залиття його квартири становить 5000,00 грн., сплата замовником винагороди виконавцю проводиться протягом 30 днів з моменту підписання даної додаткової угоди. Надана виконавцем замовнику правова допомога, передбачена п.2.1. договору, складається з: консультації адвоката з приводу предмету договору визначеного в п. 1.1. договору; складання та надсилання адвокатських запитів пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду; складання позовної заяви з приводу предмету договору, визначеного в п.1.1. договору; участь адвоката (представника позивача) у засіданнях суду першої інстанції; складання відповіді на відзив (за необхідності); складання апеляційної скарги або заперечень на апеляційну скаргу (за необхідністю); участь адвоката (представника позивача) у засіданнях суду апеляційної інстанції (за необхідності); складання касаційної скарги або заперечень на касаційну скаргу (за необхідністю). Статус гр-на [PERSON] , як адвоката, підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2590 виданого 27.06.2007 року. Статус адвоката Бондаренко Геннадія Миколайовича в якості представника позивача [PERSON] за цією справою підтверджується ордером від 23.05.2019 року серії ДН №006696. З проміжного акту від 13.06.2019 р. прийняття здачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору від 23.05.2019 р. вбачається, що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив у повному обсязі наступні види правової допомоги, передбаченої в п.2.1. основного договору та додаткової угоди до нього, а саме: консультація адвоката з приводу предмету договору визначеного в п. 1.1. договору витрачено 1 годину; складання та надсилання адвокатських запиту до КП «Жилкомсервіс» - витрачено 1 годину; складання позовної заяви з приводу предмету договору, визначеного в п.1.1. договору витрачено 3 години. Відповідно до квитанції відділення ЦОК №266 в м. Харків «А-банк» від 13 червня 2019 р. [PERSON] сплачено на рахунок [PERSON] 5000,00 грн. з призначенням платежу оплата за надання правової допомоги згідно договору б/н від 23.05.2019 р. Відповідачем в запереченнях проти стягнення витрат з правової правничої допомоги зазначено про те, що позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, та доказів саме фактичного понесення позивачем витрат на правову правничу допомогу, однак, суд не приймає до уваги наведене відповідачем, бо адвокатом та клієнтом визначено суму гонорару за надану адвокатом професійну правничу допомогу нижче мінімального рівня ставки адвокатського гонорару, рекомендованої Радою адвокатів в розмірі 5000,00 грн., вищезазначену суму гонорару позивачем реально сплачено адвокату, тобто, ці витрати є фактично позивачем понесеними, що підтверджується наданими доказами. При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, виходячи з того, що позивач має право на компенсацію судових витрат, так як ним доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000,00 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином доведено його позовні вимоги. Інші доводи відповідача [PERSON] та його представника на висновки суду не впливають та підстав для відмови в задоволенні позовних вимог повністю чи в іншій частині не дають. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial