Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

позивачі звернулись до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» за заявою №11770/03 від 06.06.2013 залишається не виконаним, а саме не нарахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, як це визначено в постанові Харківського окружного адміністративного суду. Ухвалою суду від 02.05.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. 05.07.2023 до суду від представника відповідача Євглевської О.В. надійшов відзив, відповідно до якого, представник відповідача позовні вимоги вважала необґрунтованими, просила відмовити, зважаючи на те, що в даному випадку, позивачі, які є спадкоємцями особи, на користь якої було прийняте рішення ЄСПЛ - [PERSON] , не набули права на відшкодування моральної шкоди за тривале його невиконання, оскільки особисті немайнові права, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, не входять до складу спадщини. В даному випадку, вважає, що деліктне зобов`язання щодо виконання рішення ЄСПЛ виникло між [PERSON] і державою, а нарахована сума пені і є неустойкою за затримку виконання рішення Європейського суду. Також зазначає, що права і обов`язки спадкодавця як кредитора не входять до складу спадщини. Вважає, що в даному випадку, право власності позивачів не може вважатись порушеним, а відтак, позивачі не мають права на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. За таких обставин, вимоги позивачів пред`явлені до держави в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. 13.07.2023 до суду від позивачів надійшли додаткові пояснення, у яких, відзив відповідача вважали необґрунтованим, оскільки він оформлений з порушенням положень ЦПК України, а позиція відповідача є ознакою невизнання відповідачем загальноприйнятих людських цінностей, як основи відносин громадян між собою у здоровому суспільстві. В той же день, через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 27.09.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2013 Європейським судом з прав людини (далі - Європейський суд) ухвалено остаточне рішення у справі «Кононова та інші проти України» за заявою №11770/03, до якої приєднано заяву [PERSON] . У цьому рішенні Європейський суд постановив: «держава відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1 (за винятком заяв №28061/08 та 28071/08) та 1500 (одну тисячу п`ятсот) євро (і) кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2 та (ії) заявникам за заявами № 28061/08 та 28071/08, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simpleinterest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти». 03.07.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №38662946 з виконання рішення №11770/03, виданого 06.06.2013 Європейським судом у справі «Кононова та інші проти України», де заявником є [PERSON] . [PERSON] помер. Спадкоємцями стягувача є [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження грошові кошти у розмірі 31657,08 грн. (еквівалент 3000 євро) перераховані спадкоємцям стягувача, а саме: [PERSON] платіжним дорученням №1612 від 27.11.2013 у розмірі 15828,54 грн., [PERSON] платіжним дорученням №1613 від 27.11.2013 у розмірі 15828,54 грн. Пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 17,30 грн. перерахована: [PERSON] платіжним дорученням № 3281 від 02.07.2014 у розмірі 8,65 грн., [PERSON] платіжним дорученням № 3280 від 02.07.2014 у розмірі 8,65 грн. Відповідно до інформації управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області рішення національного суду винесеного на користь стягувача [PERSON] виконано фактично у повному обсязі. 17.07.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі 3820/14579/14, яка набрала законної сили скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 38662946 від 17.07.2014. Зобов?язано Державну виконавчу службу України здійснити повне виконання рішення суду, а саме перерахувати на банківській рахунок [PERSON] , [PERSON] кошти як то визначено рішенням Європейського суду з прав людини а саме: різницю яка виникла при конвертації 3000 Євро в національну валюту, на підставі перерахування її не за курсом який існував на день здійснення платежу, а за курсом граничного терміну добровільного виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини. Зобов?язано Державну виконавчу службу України нарахувати пеню у розмірах визначених рішенням Європейського суду з прав людини а саме: нарахувати простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з 07.09.2013 по день здійснення остаточного розрахунку, який складається з повної виплати 3000 Євро які конвертовані в національну валюту по курсу який існував 24.01.2014 (на день здійснення платежу), до якого необхідно додати три відсоткові пункти. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 р. по справі №820/14579/14 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2019 касаційну скаргу Державної виконавчої служби України залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 залишено без змін. 14.06.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження № 38662946. 14.06.2023 державним виконавцем здійснено розрахунок пені та направлено вимогу до Бухгалтерської служби Міністерства юстиції України для сплати на користь спадкоємців стягувача нарахованої пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 та п.2 ч.2статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України, держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, у деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду у справах проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон України), Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом України. Згідно ч. 1 ст. 46 Конвенції та статті 2 Закону України рішення Європейського суду с обов`язковим для виконання Україною. Остаточні рішення Європейського суду передаються КМ РС, який наділений виключними повноваженнями контролювати виконання державами таких рішень. Рішення Європейського суду вважається виконаним в повному обсязі після ухвалення на засіданні КМ РЄ відповідного рішення (резолюції). Відповідно до статі 1 Закону України з метою виконання рішення Європейського суду крім виплати відшкодування державою вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, спрямовані на усунення конкретного порушення, визначеного в рішенні Європейського суду, та заходи загального характеру, спрямовані на усунення підстав для надходження до Європейського суду аналогічних заяв проти України у майбутньому. Виплата коштів за рішенням Європейського суду здійснюється Державною казначейською службою України, відповідно до платіжних доручень, які формуються Бухгалтерською службою Міністерства юстиції України на підставі постанов про відкриття виконавчих проваджень та вимог державних виконавців. Згідно статті 10 Закону України додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягував мав до порушення Конвенції (restitutioin integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом. Наприклад, додатковими заходами індивідуального характеру є виконання рішення національного суду, яке стало підставою для звернення до Європейського суду; проведення ефективного розслідування скарг на жорстоке поводження працівників правоохоронних органів; забезпечення негайного звільнення з-під варти, тощо. Заходи загального характеру вживаються з метою усунення зазначеної в рішенні Європейського суду системної проблеми та її першопричин. Відповідно до статті 13 Закону України заходами загального характеру є: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; і) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, тощо. Відповідно до статей 3 та 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 виконання рішень Європейського суду з урахуванням особливостей Закону України, як в частині виплати відшкодування, так і в частині виконання рішення національного суду покладається на органи державної виконавчої служби. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2023 державним виконавцем здійснено розрахунок пені та направлено вимогу до Бухгалтерської служби Міністерства юстиції України для сплати на користь спадкоємців стягувача нарахованої пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини. Позивачі ставлять перед судом питання про відшкодування з Державного бюджету України моральної шкоди. В позовній заяві позивачі зазначають, що вони не мають можливості змусити державних виконавців, протягом більш ніж 9 років здійснити виконання рішення Європейського суду, що винесено на їх користь, і це становить тривале втручання в їх право володіти своїм майном, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу №1 до неї, тому позивачі зазнають душевних страждань у зв`язку з надмірним невиконанням остаточного судового рішення з вини органів державної виконавчої служби, за дії та бездіяльність якої держава несе відповідальність відповідно до статті 56 Конституції України та статей 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України. На таке твердження, суд зазначає, що рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Кононова та інші проти України», яке прийняте на користь заявника [PERSON] , було виконано в повному обсязі, а саме: було виконане рішення національного суду, сплачена сума справедливої сатисфакції в розмірі 31657,08 грн (еквівалент 3000 євро). Зокрема, після вирішення в судовому порядку спірних питань щодо конвертації виплаченої суми відшкодування та нарахування пені, на користь позивачів було виплачено 779,32 грн та 887,22 грн різниці, яка виникла при конвертації 3000 євро в національну валюту. Разом з тим, на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі №820/14579/14 було нараховано пеню в сумах 354,48 грн та 328,84 грн. Згідно з частиною третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Поряд з вищенаведеним, варто також зазначити, що права і обов`язки спадкодавця як кридитора не входять до складу спадщини. Позивачі, які є спадкоємцями особи, на користь якої було прийняте рішення ЄСПЛ - [PERSON] , не набули права на відшкодування моральної шкоди за тривале його невиконання, оскільки особисті немайнові права, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, не входять до складу спадщини. В даному випадку деліктне зобов`язання щодо виконання рішення ЄСПЛ виникло між [PERSON] і державою, а нарахована сума пені і є неустойкою за затримку виконання рішення Європейського суду. У даній ситуації право власності позивачів не може вважатись порушеним, а відтак, позивачі не мають права на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. За таких обставин, вимоги позивачів пред?явлені до держави в особі Міністерсва юстиції України про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. В силу положень п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даним позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed