Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (а.с.1-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем у період з 1975 до 2008 перебувала у зареєстрованому шлюбі. В 1982 році отримали квартиру [ADDRESS] . Після розлучення відповідач залишив спірне помешкання. Разом з тим, він має ключі від квартири, до 2020 року він іноді заходив до спірного житла, Останні три роки до квартири не приходив. Весь цей час відповідач комунальні платежі не сплачує. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, вважає, що [PERSON] втратив право користування даним житловим приміщенням. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 02 жовтня 2023 року прийняв справу до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року розгляд справи відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Третя особа у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суду не відомо, відзив на позовну заяву не подав. Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи. З урахуванням вищевикладеного судом 27.11.2023 постановлена протокольна ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно довідки ЖКП Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва №102 від 30.08.2023 (а.с.8), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - позивач по справі, [PERSON] - відповідач по справі та [PERSON] - третя особа. Згідно акту мешканців будинку [ADDRESS] від 04.09.2023, затвердженого начальником ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] ; особистих речей останнього не виявлено; на даний час проживає за іншою адресою (а.с.9). Відповідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом 02.10.2023 на право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.20-21). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я і добробуту її самої та її родини. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому статтею 78 Житлового Кодексу України встановлені права і обов`язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сім`ї, згідно якої - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Відповідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Акт мешканців будинку [ADDRESS] від 04.09.2023, складений у присутності представника ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» не містить відомостей з якого часу не проживає у спірній квартирі відповідач, а тому не підтверджує факт не проживання особи в квартирі понад шість місяців. Будь-яких інших доказів, які б доводили факт відсутності відповідача у житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців позивачем надано не було. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v.Russia), заява №58255/00, пункт 36, ECHR-XI). З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн (а.с.10), які не підлягають відшкодуванню, у зв`язку з відмовою у задоволення позову.

Outcome: dismissed