Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: 04.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович Н.В., в якому просив визнати недійсними договір дарування №411 від 03.07.2020 року та його діблікат №835 від 21.12.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович Н.В., в частині дарування позивачем [PERSON] належної йому частини квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] частина, а також його дружині [PERSON] частини. Подружжя [PERSON] мали двох доньок [PERSON] та [PERSON] , які мали право власності на окреме житло, працювали. Але [PERSON] проживала разом з батьками, а [PERSON] проживала окремо. З 2017 року [PERSON] постійно хворів на іщемічну хворобу серця, у 2019 році переніс інфаркт міакарда. В середині червня 2020 року стан здоров`я дружини [PERSON] погіршився у зв`язку із онкологічним захворюванням, тому вона проходила обстеження, потребувала лікування. Наприкінці червня 2020 року дружина [PERSON] запропонувала [PERSON] подарувати належну їм квартиру доньці [PERSON] , яка постійно проживала з ними, щоб вона доглядала за ними, бо вони вже тяжко хворіють, потребують постійного догляду. В свою чергу донька [PERSON] обіцяла доглядати батьків, якщо вони подарують їй належну їм квартиру. Але [PERSON] не бажав дарувати належну їм квартиру одній доньці [PERSON] , оскільки мав ще доньку [PERSON] , яка теж проживала поряд, допомагала їм, таким чином теж доглядала за ними. Проте дружина [PERSON] вимагала подарувати належну їм квартиру лише одній доньці [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що вона тяжко хворіє і це її остання воля за життя подарувати належну їм квартиру доньці [PERSON] , щоб саме вона за ними доглядала. [PERSON] не міг сперечатися з дружиною, враховуючи її та свій стан здоров`я. За таких обставин 03.07.2020 року [PERSON] був змушений разом зі своєю дружиною [PERSON] посвідчити у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович\~Н.В. договір дарування своїй доньці [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка належала їм на праві спільної часткової власності, а саме позивач [PERSON] подарував частину, а його дружина [PERSON] подарувала частини. В подальшому нотаріус видала доньці [PERSON] дублікат цього договору дарування №835 від 21.12.2020 року у зв`язку з неправильно зазначеним в договорі по-батькові обдарованого відповідача [PERSON] . Таким чином [PERSON] під впливом тяжких обставин, якими стали похилий він та хвороба його з дружиною, подарував своїй доньці [PERSON] належну йому частину квартири, що було його єдиним житлом, в надії, що після отримання подарунку донька буде доглядати за ним та матір`ю, бо вони разом хворіли та потребували постійного догляду. Після посвідчення договору дарування [PERSON] з дружною та донькою [PERSON] продовжили разом проживати в квартирі по [ADDRESS] . Але [INFO] дружина [PERSON] померла, організацією та оплатою поховання займалася донька [PERSON] . Через деякий час з 11.05.2021 року донька [PERSON] виїхала від [PERSON] з квартири по [ADDRESS] у свою окрему квартиру за адресою: [ADDRESS] , на дзвінки не відповідала, жодним чином йому не допомагала, не доглядала. Стан здоров`я [PERSON] погіршувався, він потребував постійного стороннього догляду, оскільки був частково нездатним до самообслуговування. Але [PERSON] доглядала лише донька [PERSON] . А донька [PERSON] не лише не виконала свою обіцянку доглядати його за отриману в подарунок квартиру, а вчинила дії, направлені на продаж цієї квартири, незважаючи на те, що вказана квартира є єдиним житлом для [PERSON] . На підставі ст.233, ст.229 ЦК України, [PERSON] вважав недійсним договір дарування ним своєї частини квартири по [ADDRESS] , оскільки він вчинив його під впливом тяжкої обставини (хвороби дружини та його самого, потребою в постійному сторонньому догляді) і на вкрай невигідних для нього умовах (відчужив єдине своє житло), а також помилявся щодо обставин, які мають істотне значення (думав, що за отриману квартиру донька буде доглядати їх, своїх батьків, які за станом здоров`я потребували постійного догляду, проте донька не надає йому догляд, продає отриману квартиру, фактично позбавляючи його єдиного житла). За таких обставин [PERSON] звернувся до суду за захистом. Короткий зміст відзиву на позов. Відповідач [PERSON] подала суду відзив на позов батька [PERSON] , в якому просила відмовити в задоволенні його позову про визнання недійсним частини договору дарування їй квартири та його дублікату, а саме щодо дарування їй батьком належної йому частини квартири квартира [ADDRESS] . В обґрунтуваня відзиву зазначено, що батько [PERSON] , вчиняючи 03.07.2020 року правочин договір дарування їй належної йому частини квартири, розумів зміст та суть договору дарування, розумів значення своїх дій та їх наслідки. Приватний нотаріус [PERSON] , посвідчуючи договір дарування належної батькам квартири своїй доньці, їй [PERSON] , роз`яснила його зміст батьку та матері, роз`яснила, що це безвідплатний договір, що обдарований безвідплатно набуває право власності на майно від дарувальників. Після роз`яснень приватного нотаріуса батьки, розуміючи значення своїх дій, посвідчили саме договір дарування, яким подарували їй належну їм квартиру. Доводи [PERSON] про те, що він посвідчив договір дарування квартири, помиляючись про його зміст та істотні умови, вважаючи такий правочин договором довічного утримання його та матері, а також його твердження, що посвідчив цей договір під впливом тяжких обставин, за похилим віком та тяжким станом здоров`я своїм та матері не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є припущеннями, і тому не можуть враховуватися судом при ухваленні рішення. Батько [PERSON] є жорстокою людиною, все життя знущався над нею, [PERSON] , та над матір`ю. Після смерті матері, побив її, вигнав з дому, змінив замки, чим позбавив можливості її користуватися належним їй майном, що їй вони подарували, також позбавив її можливості користуватися дачним будиночком. [PERSON] вимагає, щоб вона подарувала належне їй майно, свою окрему квартиру, - його онуці від доньки [PERSON] , з цих підстав навіть побив її. Проте [PERSON] вважає такі вимоги, безпідставними, оскільки раніше батьки придбали для [PERSON] квартиру, продавши свій гараж та автомобіль. [PERSON] відібрав у неї оригінал спірного договору дарування їй квартири. Тому [PERSON] була змушена оформити дублікат цього договору. Така поведінка батька [PERSON] негативно вплинула на стан її здоров`я, враховуючи, що вона хворіє на епілепсію. [PERSON] зверталася до поліції за захистом, але її скарги не розглядалися. З огляду на наведене, відповідач [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позову її батька про визнання недійсним частини договору дарування квартири. (т.1 а.с. 87-112). Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.12.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович Н.В., про визнання недійсним частини договору дарування квартири. Постановлено справу розглядати за правилами загального провадження. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язано приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович Н.В. надати належним чином завірені копії оскарженого договору та його дублікат. (т.1 а.с. 59) Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті. (т.1 а.с 160). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.05.2023 року визнано обов`язковою явку в судове засідання учасників справи: позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , третіх осіб [PERSON] та приватного нотаріуса Спірідович Н.В. (т.1 а.с 177). Позиції учасників процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Скиба В.Б. просили задовольнити позовні вимоги з наведених підстав. [PERSON] повідомив, що прожив зі своєї дружиною [PERSON] у шлюбі майже 60 років, мали двох доньок [PERSON] та [PERSON] , за все життя дали донькам освіту, працювали, отримали пенсії, відкладали на депозити грошові кошти. Протягом життя набували нерухоме майно: гараж, дачу, квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] хворіла на епілепсію, тому проживала разом з ними, працювала, але отримувала невеличкий дохід, не була одружена, дітей не мала. [PERSON] працює лікарем, мала достатній власний дохід, проживала окремо, розлучена, має дитину. З віком [PERSON] з дружиною почали тяжко хворіти. В 2019 році [PERSON] переніс інфаркт міокарда, мав ряд хронічних хвороб серцево-судинної системи. В 2020 році у дружини [PERSON] було онкологічне захворювання. Тому вони потребували догляду. Оскільки донька [PERSON] проживала разом з ними, мала невеличкий дохід, хворіла на епілепсію, то дружина наполягала в категоричній формі, щоб вони подарували саме їй належне подружжю на праві спільної часткової власності єдине житло, щоб вона їх доглядала. [PERSON] не бажав вчиняти такий правочин, оскільки тим самим мали обділити іншу доньку [PERSON] , яка хоч і проживала окремо та мала достатній дохід, але теж доглядала за ними, ще й самостійно виховувала свою доньку. [PERSON] з огляду на свій хворобливий стан здоров`я та з огляду на стан здоров`я своєї дружини не зміг їй відмовити. Він розумів, що дружина тяжко хворіє, може померти, тому не хотів її засмучувати, боявся, що це може негативно вплинути на її здоров`я та пришвидшити її смерть. Дружина була для нього найріднішою коханою людиною за майже 60 років спільного подружнього життя. Тому вони дійшли згоди, що [PERSON] з дружиною дарують належну їм двокімнатну квартиру доньці [PERSON] , яка за це буде зобов`язана доглядати за ними та подарувати їх онуці від доньки [PERSON] свою однокімнатну квартиру. Така домовленість була обумовлена тим, що донька [PERSON] все житя прожила з ними, мала невеличкий дохід, чоловіка та власних дітей не мала, тому мала можливість доглядати батьків за їх же доходи, які значно перевищували її заробітну плату. А також при такій домовленості врахували, що в свій час [PERSON] за місцем роботи отримав для сім`ї двокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Потім їх сім`я мала право на збільшення житлової площі, а тому за місцем роботи ще дружина [PERSON] отримала однокімнатну квартиру на набережній Лейтенанта Дніпрова. Вказані квартири були приватизовані. Двокімнатна квартира по [ADDRESS] осіб: [PERSON] , його дружину, доньку [PERSON] та їх онуку. А квартира по набережній Лейтенанта Дніпрова була оформлена на доньку [PERSON] . З часом донька [PERSON] та їх онука подарували його дружині належні їм частки квартири по [ADDRESS] . Таким чином квартира по [ADDRESS] стала належати на праві спільної часткової властності подружжю, чоловіку [PERSON] частина, дружині [PERSON] частини. Квартира по набережній [PERSON] належала доньці [PERSON] . А доньці [PERSON] теж мало дістатися від батьків майно, оскільки вони не придбавали для неї жодного нерухомого майна. За таких обставин 03.07.2020 року [PERSON] та його дружина [PERSON] посвідчили у нотаріуса договір дарування своїй доньці [PERSON] належні їм частки у праві власності на квартиру по [ADDRESS] . Після цього [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті при оформленні її спадщини між трьома спадкоємцями першої черги було вирішено, що грошові вклади отримають в рівних частках [PERSON] та донька [PERSON] , а частину будинку по [ADDRESS] отримає донька [PERSON] . Згодом донька [PERSON] переїхала в свою квартиру по набережній Лейтенанта Дніпрова, припинила спілкуватися з батьком [PERSON] , не виконала дані обіцянки доглядати батька за його ж кошти, не виконала обіцянку подарувати свою квартиру по наб. Лейтенанта Дніпрова онуці від доньки [PERSON] . Більш того [PERSON] продала отриману у спадщину після смерті матері частину будинку по [ADDRESS] , стала шукати покупців для продажу квартири по [ADDRESS] , не дивлячись на те, що там проживає [PERSON] , і це житло було та є єдиним для нього. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду за захистом, просив визнати недійсним договір дарування квартири по [ADDRESS] доньці [PERSON] в частині подарування ним своєї частки на квартиру. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялался належним чином про місце і час розгляду справи, без поважних причин проігнорувала ухвалу суду від 29.05.2023 року, якою визнано обов`язковою її явку в судове засідання. Подані нею медичні документи лише вказують, що вона має хронічне захворювання, не підтверджують, що вона за станом здоров`я не може з`явитися до суду. Її представник адвокат Єрмоленко О.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним частини договору дарування квартири з підстав, наведених у відзиві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, просила задовольнити позовні вимоги батька [PERSON] з наведених ним підстав, підтвердила зазначені ним обставини. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округа Спірідович\~Н.В. не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася про місце і час розгляду справи. Подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Фактичні обставини справи та правова позиція суду першої інстанції. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09.08.1960 року у м. Кременчук [PERSON] , [INFO] , одружився з [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] , актовий запис №550. (т.1 а.с. 14). [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 27.02.1962 року у м. Кременчук міським РАЦС, актовий запис №294, свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 04.02.1989 року Самарським районним відділом РАЦС, актовий сапис №45. (т.1 а.с. 47-51). [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 14.10.1969 року у м.\~Кременчуці міським РАЦС, актовий запис 2102. (т.1 а.с.96). [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . А саме, [PERSON] частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням ЖКГ Кременчуцької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №7445/2 від 07.11.1998 року та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.03.2009 року у справі №2-806/2009 р. про визначення частки у спільній сумісній власності, яке зареєстроване КП «Кременчуцьке МБТІ» 21.04.2009 року номер витягу 22521400. А [PERSON] 3/4 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням ЖКГ Кременчуцької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №7445/2 від 07.11.1998 року та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.03.2009 року у справі №2-806/2009 р. про визначення частки у спільній сумісній власності, яке зареєстроване КП «Кременчуцьке МБТІ» 21.04.2009 року номер витягу 22521400, договору дарування, посвідченого 27.04.2009 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. за яким донька [PERSON] та онука [PERSON] подарували їй належні їм кожній по частці квартири, що зареєстрований КП «Кременчуцьке МБТІ» 06.05.2009 року номер витягу 22659036. (т.1 а.с 122-132). У 2020 році [PERSON] хворіла на онкозахворювання, що підтверджується медичною документацією (т.1 а.с. 17-22). [PERSON] у листопаді 2019 року переніс інфаркт міокарда, станом на липень 2020 року мав ряд хронічних захворювань: атеросклероз аорти, вінцевих артерій, гіпертонічна хвороба, порушення ритму по типу шлуночкової екстрасистології, що підтверджено медичною документацією (т.1 а.с. 30-34). Згідно з договором дарування, посвідченим 03.07.2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., зареєстрований у реєстрі за №411, та його дублікатом, виданим 21.12.2020 року, зареєстрованим у реєстрі за №835, [PERSON] та [PERSON] подарували своїй доньці [PERSON] належні їм частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , а саме [PERSON] 1/4 частину та [PERSON] частини. (т.1 а.с. 97-102). [INFO] [PERSON] померла від онкозахворювання, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.08.2020 року Кременчуцьким міским відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та довідкою про причину смерті №8 від 31.07.2020 року, видану лікарем [PERSON] (т.1 а.с. 26-27). Організацією похорон [PERSON] займалася [PERSON] , що підтверджено поданими товарними чеками та накладними від 01 та 03 серпня 2020 року. (т.1 а.с. 28-29). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальними засадами цивільного законодавства, визначеними в ст. 3 ЦК України є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та\~законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. В ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; … 4) інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. \~\~\~\~ За змістом ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. З роз`яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6\~\~листопада 2009 року №\~\~9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України,\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів обставини, які можуть свідчити про відсутність волевиявлення на укладення договору дарування. Обставинами, які можуть свідчити про відсутність волевиявлення на укладення договору дарування житла є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми\~частини першої статті 229\~та\~статей 203\~і\~717\~ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-202цс15 від 21.10.2015 р, яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов`язковою для застосування судами у своїй діяльності. Згідно зі статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу досліджених доказів, суд встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] , є особою похилого віку, а в листопаді 2019 року переніс інфаркт міокарда, мав ряд хронічних захворювань як атеросклероз аорти, вінцевих артерій, гіпертонічну хворобу, порушення ритму по типу шлуночкової екстрасистології. [PERSON] був одружений майже 60 років з [PERSON] , [INFO] , яка у 2020 році хворіла на онкозахворювання, від якого померла [INFO] через декілька днів після посвідчення оспорюваного договору дарування від 03.07.2020 року. А тому суд вважає доведеним, що станом на момент посвідчення договору дарування 03.07.2020\~року подружжя [PERSON] очевидно були похилого віку, потребували стороннього догляду у зв`язку з наявними у них захворюваннями. Подружжя [PERSON] мали дві доньки [PERSON] та [PERSON] , але разом з ними проживала лише остання. Після укладення 03.07.2020 року оспорюваного договору дарування квартири по [ADDRESS] подружжя [PERSON] продовжили проживати у цій квартирі, не знімались з реєстрації в ній. Разом з ними продовжила жити їх донька [PERSON] , але вона не змінила своє місце реєстрації в подаровану їй квартиру по [ADDRESS] . (а.с.130-131, 58). [INFO] [PERSON] померла. Із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися чоловік [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] . Спадщина [PERSON] була поділена за згодою спадкоємців першої черги, а саме грошові кошти у банках, отримали чоловік [PERSON] з донькою [PERSON] , а частину житлового будинку по [ADDRESS] отримала донька [PERSON] . (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64234943, від 06.04.2021 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №326307203 від 20.03.2023 року (а.с.110, 153-156). Після смерті дружини [PERSON] продовжив проживати у спірній квартирі по [ADDRESS] , з реєстрації у квартирі не знятий, іншого житла не має. Проте донька [PERSON] переїхала проживати в свою окрему квартиру на наб. Лейтенанта Дніпрова. Догляд за батьком [PERSON] здійснює донька [PERSON] . Наведені обставини свідчать на користь того, що не відбулась фактична передача дарунку квартири по [ADDRESS] .\~ Наявність у позивача [PERSON] та його вже покійної дружини [PERSON] чималого ряду хвороб, зокрема і перенесений позивачем напередодні посвідчення оспорюваного договору дарування інфаркт, а також стан здоров`я його дружини, яка померла від онкозахворювання через декілька днів після посвідчення договору дарування, потреба в сторонньому догляді й допомозі, на думку суду, суттєво впливали на розуміння дарувальником [PERSON] істотних умов договору дарування при його посвідченні, зокрема роз`яснення нотаріусом вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається сторонами, а також на його вільне волевиявлення під час укладення договору. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним у зв`язку з помилкою дарувальника щодо правової природи цього правочину. Така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 19.05.2021 року у справі № 718/955/20 (провадження № 61-383св21) можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/97134699. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач, укладаючи договір дарування з\~\~відповідачем\~\~помилився щодо обставин, які мали істотне значення, тобто помилився щодо змісту правочину. Оскільки, внаслідок помилки позивач [PERSON] неправильно сприймав зміст та істотні умови укладеного ним договору про дарування належної йому частини єдиної для нього квартири своїй доньці [PERSON] , то існують підстави для визнання угоди в цій частині недійсною з підстав визначених\~ст. 229 ЦК України. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиція Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.06.2019 року у справі № 320/11632/14-ц; у постанові від 13.05.2020 року у справі №638/4764/16-ц; у постанові від 20.05.2020 року у справі № 591/7117/17; у постанові від 27.05.2020 року у справі № 709/1547/17; у постанові від 02.11.2020 року у справі №351/1178/15-ц; у постанові від 09.11.2020 року у справі № 2-2284/09; у постанові від 16.06.2020 року у справі № 165/1368/17; у постанові від 20.06.2019 року у справі №357/12125/16-ц; у постанові від 20.03.2019 року у справі № 758/463/15-ц; у постанові від 12.06.2019 року у справі №456/3341/16-ц; у постанові від 19.06.2019 року у справі №583/757/16-ц, посилання можливо знайти за адресою: https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/new_folder_for_uploads/supreme/sud_pract/2022_09_06_Oglyad_KCS_daruv.pdf Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документа не можуть бути визнані недійсними, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.11.2018 року у справі №\~161/3245/15-ц (провадження №\~14-321цс18) можна ознайомитися за посиланням\~http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78192852. Так, дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал, а його видача полягає у відтворенні оригінального тексту, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Таким чином, оспорюваний дублікат договору, який повністю відповідає оригіналу, не має самостійного значення і сили правочину, оскільки його видання не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків, а є документом, який лише дублює, відтворює зміст договору, та не може порушувати права позивача. Тому можливості визнання дубліката договору судом недійсним жодним законом не передбачено. Суд ввважає необгрутованими посилання відповідача у відзиві на позов та її представника в судовому засіданні для відмови у задоволенні позовних вимог на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.05.2020 року у справі №633/268/17 щодо визнання недійсним договору дарування (провадження № 61-37599св18) можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/89107282, оскільки вона виникла з інших правових підстав. В даній справі не сам дарувальник просив визнати недійсним договір дарування житлового приміщення, а син дарувальника. В той час як сам дарувальник не звертався ані до правоохоронних органів зі скаргами на дії обдарованого, ані до суду з позовом про розірвання чи визнання недійсним договору дарування. Суд ввважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на позов та її представника в судовому засіданні для відмови у задоволенні позовних вимог на правову позицію Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 389/1809/16-ц (провадження №61-18713св18) можна ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/85110826\~3.1.7 про те, що у випадку, якщо сторона дарувальника представлена одразу двома особами, то для визнання договору дарування недійсним на підставі статті 229 ЦК України у зв`язку з помилкою дарувальника щодо правової природи цього правочину суд має встановити, що обидві ці особи вчинили правочин під впливом помилки. Такий правовий висновок висловлений з інших правових підстав, коли дарувальникам на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок, який був ними подарований. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати на судовий збір в сумі 992,40 грн. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial