Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

12.06.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 04.11.2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 282. Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми. Зазначає, що одруження із чоловіком виявилося невдалим. Чоловік останнім часом не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про взаємоповагу один до одного. Позивач вказує, що на даний час вони з відповідачем є чужими людьми, а також на те, що ставлення останнього до сім`ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Стверджує, що вони не зійшлися характерами і у них на даний час склалися різні погляди на життя. Крім того вони втратили почуття любові один до одного, а тому шлюб носить формальний характер. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу і спільне життя суперечать інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати та стягнути з останнього в її користь понесені нею судові витрати, пов`язані із оплатою судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, натомість її представник, адвокат Капак В.М. подав до суду клопотання, в якому вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. З даного приводу суд зазначає наступне: Після надходження позовної заяви [PERSON] до суду, згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 року було постановлено прийняти її до розгляду, відкрити провадження у даній цивільній справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, призначивши розгляд справи по суті на 13.07.2023 року. Про вказану дату було повідомлено сторін по справі, зокрема і відповідача - рекомендованою кореспонденцією. В дане засідання відповідач не прибув, а тому судом було відкладено розгляд справи, визначивши дату і час наступного судового засідання, а саме на 09 год. 00 хв. - 19.09.2023 року, про що також належним чином повідомлено відповідача [PERSON] , зокрема у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В зазначене засідання останній аналогічно не прибув, натомість 31.07.2023 року від нього на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він просив надати йому і позивачу строк для примирення та налагодження подружнього життя - три місяці, оскільки в них є неповнолітні діти, він категорично заперечує відносно розірвання шлюбу і бажає зберегти сім`ю. Дане клопотання просив розглядати в його відсутність. Розглянувши дане клопотання відповідача, вислухавши думку представника позивача, судом 19.09.2023 року було постановлено ухвалу, якою зазначене клопотання задоволене частково, надано сторонам строк для\~примирення та\~налагодження подружнього\~життя \~один місяць\~і зупинено\~провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу до закінчення наданого строку для примирення сторін. Згідно ухвали суду від 24.10.2023 року провадження у даній справі було поновлено і призначено її до розгляду на 09 год. 00 хв. - 23.11.2023 року, з викликом сторін по справі, постановивши продовжити провадження у справі зі стадії судового розгляду. Проте, у вказане судове засідання відповідач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Суд констатує, що згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.44\~ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд прийняв заходи для повідомлення особи про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі, тому визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в\~статті 43 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України\~не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України). Крім цього, у відповідності до\~ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»). Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про судове засідання до суду повторно не прибув та не повідомив про причини своєї неявки. Разом з тим, у заяві від 28.07.2023 року, яка надійшла на електронну адресу суду 31.07.2023 року, відповідач зазначив свою позицію відносно позову [PERSON] до ньогопро розірвання шлюбу. Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 04.11.2017 року у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 282 (а.с.3). Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми (а.с.4, 5). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється як тривалий, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейних відносин, зокрема позивач не має наміру підтримувати їх в подальшому, і наміру зберегти сім`ю у неї немає, з підстав, викладених у її позовній заяві. Крім того, суд констатує, що наданий судом згідно ухвали від 19.09.2023 року строк для примирення та налагодження подружнього життя один місяць, позитивного результату не дав, оскільки сторона позивача на час розгляду справи підтримує позов і просить його задоволити. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Крім того, суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця їх проживання, а тому питання про місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, судом не вирішується. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в користь позивача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН2801973 від 12.06.2023 року (а.с.2). На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved