Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

21 липня 2023 року позивач [PERSON] , засобами поштового зв`язку, звернулась до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 11 лютого 2022 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем за місцем її реєстрації. З березня 2023 року вона з відповідачем проживає окремо. [PERSON] має статус дитини-інваліда та для нього визначена індивідуальна програма реабілітації, у зв`язку з чим, окрім іншого, дитина потребує додаткових коштів на придбання ліків та відвідувань визначеною програмою фахівців. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання сина, добровільно будь-якої матеріальної допомоги не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, а сама вона не здатна в повній мірі забезпечити сина одягом, ліками, а також необхідної дитині реабілітації. Також зазначає, що відповідач зобов`язаний брати участь у її матеріальному забезпеченні, оскільки вона займається розвитком та доглядом їх спільного сина. Позивач зазначає, що обов`язок щодо виховання та матеріального забезпечення покладається на обох батьків. Відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти на дружину та дитину, так як знаходиться у працездатному віці, може працювати та забезпечувати їх спільного сина та його матір. Таким чином, ураховуючи те, що спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, позивач вимушена звернутися до суду за цим позовом та просить стягнути з відповідача, на її користь, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Стягнути з відповідача, на її користь, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення дитиною шести років, з дня подання заяви до суду. Ухвалою судді від 28 липня 2023 року позовну заяву позивача залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви (а.с. 24), що було зроблено позивачем 16 серпня 2023 року (а.с. 26). 12 вересня 2023 року через канцелярію суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка передана судді 13 вересня 2023 року (а.с.31). Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с.\~33). Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить висновку про задоволення позову, виходячи з установлених судом таких обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 лютого 2022 року, про що Відділом державної реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 05 та повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23 травня 2023 року (а.с. 10). Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданого суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 11). Згідно з довідкою № 136 від 25 червня 2023 року виданою Спаським старостинським округом Підгородненської міської ради [PERSON] разом з сином [PERSON] , 2022 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Малолітній син знаходиться на утриманні позивача. Доказів на спростування зазначених у позові доводів з боку відповідача суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження належної участі відповідача у вихованні та утриманні сина. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, ураховуючи усі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, судом установлено, що позивач [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною, яка має статус дитини-інваліда, у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги. Відповідно до медичного висновку № 28 про дитину-інваліда віком до 16 років (направляється в районне (міське) управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, опікуна) від 18 травня 2023 року, виданого відносно [PERSON] , [INFO] , - наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу XVII, пункту 1, підпункту 1,5 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років», затвердженого наказ Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 8 листопада 2001 року №\~454/471/516. Висновок дійсний до 18 травня 2025 року. Дата перегляду 18 травня 2025\~року (а.с. 17). Згідно з ч. 3 ст. 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Статтею 75 СК України, передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно з ч. 1, ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, яке має спільну малолітню дитину, малолітня дитина [PERSON] має фізичні вади, проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання. Позивач з об`єктивних причин не в змозі працювати та отримувати дохід, оскільки здійснює догляд за дитиною. Разом з тим, судом також приймається до уваги відсутність відзиву, тобто спростування зазначених позивачем обставин, зокрема щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, а тому суд вважає, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення їх дитиною шестирічного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved