Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту в якому зазначає, що [INFO] у м. Хшанув, Польща, вона народила сина [PERSON] , про що отримала акт народження дитини від 17.05.2022 року, виданий відповідною уповноваженою особою. У подальшому, вказаний акт перекладено на українську мову. Зазначає, що батька дитини записано на підставі\~ її заяви, тобто у порядку ст. 135 СК України, у шлюбі із вказаною особою вона не перебувала. У подальшому, генеральним консулом України в Кракові, їй було видано довідку про реєстрацію особи громадянином України. Повернувшись до України, заявник звернулась до\~ ВДРАЦС у Чернівецькій області з метою внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження сина, однак їй було відмовлено. Також вона звернулась до Чернівецького міського центру соціальних послуг Чернівецької міської ради з метою отримання державної допомоги як матері одиначці, однак їй було відмовлено у задоволенні такої заяви через те, що її син не зареєстрований у державному реєстрі актів цивільного стану. Вказує, що відмова компетентного органу у здійсненні\~ державної реєстрації народження та внесення відповідних відомостей до\~ реєстру актів цивільного стану, є грубим порушенням її прав. Зазначає, що метою звернення до суду із вказаним позовом, є набуття можливості отримати допомогу, яка призначена для матерів одиначок. У свою чергу бездіяльність зацікавленої особи позбавляє її такого права. Враховуючи, що відсутній будь-який інший механізм врегулювання даного питання, з метою зобов`язання зацікавлених осіб до вчинення дій, які гарантують реалізацію її прав, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт народження її дитини [PERSON] . Представник зацікавленої особи надіслав до суду відзив у якому вказує, що після народження дитини у Польщі, заявник отримала акт про його народження. Заявник не зверталась до консульства чи органів РАЦС України із заявою про державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження. Натомість вона отримала акт про народження дитини, який, за міжнародно-правовою угодою між державами,\~ визнається на території України. За наслідком отримання такого акту, який є аналогом свідоцтва про народження, у заявниці відсутня необхідність повторно здійснювати державну реєстрацію народження дитини та вносити відомості до відповідного реєстру. Саме на підставі вказаного акту, заявник вправі безперешкодно отримати гарантовані державою виплати, у тому числі ті, які призначаються для матерів одиначок. Зазначає, що факт народження дитини є встановленим та не оспорюється будь-ким, а задоволення поданої заяви не призведе до обов`язку органів РАЦС здійснити реєстрацію народження дитини. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву, та прсила її задовольнити. Представник заявника адвокат Андрюк А.М. у судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, заявлену вимогу підтримує, що підтвердила сама заявниця. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові та зазначив, що їй невідомо з яких причин Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради відмовив у призначенні заявнику належних їй виплат, однак вважає, що саме вказаний орган повинен бути відповідачем чи зацікавленою особою у справі, яка могла б бути ініційована [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК Украни визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Окремою категорією справ, які розглядає суд, відповідно до ст. 317 ЦПК України є встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦПК у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В даній справі, заявник стверджує, що метою, яка наслідується засобом встановлення факту народження її сина, є набуття можливості отримати допомогу, яка призначена для матерів одиначок. Таким чином кінцевою метою заявника є ніщо інше, як отримання державної допомоги нею, як матір`ю одиначкою. Судом встановлено, що згідно копії акту народження 1203033/00/AU/2022/882871 від 17.05.2022 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Хшанув, Польща, та перекладеного нотаріальним перекладачем, [INFO] у м. Хшанув, Польща, народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , а батьком [PERSON] . Пунктом 9 акту визначено, що на підставі ст.. 61 розд. 2 Закону від 28.11.2014 року про акти цивільного стану, журнал Законів 2021 р., поз 709 зі зм.) надано прізвище [PERSON] , як прізвище його батька та його рідне прізвище та за заявою особи, яка надала дані про народження ім`я [PERSON] , як батька дитини. Згідно з довідкою Генерального консульства України в Кракові № 61317/19-536-1027 від 02.09.2022 року, [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано громадянином України. Судом також встановлено, що [PERSON] зверталась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо внесення до Державного реєстру актів цивільного стану відомостей про народження дитини [PERSON] та видачу свідоцтва про народження повторно. Листом № 05/10-23 від 05.10.2023 року їй було повідомлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, підставою для проведення державної реєстрації є відповідні документи, що підтверджують факт народження. Крім того, внесення відомостей про народження, здійснюється шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Крім того, державна реєстрація проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану на території України, або консульськими чи дипломатичними установами на території інших держав Враховуючи викладене відсутні підстави для задоволення вимог заявниці. Повідомлено про те, що\~ після народження дитини, заявник скориставшись своїм правом, не звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану на території України чи\~ до консульської або дипломатичної установи на території інших держав, а здійснив державну реєстрацію народження дитини у порядку, встановленому Польським законодавством, звернувшись до відповідного компетентного органу, після чого отримала відповідний акт (свідоцтво). У листі зазначено, що документи, які на території Польщі визнаються офіційними, вважаються такими і на території України. Крім того встановлено, що представник заявника звертався також із заявою до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про призначення [PERSON] допомоги, як одинокій матері. У листі № А-1448/21/02.12/437 від 24.10.2023 року заявника було повідомлено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям, необхідно надати документ, виданий компетентним органом іноземної держави, про народження дитини в якому відсутні відомості про батька. Враховуючи, що заявником було надано такий документ, але відомості про батька у ньому все ж містяться, Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради вважав, що відсутні підстави для призначення їй допомоги на дитину, як одинокій матері. Відтак, дослідивши надані докази, судом було встановлено, що підставою для звернення до суду із вказаною заявою є те, що заявниці відмовлено у призначенні допомоги на дитину, як одинокій матері, у зв`язку із тим, що у акті про народження дитини, яке видано компетентним органом іноземної держави, містяться відомості про батька, що унеможливлює призначення такої виплати. Разом із тим, суд вважає, що обраний заявником спосіб захисту не є належним та ефективним, оскільки задоволення даної заяви не призведе до відновлення порушеного права. Так, у відповідності до п. 35 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою КМУ № 1751 від від 27.12.2001 року,\~ для призначення допомоги на дітей одиноким матерям, серед інших документів, подається\~ витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку. Відтак, законодавець, для подання уповноваженим органам, з метою призначення відповідної виплати, передбачив два види документів, у відповідності до обставин місця народження та реєстрації дитини: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження. Спільним у них є те, що вони повинні містити відомості про батька, записані за вказівкою матері, або ж відсутність таких відомостей взагалі. Подані ж заявником документи, таким критеріям не відповідали. Разом із тим, суд вважає безпідставними доводи заявника, щодо обов`язку заінтересованої особи внести відомості про народження особи до Єдиного державного реєстру, та вважає за необхідне, окрім інших підстав для відмови у позові, окремо роз`яснити заявнику порядок реєстрації народження фізичної особи, яке може бути здійснено декількома способами. Так, у відповідності до ст. 6\~ Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами, які проводять реєстрацію народження фізичної особи та її походження є відділи державної реєстрації актів цивільного стану, а також дипломатичні представництва і консульські установи України. Статтею 9 вказаного Закону, визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Статтею 11, 12, 13 Закону встановлено, що державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього. Внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відомості, зазначені в актових записах про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, складених дипломатичними представництвами і консульськими установами України на паперових носіях та в електронному вигляді, вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в м. Києві протягом семи робочих днів з дня надходження першого примірника актового запису. Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Згідно з п 6 Постанови КМ від 22 серпня 2007 р. № 1064, Внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану. Відомості, зазначені в актових записах про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, що складені дипломатичними представництвами та консульськими установами України, вносяться до Реєстру реєстратором, визначеним Мін`юстом, протягом семи робочих днів з моменту надходження першого примірника актового запису. Пунктом 2 глави І розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в україні, затверджених наказом МЮУ № 52/5 від 18.10.2000 року визначено, що підставою для реєстрації народження є один із визначених документів. Разом із тим встановлено, що заявник, після народження дитини, не зверталась із відповідними документами\~ до органів РАЦС чи до дипломатичними представництв або консульських установ України із заявою про державну реєстрацію народження дитини шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Довідка Генерального консульства України в Кракові від 02.09.2022 року, надана позивачем, свідчить виключно про те, що дитина заявника отримала громадянство України за народження. Натомість заявник звернулась до уповноваженого органу РАЦС Польщі із відповідним пакетом документів щодо державної реєстрації народження дитини та отримала відповідний акт. Державна реєстрація народження\~ на території іншої держави здійснюється за її законами. Як наслідок, заявник отримав необхідні відомості про народження дитини за зразком, який встановлений для Польші, тобто акт народження. Відповідно до п. 15 договору між Україною і Республікою Польща про\~ правову\~ допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікований Постановою ВР № 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 року, документи,\~ які підготував або засвідчив відповідний орган\~ однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом\~ уповноваженої\~ особи,\~ мають\~ силу\~ документа\~\~ на території іншої\~ Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого\~ засвідчення.\~ Це\~ стосується\~ також\~ копій\~ і перекладів документів,\~ які засвідчені\~ відповідним органом. Документи,\~ які на території однієї\~ з\~ Договірних\~ Сторін визнаються\~ офіційними,\~ вважаються\~ такими\~ ж\~ на території іншої Договірної Сторони. Таким чином, акт про народження дитини, який отримала заявниця за законами республіки Польща, є офіційним документом, який визнається в Україні, може бути використаний, в тому числі для його пред`явлення до\~\~ відповідного органу соціальної політики (як це визначено п. 35 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми») для\~ призначення і виплати державної допомоги, як одинокій матері. Відтак, за наявності акту про народження, виданого заявниці уповноваженою особою республіки Польща,\~ виключає необхідність здійснення повторної державної реєстрації народження дитини за законодавством України, шляхом несення відомостей про народження фізичної особи до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та видачі свідоцтва про народження за встановленим зразком. Таким чином, факт народження дитини є встановленим та підтвердженим відповідним актом про народження, яке отримано заявником за законодавством республіки Польща, такий факт визнається договірною стороною, тобто державою Україна та її уповноваженими органами. Крім того, із наданих заявником доказів вбачається, що факт народження дитини заявницею не оспорюється жодним державним органом, органом місцевого самоврядування та фізичною чи юридичною особою. Відтак підстав для ухвалення рішення про встановлення факту народження дитини, суд не знаходить. Варто зауважити, що заявник на вищевказані положення законодавства уваги не звернув, трактував їх помилково, внаслідок чого дійшов поспішного висновку про наявність порушення її права з боку зацікавленої особи. Крім того, варто також наголосити, що основною метою заявника є призначення їй та отримання допомоги, як одинокій матері. Встановлено, що органом, який відмовив їй у призначенні такої допомоги є департамент соціальної політики Чернівецької міської ради. Відмова, у свою чергу, обґрунтована наявністю запису про батька у акті про народження дитини, а не обставинами відсутності відомостей про народження дитини у відповідному державному реєстрі. У даному випадку, законодавством врегульовано порядок прийняття рішення про призначення допомоги одинокій матері, який визначено пунктом 35 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», де зазначено, що якщо одинока мати народила дитину за межами України і не може подати документ, який підтверджує факт, що вона є одинокою матір`ю, рішення про призначення їй допомоги на дитину приймається органом соціального захисту населення на підставі наданого центром соціальних служб висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї із зазначенням інформації про факт проживання дитини з матір`ю і документа про народження дитини, легалізованого в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Заявник вказаного положення закону до уваги не взяв. У випадку ж відмови уповноваженого органу у призначення таких виплат на підставі вказаного пункту Порядку, у заявниці виникне право оскаржити дії уповноваженого органу, або ж, визначивши належний та ефективний спосіб захисту, звернутись до суду із іншими, відповідними позовними вимога. Варто також наголосити, що звернення до суду із заявою про встановлення факту народження, направлено на встановлення інших обставин, аніж ті, які просить встановити заявник. Зокрема встановлення факту народження може мати місце у випадку народження особи поза закладом медичної допомоги, або необхідним є встановити факт народження особи в певний час, відсутність відомостей про що, унеможливлює\~ реєстрацію народження, тощо. Окремою категорією справ є визнання факту народження на тимчасово окупованій території України. Подана до суду [PERSON] заява, за логікою заявника, та ухвалення за результатами її розгляду рішення про встановлення факту народження, повинна призвести до державної реєстрації народження дитини, складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі. Однак сама по собі обставина встановлення судом факту народження дитини, за існування офіційного документу про її народження, виданого іншою державою, не призведе до бажаних заявником наслідків, оскільки незважаючи на існування такого рішення, воно не буде виконано шляхом повторної реєстрації дитини, оскільки органи РАЦС не мають такого обов`язку чи\~ дискреційного повноваження. Натомість, як законодавство України так і Конвенція, не гарантує захисту теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie), заява № 6694/74, від 13 травня 1980). Статтею 13 конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Захист права це використання передбачених законом способів (можливостей, інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК) Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібних висновкві неодноразово доходила ВП ВС, зокрема у постановах від 16.06.20 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20 року у\~ справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та ін. Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють упевній юрисдикції) є неефективним. Самостійною підставою для відмови у задоволенні позову є, обрання позивачем при зверненні до суду, неналежного та/або неефективного способу захисту, про що неодноразово наголошував у своїх постановах ВС та ОП ВС, зокрема у справі № 398/1796/20 від 13.03.2023 року. Отже, судом не встановлено, що право заявника було порушено, у тому числі з боку заінтересованої особи, звернення до суду із даною заявою не здатне забезпечити поновлення порушеного (на думку заявника) права, себто призвести до бажаних заявником наслідків, такий спосіб захисту не є повним, адже не призведе до призначення заявнику бажаних виплат, за умови наявності у акті про народження тих чи інших відомостей, отже не відповідатиме принципу процесуальної економії. Відтак, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed