Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено в межах виконавчого провадження Відділом державної виконавчої служби у Московському районі на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження без номеру (б/н) від 17 січня 2002 року, реєстраційний номер обтяження: 1372091 від 12 жовтня 2004 року. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1 073,60 грн. Позов мотивовано тим, що йому та його матері [PERSON] , відповідно до свідоцтва по право власності на житло від 26 липня 2000 року, в рівних долях належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . На підставі заяви позивача від 05 листопада 2021 року про прийняття спадщина на частку квартири, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішневською О.Г. заведено спадкову справу № 24/2021 щодо майна померлої матері позивача. Приватним нотаріусом було повідомлено, що на квартиру накладено арешт та постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності арешту на квартиру. Позивач вказує, що 28 червня 2023 року він звернувся до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою щодо вилучення обтяжень не нерухоме майно № 1372091, яке зареєстровано у 2004 році на підставі постанови державного виконавця б/н від 17 січня 2002 року. Відповідачем 12 липня 2023 року надано відповідь № 63980, у якій вказувалось, що виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту, оскільки в реєстраційних даних обтяження відсутній номер виконавчого провадження. Також відповідач вказував, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділу відсутні виконавчі провадження, за яким би [PERSON] значився боржником. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.25,26). Відповідач, будучі належним чином повідомлений 11 жовтня 2023 року (а.с.29), не скористався правом подачі відзиву на позову заяву. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідив матеріали справи, оцінивши надані доказу, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником частки квартири за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва по право власності на житло від 26 липня 2000 року, дана квартира належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Свідоцтво видано на підставі розпорядження № 54-325 від 26 липня 2000 року (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 20860 від 30 вересня 2021 року Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67168969 від 05 листопада 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішневською О.Г. 05 листопада 2021 року заведено спадкову справу № 24/2021 щодо померлої [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до інформаційної довідки № 341796870 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 серпня 203 року, стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , встановлено обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1372091 від 12 жовтня 2004 року, підстава обтяження: постанова б/н від 17 січня 2002 року, Відділ державної виконавчої служби у Московському районі (а.с.17,18). Як вбачається з відповіді від 11 липня 2023 року № б/н/1 Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на звернення позивача, вказується, що згідно даних в автоматизованої системі виконавчих проваджень (АСВП) у відділі відсутні виконавчі провадження, де боржником значиться [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника накладено арешт. У реєстраційних даних обтяження не вказаний номер виконавчого провадження. У відповіді, з посиланням на положення ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УШ від 02 червня 2016 року, вказано підстави, відповідно до яких виконавцем знімається арешт з усього майна (коштів) боржника. В інших випадках, за якими виконавець неуповноважений зняти арешт, арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.20). Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначається, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною 1 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині 4 статті 59 Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Арешт накладено державним виконавцем на підставі стаття 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.55 Закону України 606-Х1V, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами; у разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Матеріали справи не містять відомостей про наявність підстав для подальшого обтяження майна, а тому подальший арешт нерухомого майна, зокрема квартири, набутої позивачем у спадок, порушуватиме конституційне право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ч. 1,ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що накладений арешт на нерухоме майно перешкоджає позивачу оформити право на спадщину та вільно нею користуватись та розпоряджатись. Як зазначено у вище наведеному листі відповідача, у реєстраційних даних обтяження не вказано виконавчого провадження, позивач не є боржником у виконавчому провадженні, відсутні відомості щодо відкритих виконавчих проваджень, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом скасування арешту майна, що належало [PERSON] , померлій [INFO] , накладеного на підставі постанови від 17 січня 2002 року відділу державної виконавчої служби у Московському районі, та оголошення заборони на його відчуження № 1372091 від 12 жовтня 2004 року. Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, як і інформації про особу стягувача та боржника, є невиправданим втручанням у право особи на володіння своїм майном. Суд зазначає, що відповідач діє в межах повноважених, які регламентовано положенням ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки, державний виконавець проводить виконавчі дії в межах виконавчого провадження, в тому числі зняття арешту на майно в межах відкритого виконавчого провадження. За матеріалами справи відсутні дані, які дали можливість відповідачу зняти арешт з майна на підставі вказаної статті Закону. У даній справі належним способом захисту прав позивача є зняття арешту на майно, належного спадкодавцю. Відтак, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з квартири, за вищевказаною адресою, є безпідставною та не підлягає задоволенню. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., що документально підтверджено (а.с.24). У зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial