Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача 1.1. [PERSON] звернувся 13.02.2023 до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказана позовна заява надійшла до суду 14.02.2023 (вх. № 539/2023). 1.2. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 10.10.2013 перебуває в шлюбі з відповідачкою, від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Позивач повідомляє, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, їхня родина розпалася у березні 2022 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння один одного, між подружжям стали виникати часті сварки, були втрачені почуття взаємної любові та поваги, тому подальше спільне проживання з відповідачкою та збереження сім`ї [PERSON] вважає неможливим. Однак відповідачка не погоджується на розірвання шлюбу, отже, між сторонами виник спір з цього приводу. 1.3. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи свої вимоги підтримав, наголошував на необхідності їх задоволення, на підтримання своєї позиції наводив аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково позивач повідомив, що на теперішній час двоє малолітніх дітей мешкають разом з ним, відповідачка проживає на території Королівства Норвегії, до України не приїздить, але періодично (раз на тиждень) спілкується з дітьми за допомогою відеозв`язку (через встановлені в мобільних телефонах додатки - месенджери), спір щодо утримання дітей між сторонами відсутній, позивач добровільно взяв на себе обов`язок щодо повного забезпечення дітей, [PERSON] не перешкоджає дружині брати участь у вихованні дітей. 2. Стислий виклад позиції відповідачки 2.1. Відповідачка [PERSON] для участі в судовому засіданні, призначеному для розгляду справи, не прибула, однак надала до суду відзив на позов (а. с. 132-133), в якому заперечувала проти задоволення позову. 2.2. Додатково відповідачка зазначила, що вона з родиною до березня 2022 року мешкала у м. Маріуполі Донецької області, внаслідок збройної агресії рф проти України її родина була змушена евакуюватись з м. Маріуполя, чоловік вивіз дітей на територію Волинської області, де вони зараз проживають, а дружина опинилась на території Королівства Норвегії. Відповідачка зауважила, що вона не давала згоди позивачу на постійне проживання разом з ним двох малолітніх дітей, визнала, що шлюбні стосунки між нею та чоловіком на теперішній час є ускладненими, хоча вона намагається спілкуватись з родиною телефоном та за допомогою відеозв`язку. [PERSON] просила надати подружжю строк для примирення тривалістю не менше 6 місяців, строк для врегулювання питань пов`язаних з утриманням дітей, повідомляла, що визначений органом опіки та піклування Поромівської сільської ради Волинської області графік спілкування матері з двома малолітніми дітьми, котрі мешкають разом з батьком, фактично не виконується. 3. Заяви (клопотання) сторін; інші процесуальні дії у справі 3.2.Ухвалою судді від 27.02.2023 справа була призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, визначено дату й час засідання - 22.03.2023 об 11 год 00 хв.. 3.3.Відповідачка для участі в призначеному судовому засіданні не прибула, 06.03.2023 (вх. № ЕП-382/2023) надала до суду засобами електронної пошти (з адреси: [INFO] ) заяву, в якій повідомила, що вона виїхала з м. Маріуполя Донецької області з причини збройної агресії рф проти України, на теперішній час на законних підставах перебуває на території Королівства Норвегії, користується процедурою «колективного захисту», просила надіслати їй копію позовної заяви поштою та електронною поштою (на вказану адресу) для підготовки відзиву (заперечень) проти позову. Вказана заява судом задоволена, відповідачці на згадану нею адресу електронної пошти направлено позовну заяву з додатками (а. с. 27). 3.4.Відповідачка 15.03.2023 (вх. № ЕП-447/2023) надала до суду засобами електронної пошти (з адреси: [INFO] ) клопотання, в якому просила відкласти розгляд цивільної справи № 156/194/23 з метою належного одержання нею копії позовної заяви (з додатками), судових документів, також просила направити їй згадані документи в порядку, передбаченому Гаазькою конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965. 3.5.Додатково 20.03.2023 засобами електронної пошти (з адреси: [INFO] ) відповідачка надала лист від Директорату у справах імміграції Королівства Норвегії від 08.08.2022, згідно з яким [PERSON] отримала тимчасовий вид на проживання в цій державі на підставах колективного захисту, медичний висновок, згідно з яким [PERSON] через стан здоров`я не може приїхати до України на цей час або в осяжному майбутньому для участі в судовому розгляді (а. с. 30-36). 3.6.За заявою позивача [PERSON] від 22.03.2023 йому була надана можливість ознайомитись з матеріалами цивільної справи № 156/194/23, зробити копії з матеріалів справи (а. с. 38). 3.7.Ухвалою суду від 22.03.2023 клопотання відповідачки задоволено, направлено судове доручення до компетентного органу Королівства Норвегія щодо вручення [PERSON] копій позовної заяви, додатків до неї, ухвали судді від 27.02.2023 про відкриття провадження в справі № 156/194/23, ухвали суду від 22.03.2023 про звернення з судовим дорученням. Цією ж ухвалою провадження в цивільній справі № 156/194/23 зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави щодо виконання судового доручення про вручення документів заінтересованій особі. 3.8.До суду 31.05.2023 надійшло клопотання [PERSON] , в якому позивач просив суд поновити провадження в справі та призначити засідання щодо розгляду справи по суті (а. с. 48-50). 3.9.Ухвалою суду від 09.06.2023 у задоволенні вказаного клопотання позивача відмовлено (а. с. 61-62). 3.10.Позивач 20.06.2023 подав апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду на ухвалу суду першої інстанції від 22.03.2023 щодо зупинення провадження в цивільній справі № 156/194/23 (а. с. 70-75). 3.11.Постановою Волинського апеляційного суду від 17.08.2023 у справі № 156/194/23 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 22.03.2023 залишено без змін (а. с. 128-129). 3.12.Ухвалою суду від 10.10.2023 провадження в цивільній справі № 156/194/23 поновлено (у зв`язку з надходженням до суду повідомлення компетентного органу Королівства Норвегія щодо виконання попереднього судового доручення), призначено судове засідання на 26.10.2023 на 13 год. 30 хв., про що повідомлені сторони. 3.13.Судове засідання у справі № 156/194/23, призначене на 26.10.2023 на 13 год. 30 хв., було відкладено з причини зайнятості складу суду в розгляді кримінальної справи щодо особи, яка утримується під вартою. Чергове судове засідання у справі № 156/194/23 призначено на 21.11.2023 на 10 год. 45 хв., про що повідомлені сторони. 3.14.Відповідачка 20.11.2023 подала до суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи № 156/194/23, надати сторонам строк для примирення (а. с. 160). Ухвалою суду від 21.11.2023 у задоволенні клопотань відповідачки [PERSON] щодо відкладення судового розгляду справи № 156/194/23 відмовлено,у задоволенні клопотання відповідачки щодо надання сторонам строку для примирення тривалістю не менше 6 місяців відмовлено. 4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі 4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). 4.4. Суд, з`ясувавши думку сторін з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 4.5. Позивач [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 1998 року внесений до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як внутрішньо переміщена особа на теперішній час мешкає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6). 4.6. Відповідачка [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25-26), виїхала з м. Маріуполя Донецької області з причини збройної агресії рф проти України, на теперішній час на законних підставах перебуває на території Королівства Норвегії, користується процедурою «колективного захисту», є особою з інвалідністю, останнім відомим місцем її фактичного проживання є адреса: [ADDRESS] (а.с.30-36). 4.7. Між позивачем та відповідачкою 10.10.2013 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.10.2013 Жовтневим відділом ДРАЦС РС Маріупольського МУЮ у Донецькій області (а. с. 7). 4.8. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9,11), на теперішній час діти мешкають разом з батьком (як внутрішньо переміщені особи) за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6 зворот; а. с. 9 зворот; а. с. 10,12). 4.9. Розглядувана справа № 156/194/23 перебуває в провадженні суду з лютого 2023 року, відповідачці стало відомо про позов чоловіка до неї щодо розірвання шлюбу з березня 2023 року; подружжя впродовж тривалого часу мешкає на території різних держав; як визнали обидві сторони, подружжя має можливість для спілкування за допомогою дистанційних засобів зв`язку, однак ні дружина, ні чоловік не вживали заходів задля налагодження нормальних подружніх стосунків між позивачем та відповідачкою, не отримали позитивних результатів від таких заходів, подружжя фактично припинило спільне проживання, подальше збереження шлюбних відносин порушує інтереси позивача. Позивач в судовому засіданні 21.11.2023 категорично відмовився від примирення з відповідачкою, вказав, що у сторін продовжують існувати спори з приводу різних поглядів на влаштування сімейного життя, він не бажає більше перебувати в шлюбі з відповідачкою. 4.10. [PERSON] у поданій ним позовній заяві не ставить питання про стягнення з дружини [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей, він просить лише про розірвання шлюбу між сторонами. 4.11. Відповідачка всупереч ч.3 ст. 12 ЦПК України не подає до суду будь-яких належних і допустимих доказів, котрі б підтверджували недотримання визначеного органом опіки та піклування графіку спілкування матері з малолітніми дітьми саме з вини позивача; відповідачка не зверталась до суду з вимогами щодо усунення перешкод у спілкуванні матері з її дітьми. Водночас питання щодо утримання малолітніх дітей, участі обох батьків у вихованні дітей, усунення перешкод у спілкування матері або батька у спілкуванні з дітьми може бути вирішено в інших судових процесах, якщо такі будуть ініційовані будь-ким зі сторін. 5. Оцінка суду 5.1. Вирішуючи заявлені позивачем [PERSON] вимоги по суті, суд виходить з такого. 5.2. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначений нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV (зі змінами). 5.3. Норми ст. 1 згаданого Закону визначають поняття «іноземний елемент» як ознаку, котра характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, в тому, що юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. 5.4. Відповідно ст. 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. 5.5. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»). 5.6. З матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач уклали шлюб між собою 10.10.2013 у м. Маріуполі Донецької області, Україна, обидва з подружжя є громадянами України, Отже, на вирішення питання щодо припинення шлюбу між сторонами поширюється дія норм Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (в редакції Закону, що діє на момент подання заяви про розірвання шлюбу). 5.7. Відповідно до ст. 32 Основного Закону ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. 5.8. Відповідно до ст. 104, 105 Сімейного кодексу (СК) України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. 5.9. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 5.10. Нормами ч.1 ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 5.11. За змістом ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин забороняється законом. 5.12. Такі норми національного законодавства України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, згідно з якими чоловіки й жінки, котрі досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). 5.13. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), у справах щодо розірвання шлюбу надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. 5.14. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, категорично не згодний на примирення з відповідачкою, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням чоловіка до шлюбу та до шлюбних відносин, що є неприпустимим. 5.15. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен вияв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. 5.16. Позивач скористався наданим йому правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, натомість позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою. Причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований між сторонами, розірвати.

Outcome: approved