Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) через свого представника адвоката Жигальську Юлію Юріївну звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «АРКС» (надалі за текстом - відповідач), в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 9 550,00 грн, пеню за період прострочення у сумі 1909,54 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 10.10.2018 року о 21 год. 15 хв. в місті Києві на бульварі Лесі Українки, 3, [PERSON] , керуючи автомобілем марки Шкода, д.н.з. [NUMBER] , порушила пункт 10.3 ПДР України, а саме: під час перестроювання, не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався в попутному напрямку по смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки Dodge, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] встановлена Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2019 року по справі № 757/51962/18. Цивільно правова відповідальність водія автомобіля марки Шкода, д.н.з. [NUMBER] станом на дату настання страхового випадку застрахована в ПрАТ «СК «АРКС Страхування» за полісом № АК 7876300. 11.10.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «АРКС Страхування» з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, також, ним було надано копії документів запитуваних страховиком. Внаслідок тривалого зволікання у виплаті страхового відшкодування позивач звернувся за правовою допомогою та 31.05.2019 року за вх. № 4440.12 ПрАТ «СК АРКС Страхування» зареєстровано заяву на виплату страхового відшкодування. 15.07.2019 року за вх. № 5626.12 ПрАТ «СК «АРКС Страхування» зареєстровано повідомлення про настання страхового випадку в додатках до якого представником подано належним чином засвідчену копію Постанови суду. Страховиком повідомлено позивача про те, що він є лише користувачем автомобіля, а не власником, тому для подальшого розгляду справи в страхову компанію йому необхідно подати заяву на виплату страхового відшкодування від власника транспортного засобу або особи, яка має право отримати страхове відшкодування на підставі нотаріальної довіреності. Таким чином, страховиком повідомлено, що позивач не надав відповідачеві документ, що посвідчує його право на отримання страхового відшкодування (довіреність), що не відповідає дійсності. Особою якій належить пошкоджений автомобіль Dodge, д.н. [NUMBER] на праві власності є ТОВ «Офіс Сіті». Втім, право володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем позивачу передано власником на підставі довіреності № 04-27 від 27.04.2018 року виданої директором ТОВ «Офіс Сіті» українською мовою. Вказаною довіреністю позивачу було передано право «на отримання всіх виплат і страхових відшкодування за вказаним автомобілем». Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу передано позивачу при оформленні довіреності. Після надання позивачу копії вказаної довіреності страховику, останнім було повідомлено позивача про необхідність її нотаріального посвідчення для отримання страхового відшкодування, у зв`язку із чим, позивач звернувся до директора ТОВ «Офіс Сіті» з повідомленням про необхідність видачі нотаріального доручення. Так, повноваження сторін та юридичний зміст дій сторін додатково були встановлені Довіреністю № 08-02 від 02.08.2019 року, посвідченою нотаріусом Йоланта Дубініне у відповідності до законодавства країни вчинення правочину. Вказаною довіреністю встановлено право позивача отримати на свій власний рахунок грошові кошти на відшкодування шкоди, а також, страхове відшкодування належне до виплати у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу марки Dodge Nitro, номер шасі (він-код) [NUMBER] , д.н. [NUMBER] внаслідок ДТП, що мало місце 10.10.2018 року в місті Києві по бульвару Лесі Українки, буд. 3, за участю другого учасника події автомобіля Skoda, д.н. [NUMBER] , застрахованого відповідачем (колишня назва - ПрАТ «СК «АХА Страхування») за Полісом № АК/7876300 або будь-який інший страхові компанії за іншим договором страхування укладеним в порядку передбаченому законодавством України. Оригінал довіреності було направлено поштовим зв`язком позивачу та відповідно після отримання, надано страховику. Після отримання довіреності посвідченої нотаріально, рішення про фактичну відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком переглянуте так і не було. Станом на теперішній час страхове відшкодування потерпілому не виплачено, що є підставою для подання даної позовної заяви. З відмовою у виплаті страхового відшкодування позивач категорично не погоджується, вважає рішення про відмову не обґрунтованим та безпідставним. 01.11.2018 року пошкоджений транспортний засіб було оглянуто та визначено обсяг пошкоджень отриманих внаслідок настання ДТП. Позивача не було ознайомлено з документами на підставі яких здійснювалася оцінка розміру заподіяної шкоди та не надано роз`яснення відносно розміру та порядку обчислення страхового відшкодування. Згідно з Рахунком-фактурою № СЗ-0000170 від 20.11.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Dodge, д.н. [NUMBER] було визначено в розмірі 9 550, 00 грн. З письмовою заявою на виплату страхового відшкодування позивач звернувся 31.05.2019 року, з цього, рішення про виплату мало бути прийнято в страховиком не пізніше ніж 29.08.2019 року, А отже, період прострочення починає обраховуватись з 30.08.2019 року. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені визначається сумою в розмірі 1 909, 54 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.10.2020 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. В березні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що провадження по справі № 372/1923/20 відкрите Подільським районним судом м. Києва з порушенням предметної судової юрисдикції, що є підставою для закриття провадження в справі № 372/1923/20 на підставі ст. ст. 255, 256 ЦПК України. В свою чергу, транспортний засіб Dodge Nitro, д.н.з. [NUMBER] , належить нерезиденту України - юридичній особі UAB «OFFICE CITY» (код 302412824), що зареєстроване в Литовській Республіці, вказане підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] , яке видане на території Литовської республіки. Вважає, що належним відповідачем є нерезидент України UAB «OFFICE CITY» (код 302412824), що зареєстроване в Литовській Республіці. 31.05.2019 представником позивача - адвокатом Жигальською Ю.Ю. подано до відповідача заяву про страхове відшкодування, до якої подані додатки, проте, копія довіреності не була завірена належним чином, а також, запитувані страховиком документи надані так і не були. В жовтні 2023 року стороною позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, де позивач просив суд стягнути із відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 3261,65 грн, а також, в зв`язку із неналежною виплатою страхового відшкодування, позивач вказував про наявність підстав для стягнення сумми з урахуванням індексу інфляції в сумі 1 715,34 грн, пені в сумі 1 572,96 грн, 3 % річних в сумі 406 грн. Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, а тому, при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володів пошкодженим транспортним засобом, що підтверджується копію доручення та його перекладу українською мовою, копією нотаріально посвідченої довіреності № 08-02 від 02.08.2019 року та її перекладу українською мовою, копією Постанови суду міста пошкодженим автомобілем Dodge, д.н. [NUMBER] .(т. 1, а.с.11-15). Цивільно правова відповідальність водія автомобіля марки Шкода, д.н.з. [NUMBER] станом на дату настання страхового випадку застрахована відповідачем за полісом № АК 7876300 (т. 1, а.с. 16). 11.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, також, ним було надано копії документів запитуваних страховиком. (т. 1, а.с. 17). 01.11.2018 року пошкоджений транспортний засіб було оглянуто та визначено обсяг пошкоджень отриманих внаслідок настання ДТП (т. 1, а.с. 20). 31.05.2019 року за вх. № 4440.12 відповідачем зареєстровано заяву на виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 19). 15.07.2019 року за вх. № 5626.12 відповідачем зареєстровано повідомлення про настання страхового випадку в додатках до якого представником подано належним чином засвідчену копію Постанови суду (т. 1, а.с. 18). Згідно з Рахунком-фактурою № СЗ-0000170 від 20.11.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Dodge, д.н.з. [NUMBER] було визначено в розмірі 9 550 грн. (т. 1, а.с. 21) Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № СЕ-19-23/8200-АВ від 30.01.2023, проведеного експертом ДНДЕКЦ МВС, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Dodge, д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 3260,65 грн.(т. 2, а.с. 82-93). При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наданий висновок експертного дослідження ДНДЕКЦ МВС № СЕ-19-23/8200-АВ від 30.01.2023, відповідно до якого експертом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Dodge, д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 3260,65 грн. Суд вважає, що зазначений висновок є належним, допустимим доказом на підтвердження розміру завданих збитків позивачу, внаслідок ДТП, яка мала місце 10.10.2018. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Як вже зазначалось вище, при вирішенні даного спору суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експертного дослідження ДНДЕКЦ МВС № СЕ-19-23/8200-АВ від 30.01.2023, відповідно до якого було встановлено, що вартість відновлювального ремонту склав суму в розмірі 3260,65 грн. Наведений висновок експерта, складений у відповідності до вимог закону, не викликає сумніву в його об`єктивності та достовірності, стороною відповідача достатніми доказами не спростований, а тому, при розгляді пред`явлених позовних вимог та визначенні реальної суми вартості відновлювального ремонту автомобіля , суд вважає за необхідне прийняти до уваги даний висновок та розмір вартості відновлювального ремонту, зазначений в ньому. З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля склала суму в розмірі 3260,65 грн, а відтак, суд вважає, що страховиком не було виплачено належну суму страхового відшкодування позивачу, а твердження сторони позивача в цій частині є слушними та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують наведених висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині виплати відповідачем розміру завданих збитків не в повному обсязі. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат слід зазначити наступне. Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач виплату позивачу страхового відшкодування не здійснив, а у даній справі позивачем доведено наявність підстав для стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування. У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Верховний Суд у Постанові від 08.12.2020 у справі № 903/664/19 висловився, що за змістом статей 509, 524, 533-535 ЦК зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку - є грошовим зобов`язанням. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про добровільне страхування наземного транспорту, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. За правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Окрім цього, у Постанові від 27.01.2021 у справі № 337/5617/19 Верховний Суд зазначив, що за змістом аналізованої норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань суд дійшов висновку, що на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що прострочення виплати повної суми страхового відшкодування виникло з вини відповідача, а тому, останній, має обов`язок сплати штрафних санкцій на користь позивачів, згідно ст. 625 ЦК України. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення із товариства інфляційних втрат, оскільки такі спростовуються зазначеними правовими нормами та наявними матеріалами справи. Суд погоджується із проведеними стороною позивача розрахунком інфляційних втрат, та вважає його достатнім доказом, який підтверджує належність та правильність цих нарахувань. Стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, однак, останнє, задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому в даному випадку вимоги були пред`явлені в межах встановленого законом строку позовної давності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для стягнення із відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача достатніми доказами спростовано не було, підстав для застосування строків позовної давності не встановлено, а відтак, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1337,00 грн, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 9 177, 60 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною четвертою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Як вбачається із матеріалів справи, 07 травня 2019 року між позивачем та Адвокатським бюро «Жигальської Ю.Ю.» укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №428921/20/11/19. За умовами п.п. 1.2., 1.5, 2.1 Додаткової угоди № 1 від 05.02.2022 року до Договору сторони визначили, що гонорар встановлюється у фіксованому розмірі та складає 10 000 грн. 27.10.2023 року та 08.11.2023 року [PERSON] на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро сплачено по 5 000,00 грн. (всього 10 000,00 грн.), що підтверджується платіжними інструкціями № @2PL053443 та @2PL617825. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Outcome: approved