Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

11.10.2023 позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом про визнання удаваними договори дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Хміль Т.М. за реєстровим № 3193, та дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3210500000:06:039:0020 тля будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.М. за реєстровим №3195, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що приховують інший правочин - договір довічного утримання. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона постійно проживає в будинку по [ADDRESS] , який був позивачем успадкований у 2019 році. В даному будинку вона проживала разом зі своїм сином [PERSON] , який мав важке онкологічне захворювання і помер [INFO] . Оскільки ні позивач, ні її померлий син не мали іншої сім`ї, після його смерті вона залишилась сама. Ніяких родичів, які б могли надавати позивачу допомогу, вона не мала. Відповідач [PERSON] як друг її сина та родина відповідача єдині допомагали позивачці. Позивач запропонувала відповідачу укласти договір, за яким він догляне її, а вона залишить йому спадковий будинок. Позивач зазначає, що договір довічного утримання виявився складним для укладення, оскільки потребував вказівки на суму щомісячного утримання, яке потребувало оподаткуванню, тому, порадившись з нотаріусами, позивач вирішила укласти з відповідачем договір дарування, зважаючи на довірчі стосунки з відповідачем, сумнівів у порядності якого, в неї не було. Тому вона вмовила відповідача укласти договір довічного утримання саме у формі договору дарування. За цим договором право власності на будинок як і за договором довічного утримання переходить до відповідача як набувача одразу, позивач залишиться проживати в будинку, а він разом з дружиною будуть їй допомагати та доглянуть її до смерті. 28.12.2021 вони уклали договір дарування житлового будинку та земельної ділянки та з того часу відповідач разом зі своєю сім`єю здійснюють догляд за позивачкою , надаючи їй матеріальну допомогу, купуючи продукти харчування, ліки, сплачуючи житлово-комунальні послуги та допомагаючи по господарству. Зазначає, що нещодавно дізналась, що у разі порушення відповідачем умов договору довічного утримання вона не зможе навіть порушити питання про його розірвання, оскільки цивільним законом обмежено строк для розірвання договору оформленого ними договору дарування. Вважає, що єдиним способом, який забезпечив би її право на розірвання договору довічного утримання з відповідачем, у разі порушенням ним умов або неможливості виконання таких умов, є визнання в судовому порядку правочинів удаваними та застосування до них наслідків саме як до договору довічного утримання. Ухвалою судді від 20 жовтня 2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.26). 17.11.2023 відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову, за змістом якої він підтвердив викладені в позовній заяві обставини про те, що він з родиною здійснювали догляд за [PERSON] та в зв`язку зі складністю посвідчення договору довічного утримання, вирішили оформити його як договір дарування. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] , явку якої було визнано обов`язковою, повністю підтримала позов, а також зазначила про обставини, які спонукали її до укладення договору з відповідачем, що відповідають обставинам, викладеним у повній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бондар Р.В. підтримали подану заяву про визнання позову та просили прийняти визнання позову. Заслухавши думку сторін, дослідивши подані заяви, матеріали справи, суд дійшов висновку, що є усі підстави для задоволення позову та ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Так, з наданих сторонами документів встановлено, що позивачу [PERSON] , [INFO] , на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] , а також земельна ділянка, на які він розташований, загальною площею 0,0957 га з кадастровим номером 3210500000:06:039:0020. 11.10.2023 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , [INFO] , нотаріально посвідчили Договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями реєстровий №3193, та Договір дароування земельної ділянки реєстровий №3195 (а.с.11-12, 14-15), за змістом яких [PERSON] ж передала у дар, а відповідач [PERSON] прийняв у дарунок належні позивачу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:06:039:0020, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що приховують інший правочин - договір довічного утримання. Сторони визнали, що [PERSON] та члени його родини здійснюють догляд, надають матеріальну допомогу позивачу, яка залишилася сама, будучи похилого віку, що також підтверджується нотаріально посвідченими заявами свідків: [PERSON] від 21.11.2023 за реєстровим №987, [PERSON] від 21.11.2023 за реєстровим №989, [PERSON] від 21.11.2023 за реєстровим №991. Як визнано сторонами, саме потреба у сторонньому догляді, а також досягнута сторонами домовленість, що відповідач буде матеріально допомагати та доглядати за позивачем довічно, стала підставою для укладення договорів дарування, за якими позивач передала право власності на належне їй нерухоме майно у власність відповідачу. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. В силу вимог ч.2 цієї статті договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом ч.1 ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. В силу вимог ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч.ч.1,2 ст.746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. За змістом ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Положення ст.ст. 749 - 757 ЦК України визначають обов`язки набувача, можливість припинення договору довічного утримання, правові наслідки розірвання договору, смерті набувача, можливість його заміни. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як роз`яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі, тобто фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Отже, для визнання правочину удаваним слід встановити, що обидві сторони договору усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та, що їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків та приховують іншу волю учасників. Визнані сторонами обставини, які повністю підтверджуються належними і допустимими доказами, дають суду підстави дійти висновку, що укладені сторонами договори дарування є удаваними, оскільки реально сторони досягли домовленості та вчинили договір довічного утримання, за яким позивач передала у власність відповідачу як набувачу належне їй на праві власності нерухоме майно, а відповідач взяв на себе обов`язок забезпечувати позивача як відчужувача утриманням та доглядом довічно, який виконує з моменту укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Сторонам наслідки визнання позову роз`яснені та зрозумілі. Суд переконався, у добровільності та істинності здійснених позивачем та відповідачем заяв. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а, навпаки , сприяє належному захисту прав позивача, за яким вона звернулася до суду. Вимоги щодо відшкодування понесених витрат позивач не заявляє та, як визнано сторонами, сплата судового збору здійснена коштами відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved