Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому прохав стягнути на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором СL-210380 у розмірі 112\~293 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу 15641 грн. 13 коп. В обґрунтування позову вказав, що\~31.07.2019 року між банком та відповідачем було укладено Кредитний договір № CL-210380, згідно якого позичальник отримав кредит в порядку та на умовах визначених кредитним договором. Позичальник зобов`язався повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі , строки та умови, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання виконав. Відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 22.11.2021 року відповідач має заборгованість 112 293,45 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 86258,08 грн., заборгованість за відсотками 26034,65 грн. У зв`язку з чим просив стягнути заборгованість у розмірі 118054,9 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача до суду не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного рішення (а.с.56). Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.51-52, 54, 58-59), про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.07.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № СL-210380 , згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 101000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,99 % річних. Строк повернення кредитних коштів\~до 30.07.2024 року (а.с.5-7). Банк свої зобов`язання виконав. Відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 22.11.2021 року відповідач має заборгованість\~112\~293,46 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту\~86258,08 грн., заборгованість за відсотками\~26034,65 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та рухом коштів по рахунку (а.с. 10-11, 13-19). 26.10.2021 року відповідачу направлялось повідомлення-вимога про погашення заборгованості, однак борг ним не сплачено (а.с.20). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 634 ЦК України,договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вимоги законодавства України, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне ним виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір\~2 270 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач прохав стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14241,136. Згідно ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~1) на професійну правничу допомогу;\~2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.\~Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. По даній справі позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13% від ціни позову, а саме: 14241,13 грн.., на підтвердження посилається на договір про надання правової допомоги, який укладений із АО «Аксіліус». Однак як вбачається із даного договору, в ньому відсутня сума, яку узгодили сторони на виконання послуг. Більш того, із даного договору неможливо встановити, який взагалі предмет цього договору, як і не долучено до матеріалів справи, що дійсно позивачем понесені витрати на правову допомогу, будь-то квитанцію, меморіальний ордер, акт виконання робіт чи інше. У зв`язку із цим, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу є не доведеними, оскільки позивачем не надано документів щодо виконаних робіт та їх оплати. Таким чином, суд дійшов висновку, що в частині витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial