Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У поданій в суд заяві [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання та розвитку свого сина, не проявляє до нього батьківського піклування, не цікавиться життям та здоров`ям, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відзив на позов відповідач не подавав. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі на підставі наявних доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Установлено, що батьками малолітнього [PERSON] [INFO] є позивач [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу, та відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами. За змістом ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] наведені позивачем обставини тривалого, починаючи з 2018 року невиконання відповідачем батьківських обов`язків та ненадання матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина [PERSON] повністю підтвердили. Установлені судом обставини свідчать про ухилення відповідачем від виконання обов`язків з виховання та піклування щодо своєї дитини, що ним не заперечується. Оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, таку сукупність обставин суд визнає достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, відповідно до ч.2 ст.166 СК України не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідач не надає коштів на утримання своєї дитини, що свідчить про наявність спору та є підставою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку. Частиною 3 ст.181 цього ж Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Заява про стягнення аліментів подана до суду 20 червня 2023 року, а тому згідно ч.1 ст.191 СК України з указаної дати повинні стягуватися аліменти на утримання дитини. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України при ухваленні рішення суд присуджує стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 1073,60 грн. та в доход держави судового збору в розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від його сплати при подачі позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved