Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

19 жовтня 2023 року представник позивача, адвокат Строгий Валерій Федорович через підсистему «Електронний суд» звернувся в інтересах [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якому просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис № 20. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 25). В обґрунтування позову зазначено, що 08 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Вказано, що від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивача та відповідача відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вказано, що спільного господарства вони не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Зазначено, що шлюб між позивачем та відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] , у зв`язку з чим вона наполягає на його розірванні. Позивачка у судове засідання, призначене на 20 листопада 2023 року, не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки на вказану її представником у позові адресу, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-36). З огляду на положення пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою [PERSON] 30 жовтня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, в якій позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не з`явився. Судова повістка на 20 листопада 2023 року, разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 25 жовтня 2023 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, направлялись на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення від 31 жовтня 2023 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29-32). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу. Відповідно до положення пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду від 25 жовтня 2023 року є врученою відповідачу. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поряд із цим, в матеріалах справи наявна заява від відповідача, за змістом якої [PERSON] позовні вимоги визнав та просив розглядати справу без його участі (а.с. 27). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, зважаючи на подані до суду заяви, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено,\~що 08\~червня 2010\~року у\~відділі реєстрації\~актів цивільного\~стану Новосанжарського\~районного управління\~юстиції Полтавської\~області зареєстровано\~шлюб між\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що складено актовий запис № 20 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного\~шлюбу сторони\~мають неповнолітніх\~дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, є підстави для розірвання шлюбу. Згідно частинами 1-2, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, суд вважає за можливе ухвали рішення про задоволення позову, так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та наявним у справі доказам та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 11-16419075/С від 11 жовтня 2023 року у сумі 1073 грн 60 коп., враховуючи те, що відповідач позов про розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, про що вказав у поданій до суду заяві, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 536 грн 80 коп., сплаченого нею при поданні цього позову відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору у сумі 536 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved