Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

02 травня 2023року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до російської федерації (далі: відповідач) з позовом в якому просив з відповідача спричинені матеріальну шкоду в розмірі 156 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 433 303, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день підписання позову складає 85 000 Євро. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на пошкодження належної йому на праві власності кв. [ADDRESS] , в якій він проживав, внаслідок обстрілів рф під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, чим спричинена майнова шкода на 156\~000 грн. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 3 433\~303грн., що за офіційним курсом НБУ на день підписання позову складає 85 000 Євро та обґрунтовує її спричиненою обстрілами, відповідно, загрозою для життя та здоров`я, необхідністю, залишення місця проживання, житла та майна, виїзду за межі м. Харкова. Ухвалою суду від 05.05.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. 19.08.2023р. справа призначена до розгляду по суті. До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, сторони не з`явились, позивач подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, відповідач причину неявки суду не сповістив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ч.2 ст. 191 ЦПК України разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В., зареєстрованим за №5100, є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Загальновідомим є факт, що 24.02.2022 відповідач розпочав повномасштабне вторгнення і проведення військових дій на території України. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідними указами Президента України дію воєнного стану продовжено, він триває і на момент розгляду справи. Також загальновідомим фактом є проведення активних бойових дій на території Харківської області та м. Харкова з 24 лютого 2022 року. Внаслідок ракетного\~обстрілу військовими\~силами відповідача,\~на початку\~04\~березня 2022\~р.\~пошкоджена кв. [ADDRESS] ,\~вказана обставина\~ підтверджується\~Витягом з\~ЄРДР від\~06.01.2023\~у кримінальному\~провадженні №\~22023220000000174\~зач. 1 ст. 438 КК України, яке проводиться з обставин порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств РФ, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що призвели до пошкодження будинку та квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу. Пошкодження майна позивача також підтверджено Актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації складеного 15.08.2022 комісією, затвердженого за №Ки-100 від 17.08.2022, що діяла на підставі рішення №162 від 25.05.2022 Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, згідно з яким зафіксовано пошкодження будинку [ADDRESS] . У розділі 2 зазначеного Акту комісією зафіксовано наявність руйнувань внаслідок потрапляння снаряду в будівлю та вибухової хвилі. Згідно з висновком комісії: технічний стан незадовільний (потрібне технічне обстеження), характер пошкоджень потребує часткового демонтажу частин об`єкта, підсилення окремих його несучих та огороджувальних конструкцій. Також пошкодження майна позивача підтверджено Актом про пожежу від 04 березня 2022 року, складеним Комісією у складі фахівця ВЗЗ з ПНС м. Харкова ЦЗД ГУ ДСНС України у Х/о ст. лейтенанта служби цивільного захисту Лісіна О.С., фахівця ВЗЗ з ПНС у м. Харкові ЦЗД ГУ ДСНС України у Х/о ст. лейтенанта служби цивільного захисту Коростіна В.В., начальника 27 ДПРЧ Швеця О., та Додатком від 18 січня 2023 року до Акту про пожежу, складеного провідним інспектором ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області Яковенко А., згідно з якими зафіксовано, що на об`єкті - житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] виникла пожежа 04 березня 2022 р. о 15:01 год. (час орієнтовний). Причина пожежі пов`язана з проведенням бойових (воєнних) дій. Пожежею пошкоджено: комунікації та майно кімнати туалету у квартирі [ADDRESS] та закопчені кімнати і майно; стелі кімнат квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та закопчені кімнати і майно; у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] закопчені кімнати і майно. Позивач звертався з повідомленням про пошкодження квартири [ADDRESS] від 07.06.2022 №22-06-0000218056-01, через Єдиний портал державних послуг Дія. Розмір збитків, що призвели до завдання майнової шкоди позивачу становить 156 000 грн., що підтверджено звітом суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Аргумент-експерт» (сертифікат оціночної діяльності ФДМУ №702/19 від 09.09.2019р.). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. На підставі наведених положень чинного законодавства, знищення належного позивачу на праві власності майна порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди. За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, в результаті активної фази збройної агресії російської федерації, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, позивачу завдана шкода, що полягає у пошкодженні належного позивачу на праву власності майна на загальну суму 156 000 грн. Судом приймається до уваги правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, яка полягає в тому, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету держави визначена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 22.06.2022 № 311/498/20, від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21; Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин Згідно зі ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому держава є специфічним суб`єктом правовідносин. Під державою розуміється організація політичної влади домінуючої частини населення у соціально неоднорідному суспільстві, яка, забезпечуючи цілісність і безпеку суспільства, здійснює керівництво ним насамперед в інтересах цієї частини, а також управління загальносуспільними справами. До визначальних ознак держави відноситься наявність для виконання своїх завдань та функцій специфічного апарату, який володіє владними повноваженнями і має матеріальні засоби для реалізації цих повноважень. Реалізація функцій держави здійснюється через специфічний апарат, порядок формування, правовий статус та повноваження якого визначаються самою державою. Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 (що набрала чинності для України 24.08.1991) договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил. Відтак, стягнення відповідної шкоди має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції, незважаючи, який конкретно її підрозділ заподіяв шкоду. За таких умов, пред`явлення позовних вимоги до російської федерації, як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту прав позивача. Враховуючи встановлення судом факту завдання позивачу збитків внаслідок збройної агресії відповідача, заявлені вимоги про стягнення 156 000 грн. є обґрунтованими та підтвердженими документально, а тому підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди судом зазначає наступне: Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Як передбачено ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 2, ч.3, ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації позивач був змушений рятувати своє життя та життя членів своєї сім`ї та покинути своє житло, все належне йому майно та переїхати до м. Рівне. Вимушений переїзд до іншого міста, пошкодження житла, втрата звичного ритму життя, заробітку відобразилося на майновому та моральному стані позивача. Дії відповідача спричинили виникнення тяжких душевних страждань, відчуття приниження, постійного стресу та напруги, реальні та підставні переживання за життя і безпеку позивача та його родини, втрати нормальних життєвих зв`язків, погіршення взаємовідносин з оточуючими. Грубі порушення основних конституційних та загальнолюдських прав позивача, закріплених на національному та міжнародному рівнях, зокрема права на безпеку життя, здоров`я та особисту недоторканність, на житло та свободу пересування, на повагу честі та гідності, недоторканності сімейного життя, а також ураховуючи умисний та жорстокий характер дій відповідача, викликали також глибокі почуття безпорадності та розчарування, які позивач відчуває через неможливість проживання на своїй рідній землі та користуватися належним йому житлом, спілкуватися з близькими, відчуття невпевненості у майбутньому. Вказане спричинило і продовжує спричиняти позивачу сильні та глибокі душевні страждання. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року №9-рп/2012 (справа №1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.1, ст.3 Конституції України). Право на життя, житло, повагу до сімейного життя передбачені також Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. В рішенні зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами. Виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер. Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Збройна агресія російської федерації є протиправною, такою що порушує численні міжнародно-правові акти, спричинила пряму матеріальну шкоду позивачу, призвела до пошкодження житла, вимушеного переселення позивача та завдала йому моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, наслідки, що наступили, їх невідворотність, конкретні обставини справи, характер спричинених позивачу моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, суд визначає розмір такої шкоди в сумі 3 433 303,00 (три мільйона чотириста тридцять три тисячі триста три) гривні. За звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 141 ЦКПК України, судовий збір у розмірі 13 420 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved