Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

у червні 2023 року ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 13835 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.11.2021 року ТОВ «Авентус Україна» та відповідач уклали кредитний договір № 5093951, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті https//creditplus.ua/, ідентифікації та верифікації особи (заповнив анкету-заяву), підтвердження особи фотофіксацією, ознайомлення з умовами надання кредиту, умовами Договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фіксованого кредиту. За допомогою одноразового ідентифікатора М759295 відповідач підтвердив акцептування Договору. Оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки а тому станом на 19.03.2022 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 13835 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 285 грн - заборгованість по відсоткам у межах строку надання кредиту; 8550 грн - заборгованість по відсоткам у межах періоду прострочення. На підставі договору факторингу № 10.04/23-Ф від 10.04.2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 10.04.2023 року до ТОВ «УМ Факторинг» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 5093951 від 19.11.2021. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 21.06.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 22). Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, 15.11.2023 подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд надходить до наступного. 19.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 5093951 (а.с.9-14), який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до п. 10.6 договору. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2 договору). Згідно із п.1.3. договору, сума кредиту складає: 5000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п.1.4 договору, строк кредиту складає 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. За змістом п. 1.5. договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку, зазначеного в п. 1.4 цього договору; при цьому визначено, що відсотки мають сплачуватись щомісячно. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою у розмірі 24079,41 % річних, за зниженою процентною ставкою в розмірі 96,30 % річних (п.1.7. договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: з стандартною ставкою 7850 грн; за зниженою ставкою 5285 грн (п.1.8 Договору). Перерахування кредиту відповідно до договору № 5093951 здійснювався поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на підставі договору № 087/20-П від 08.07.2020 року з ТОВ «Авентус Україна». Відповідачу було перераховано 5000 грн, № транзакції 1022436860, номер замовлення 24958728, що підтверджується листом від 18.04.2023 № 2546 (а.с. 15). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Судовим розглядом встановлено, що договір № 5093951 від 19.11.2021 укладено між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивачем надіслано позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор М759295, який позивач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. У розділі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) фізичної особи - позичальника [PERSON] - [NUMBER] . З наведеного слідує, що без отримання смс-повідомлення на номер мобільного телефону, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Товариство зобов`язання за договором виконав, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 19.11.2021 року № 5093951 укладений в спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судом встановлено, що на підставі договору факторингу № 10.04/23-Ф від 10.04.2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 10.04.2023 року до ТОВ «УМ Факторинг» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 5093951 від 19.11.2021. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 19.03.2022 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 13835 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 285 грн - заборгованість по відсотками за 30 днів користування кредито; 8550 грн - заборгованість по відсотками за 90 днів користування кредитом. Відповідачем не спростовано наявність вказаної заборгованості, а так само не надано в розпорядження суду контррозрахунку заборгованості. За встановлених судом обставин, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved