Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Гамрецького Є.О. звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказано, що 13.11.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1364, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01.02.2018 у справі №758/10591/17. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У позові вказано, що [PERSON] наприкінці лютого 2014 року вирішив відвідати своїх батьків та поїхав до Краснодарського краю російської федерації. Після початку війни, він повідомив [PERSON] , що в Україну більше не повернеться. Після припинення фактичних шлюбних та сімейних відносин відповідач життям своє дитини не цікавився, матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому, в найкращих інтересах дитини, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: 1) позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 02.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 23.10.2023 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2023 про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] . Ухвалою суду від 24.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Гамрецький Є.О. позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання повторно не з`явився, про день і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі не надсилав. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.11.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1364, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 758/10591/17. Під час шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 11.03.2015, актовий запис про народження № 491. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.10.2023, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, відповідно до ст.ст. 19,164 СК України, постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», проаналізувавши зібрані матеріали, вислухавши думку членів комісії питань захисту прав дитини, заслухавши пояснення дітей, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засідання як свідок [PERSON] показала, що сторін знає давно, [PERSON] завжди погано відносився до своєї жінки, про дитину дізнався вже після виїзду до російської федерації, з того часу жодним чином не приймав участі в її вихованні, дитина про батька зовсім нічого не знає та не говорить. Допитана в судовому засідання як свідок [PERSON] показала, що вона була дружкою на весіллі сторін, на час народження дитини [PERSON] вже перебував на території російської федерації та з того часу жодним чином не приймав участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 , п.2 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 №Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і гуртуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст. 141, 150 157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживались до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Суд вважає за доцільне погодитись з висновком органу опіки та піклування і встановивши повно і об`єктивно обставини спору, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав відповідає також інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батька у житті сина є фактором, що травмує його психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Згідно ч. 2 - 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved