Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг», позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), у якому просила суд стягнути з останньої на користь КС «Центр фінансових послуг» суму кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 333,38 грн, 6 460,91 грн. суму несплачених процентів за період з 20.09.2019 року по 27.09.2021 року, 375,09 грн інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.12.2018 року по 31.08.2021 року, 192,36 грн 3% річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом за період з 29.12.2018 року по 27.09.2021 року, 532,63 грн 3% річних від простроченої суми зобов`язання по процентах за період 29.12.2018 року по 27.09.2021 року, що загалом становить - 9 894,37 грн; стягнути судовий збір в сумі 2 270,00 грн та 2 400,00 грн на правову (правничу допомогу). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.12.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір кредитної лінії № В28/113/18/190/21СЗ (далі - кредитний договір) про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати кредит в сумі 7 000,00 грн. 28.12.2018 року між сторонами було укладено додатковий договір про транш №1 до кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачці транш у розмірі 7 000,00 грн, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту складає 7 000,00 грн. Між сторонами у п. 3 додаткового договору про транш №1 було погоджено графік платежів. Позивач вказує, що ним виконано умови кредитним договором кредитної лінії, додаткового договору про транш №1, перераховано кошти в сумі згідно її заяви на зарахування в сумі 7 000,00 грн на цільовий внесок у додатковий капітал, що 28.12.2018 року від відповідачки надійшла заява про повернення цільового внеску у додатковий капітал в сумі 7 000,00 грн. Позивач повернув цільовий внесок у додатковий капітал, а відповідач його отримав, що підтверджується видатковим ордером № 71/8 від 28.12.2018 року. У позові вказується, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим станом на 27.09.2021 року виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами у цивільній справі за позовом КС «Центр фінансових послуг» до [PERSON] про стягнення заборгованості та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Як визначено у ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення останньому копії позовної заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Як визначено у ч.ч. 1-3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Отже, оскільки копія ухвали суду була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останнього, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказано адресою», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що ухвала суду відповідачу вручена. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалась, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 28.12.2018 року між КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В28/113/18/190/21СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 7 000,00 грн, договір набуває чинність з моменту його укладання і діє до 28.12.2021 року (п.5.1). 28.12.2018 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір про транш №1 кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачці транш у розмірі 7 000,00 грн, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту складає 7 000,00 грн. Відповідно до п. 1 додаткового договору кредитодавець надає позичальнику транш у розмірі 7 000,00 грн, залишок виданого відповідачці кредиту складає 7 000,00 грн.; строк дії траншу визначено 28.12.2018 року по 28.12.2019 (п. 2); сторони узгодили графік платежів з урахуванням раніше виданих траншів, сплачених платежів (п. 3). Загальна вартість кредиту для позичальника, нарахована з дотриманням вимог графіку платежів, становить 9 913,47 грн; реальна річна процента, розрахована з дотриманням графіку платежів, становить 41,62% річних (п.5). Відповідно до заяви від 28.12.2018 року [PERSON] кошти за кредитним договором в сумі 7 000,00 грн зараховано на цільовий внесок у додатковий капітал. 28.12.2018 року від відповідача до позивача надійшла заява про повернення цільового внеску у додатковий капітал в сумі 7 000,00 грн. Згідно видаткового касового ордеру позивач повернув цільовий внесок у додатковий капітал, а відповідачка його отримала, що підтверджується видатковим ордером від 28.12.2018 року. Відповідно до п.3.1 кредитного договору кредит надається позичальнику у національній валюті України після підписання договору готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів з дорученням Позичальника, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок Позичальника додатковий капітал за його заявою. Отже, позивач виконав умови кредитного договору та перерахував відповідачці кошти в сумі 7 000,00 грн. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Кількість днів у році приймається 365 (366 для високосного року). Проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після наданні кредиту позичальнику (перерахування на рахунок за дорученням позичальника або видачі готівкою, спрямуванні суми виданого кредиту на цільовий внесок позичальника в додатковий капітал) до дня повного погашенні заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою, або спрямування коштів з цільового внеску позичальника в додатковий капітал за відповідною заявою на погашенні заборгованості за кредитом) включно. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, змінювана процентна ставка складає сімдесят вісім процентів річних. Згідно п. 3.4 кредитного договору, позивач має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати змінювану процентну ставку не частіше ніж один раз на місяць. Позивач скористався своїм правом та встановив процентну ставку сімдесят вісім процентів річних. Як визначено у п. 3.7 Кредитного договору, прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 20 числа, відповідно сумами, ні меншими, ніж вказані в. п. 3 додаткового договорі про транш. Якщо кредит був частково повернутий достроково у поточному місяці не виникає зобов`язання повертати передбачену графіком частину кредиту, позичальник зобов`язаний в будь-якому випадку сплатити не пізніше дати, вказаної в додатковому договорі про транш фактично нараховані в поточному місяці проценти на дату такого платежу. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року у справі № 757/51659/19-ц за позовом КС «Центр фінансових послуг» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором кредитної лінії № В28/113/18/190/21С3 від 28.12.2018 року у розмірі 8 230, 75 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредитом у розмірі 4 666,62 коп, заборгованості за процентами у розмірі 3 564, 13 грн за період 29.12.2018 року до 19.09.2019 року, витрати на листування у розмірі 37,20 грн. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором кредитної лінії № В28/113/18/190/21СЗ станом на 27.09.2021 року заборгованість за кредитним договором згідно з розрахунком заборгованості становить 8 794,29 грн, що складається з: 2 333,38 грн. заборгованість зі сплати тіла кредиту, 6 460,91 грн сума несплаченої заборгованості за процентами за період з 20.09.2019 року по 27.09.2021 року. Крім того, позивачем заявлена наступна вимога: про стягнення інфляційних втрат в сумі 375,09 грн за прострочене тіло кредиту за період з 29.12.2018 року по 31.08.2021 року; 3% річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом в сумі 192,36 грн. за період з 29.12.2018 року по 27.09.2021 року; 3% річних від простроченої суми зобов`язання за процентами в сумі 532,63 грн за період з 29.12.2018 року по 27.09.2021 року. Загалом позивач просить стягнути 9 894,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови Кредитного договору в частині надання кредитних коштів. В той же час, відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені Кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договорами, порушено умови щодо погашення кредитів та нарахованих відсотків за їх користування, що підтверджується розрахунками суми заборгованості по договорам кредиту. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 с. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19. Таким чином, зважаючи на те, що рішенням суду у справі № 757/51659/19-ц, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за процентами у розмірі 3 564,13 грн за період часу з 29.12.2018 року до 19.09.2019 року (в межах дії договору), а тому за ним існує прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2333,38 грн. Враховуючи, що кредитним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, яким відповідно до умов кредитного договору є 28.12.2019 року, суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами за цим договором позивачем здійснено неправильно, а тому з відповідачів слід стягнути заборгованість в сумі 2 333,38 грн зі сплаті тіла кредиту. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат в порядку статті 625 ЦК України. Позивач суду надано розрахунок інфляційних витрат, 3 % річних від простроченої суми за кредитним договором. Оскільки судом встановлено, що закінчення строку дії кредитного договору сторонами встановлено 28.12.2019 року, право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних порядку ст. 625 ЦК України виникає саме від цієї дати і триває до повного виконання боржником зобов`язання. Інфляційні втрати позивач просить стягнути на прострочене тіло кредиту в сумі 375,09 грн за період з 29.12.2018 року по 27.09.2021 року та . Однак даний період частково охоплює період дії договору, а тому такі витрати підлягають стягненню за період з 28.12.2019 року по 31.08.2021 року (сума боргу по простроченому тілу кредиту 2 333,38 грн, сукупний індекс інфляції з 29.12.019 року по 31.08.2021 року 1,12221143) отже інфляційні втрати складають 2 618, 54-2333,38= 285,16 грн. Суму 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, слід обраховувати за період з 29.12.2019 року по 27.09.2021 року (кількість днів - 690). Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту в сумі 2 333,38 грн, за період з 29.12.2019 року по 27.09.2021 року становитиме 132,33 грн. (2333,38 грн х 3% : 365 х 690). Таким чином, враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором кредитної лінії № В28/113/18/190/21С3 від 28.12.2018 року, проте позивач продовжував нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку дії кредитного договору та заявив вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період, що, зокрема, охоплює строк дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що позов КС «Центр фінансових послуг» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 2 333,38 грн заборгованості по тілу кредиту, 285,16 грн - інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.12.2019 року по 31.08.2021 року, 132,33 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.12.2019 року по 27.09.2021 року, всього - 2 750,87 грн. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 2 750,87 грн, що становить 32,8927,8 % від заявленої позивачем загальної суми - 9 894,37 грн, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем і документально підтверджена платіжним дорученням від 06.10.2021 року № 1086 в сумі 2 270,00 грн. Сума судового збору у відсотковому відношенні від задоволеної суми становить 631,06 грн. Отже, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 631,06 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial