Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] у порядку спадкування за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1152 га, кадастровий номер 5324084010:10:003:0001, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території садівничого товариства «Ставки»,с. Терентіївна, Полтавського району, Полтавської області. [PERSON] 16.02.2018 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5324084010:10:003:0001 площею 0,1152 га (номер запису про право власності 24884687 від 16.02.2018, індексний номер рішення про державну реєстрацію 39729860). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документом, що поданий для державної реєстрації права власності, є свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 42, видане 16.02.2018. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначена інформація щодо власника - [PERSON] «національний паспорт іноземця [NUMBER] , виданий ФМС 77610, 15.11.2011, країна громадянства: російська федерація». Посилаючись на те, що отримана [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером №5324084010:10:003:0001 добровільно ним не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку(кінцевий строк сплив 16.02.2019), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом конфіскації за рішенням суду. Просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області належну [PERSON] , [INFO] ( паспорт іноземця [NUMBER] , виданий 15.11.2011, видавник фмс 77610, країна громадянства - російська федерація, податковий номер [NUMBER] ,) на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер 5324084010:10:003:0001, площею 0,1152 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території садівничого товариства «Ставки», Полтавського району, Полтавської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.02.2018, номер відомостей про речове право 24884687 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 39729860 від 16.02.2018). Прокурор позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у порядку спадкування за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] , набув право власності на земельну ділянку площею 0,1152 га, кадастровий номер 5324084010:10:003:0001, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території садівничого товариства «Ставки» у с. Терентіївна Полтавського району Полтавської області(а.с.14). 16.02.2018 [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5324084010:10:003:0001 площею 0,1152 га (номер запису про право власності 24884687 від 16.02.2018, індексний номер рішення про державну реєстрацію 39729860). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 42, виданим 16.02.2018 та Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації(а.с.13). Як вбачається з відповіді Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 11.04.2023, вих. №5301.4.1-444/53.2-23 [PERSON] , [INFO] , за наявними обліками УДМС в Полтавській області паспортом громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон на території Полтавської області не документувався, із заявою про оформлення громадянства України, не звертався. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з практикою ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» і від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності і особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, зокрема, у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] не дотримана передбачена земельним законодавством процедура щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, тому земельна ділянка з кадастровим номером 5324084010:10:003:0001 підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Закону України « Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України « Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Отже, керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області відповідно до закону уповноважений на здійснення представництва інтересів держави у суді шляхом пред`явлення позову. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини п`ятої статті 56 ЦПК України). Вказана правова позиція закріплена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 р. по справі №698/119/18. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва тим, що відповідно до вимог чинного законодавства орган державної влади - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не звертався та не планує звертатися до суду з позовом про конфіскацію зазначеної земельної ділянки через відсутність видатків на сплату судового збору. Отже, зазначене обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором у спірних правовідносинах . Згідно з висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними у постанові від 26.06.2019 року по справі №587/430/16-ц, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року. Враховуючи, що спірна земельна ділянка не може перебувати у власності іноземців та осіб без громадянства, тому звернення прокурора в даному випадку спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання по судових витратах суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved