Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до суду про визнання батьківства, в обґрунтування вимог позивач вказує, що на початку війни, 10 березня 2022 року, будучи вагітною, вона виїхала за кордон до Республіки Польща у м. Варшава, де [INFO] народила від відповідача доньку [PERSON] , яка зареєстрована громадянкою України управлінням реєстрації актів цивільного стану м. ст. Варшава, номер свідоцтва 1465011/00/AU/2022/042636 від 13 липня 2022 року. На дату народження дитини, її батько [PERSON] перебував на території України, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно з повного витягу із свідоцтва про народження дитини, позивач є матір`ю [PERSON] , яка народилась у м. Варшава Республіки Польща. Батьком дитини вказано [PERSON] , дані внесено зі слів матері, а прізвище відповідно до вказаного Закону Республіки Польщі зазначено за прізвищем матері. Отримати свідоцтво про народження дитини українського зразка немає можливості, оскільки реєстрація народження дитини вже проведена на території іншої держави. Позивач проживає з відповідачем та дитиною і по сьогодні, сторони ведуть спільне господарство, займаються вихованням дитини, її утриманням, забезпечують харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, створюють умови для отримання навичок, розвитку здібностей, успіху дитиною. Позивач та відповідач забезпечують дитину всім необхідним, дбають про соціальне благополуччя дитини. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялась належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву, проте подав заяву, що не заперечує проти задоволення позову позов визнає в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору просили суд провести судове засідання без їх представника, та у разі задоволення позову та винесення позитивного рішення, виконання даного рішення, а також внесення змін до актового запису про народження покласти на орган державної реєстрації актів цивільного стану, яким було складено відповідний актовий запис, а саме Управління реєстрації актів цивільного стану м. ст. Варшава Мазовецького Воєводства Республіки Польща. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Стаття 496 ЦПК України передбачає, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як вбачається із посвідченого перекладу з польської мови повного витягу із свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] , місце народження Варшава, держава Польща, батьком записаний [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 15, 16). Згідно з рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11,12). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] . 24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща був підписаний Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який був ратифікований 04 лютого 1994 року і набув чинності 14 серпня 1994 року . Згідно положень ч. 2 ст. 28 вказаного Договору встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Як вбачається з паспорта [NUMBER] виданого 08 жовтня 2010 року Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] є громадянкою України. Місце проживання [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 3 ст. 28 Договору, в справах, зазначених, зокрема, в пункті 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. Згідно з довідкою Посольства України в Республіці Польща про реєстрації особи громадянином України №6137/КВ/19-1376/Н, [PERSON] , яка народилась [INFO] , зареєстрована громадянкою України (а.с.13). Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Ст. 27 ЦПК України передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Отже, оскільки дитина та мати дитини є громадянами України, відповідно справу слід розглядати на території України. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 128 СК України). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно зі ст. 128 CK України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне публічне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 15 Договору, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Ст. 48 Договору передбачає, що винесені судами однієї Договірної Сторони рішення з цивільних немайнових справ, що набрали законної сили, а в справах, що стосуються батьківських прав, рішення, що не набрали законної сили, але підлягають негайному виконанню, визнаються на території іншої Договірної Сторони без проведення дій про визнання, якщо суди іншої Договірної Сторони не винесли раніше правомірного рішення в тій самій справі, або якщо не були виключно компетентні, на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі чинного законодавства цієї Договірної Сторони. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі, та визнає себе батьком дитини [PERSON] , крім того даний факт підтверджується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 128, 180, 181, 182, 191 СК України та

Outcome: approved