Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати виконавчий напис №120562, вчинений 09.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із скирди С.В. на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №1-20180524-37447 від 24.05.2018 у розмірі 11 040 (одинадцять тисяч сорок) гривень таким, що не підлягає виконанню. Зміст виконавчого напису став відомим позивачу із відкритих джерел «Єдиного реєстру боржників» сайту систематизованої бази даних, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження України, що розміщуються на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України, у зв`язку з виконанням виконавчого провадження №67061853. Позивач зазначає,\~що 24.05.2018\~між позивачем\~та ТОВ\~«Фінансова Компанія\~«Бізнес Капітал»\~було укладено\~кредитний договір\~№ 1-20180524-37447,\~за умовами\~якого позичальнику\~було надано\~кредит.\~Правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» на підставі договору факторингу від 021118 від 02.11.2018 є ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу від 25.01.2021 є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу від 25.01.2021 є ТОВ «Фінпром Маркет», правонаступником усії прав прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу від 25.05.2021 є ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс». В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що правові підстави для вчинення вказаного виконавчого напису відсутні, у приватного нотаріуса не було передбачених законодавством документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, у зв`язку із чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду\~відкрито провадження\~по даній\~справі та\~призначено справу\~до розгляду\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідач у встановлений законом строк надав до суду заяву, згідно якої визнав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. повідомлявся про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 38-39). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Підгірний О.С. повідомлялася про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що що свідчить поштовий конверт, який направлявся рекомендованим листом з повідомленням, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 42-43). Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 09.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 120562, яким запропоновано стягнути зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», невиплачені в строк грошові кошти, за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 у загальному розмірі 11 040 (одинадцять тисяч сорок) гривень, які складаються із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3\~000 (три тисячі) гривень; заборгованості за відсотками та комісією у розмірі 7\~290 (сім тисяч двісті дев`яносто) гривень; заборгованість за штрафними санкціями у розмірі 700 (сімсот) гривень та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 50,00 гривень (а.с. 19). Зі змісту\~виконавчого напису\~нотаріуса вбачається,\~що ТОВ\~«ФК «ЕЛІТ\~ФІНАНС» придбало\~право вимоги\~за кредитним\~договором №\~1-20180524-37447\~від 24.05.2018\~у ТОВ\~«Фінпром Маркет»\~(підстава\~-\~Договір факторингу\~№ 250521-ФК\~від 25.05.2021,\~якому,\~у свою\~чергу,\~відступлено право\~вимоги ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами»\~(підстава\~ договір\~факторингу №2501212\~від 25.01.2021),\~якому,\~у свою\~чергу,\~відступлено право\~вимоги ТОВ «Фінансова\~Компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~(підстава\~ договір\~факторингу №25/01/21\~від 25.01.2021), якому, у свою чергу, відступлено право вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу № 021118 від 02.11.2018 з боку первісного кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Бізнес Капітал». Загальна сума, що підлягає стягненню 11 040 (одинадцять тисяч сорок) гривень. На підставі виконавчого напису №120562 від 09.06.2021 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. було відкрито виконавче провадження та накладено арешт коштів боржника ВП №67061853 за яким здійснюється примусове виконання виконавчого напису (а.с. 20). Ухвалою від 14.09.2023 заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №120562 від 09.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 11 040 (одинадцять тисяч сорок) гривень, у виконавчому провадженні № 67061853, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. Відповідач у своїй заяві визнає позов. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Так, позивач зазначає, що з розміром боргу він не погоджується, вимог про повернення кредитних коштів до нього не пред`являлось. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). У даному випадку, відомостей, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, враховуючи заперечення позивачем заборгованості, суду не надано. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на те, що суду не надано нотаріально посвідченого кредитного договору, на підставі якого виникла заборгованість, а також те, що відповідач та треті особи на виконання свого процесуального обов`язку не надали суду підтвердження повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості перед Банком та безспірність заявлених банком вимог, звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед банком у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса застосовано бути не може. Враховуючи вищенаведене, оскільки представник відповідача позовні вимоги про визнання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнав, та суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно вимогам ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем були понесені витрати на оплату судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 гривень та оплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову 536, 80 гривень, що підтверджуються відповідними доказами (а.с. 5, 8). Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, за подання позову позивачем сплачено 1610,40 гривень (1073,60 +536,80) судового збору, а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 805,20 гривень (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 805,20 гривень судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 3 ст. 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8 104 гривень підтверджуються: договором від 11.08.2023 про надання правничої допомоги адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого», де визначений орієнтовний перелік послуг, що можуть бути надані, рахунок від 11.08.2023 за надання послуги адвоката, а саме: Консультація адвоката; підготовка позовної заяви про скасування виконавчого напису; подання позову від імені адвоката; зупинення виконавчого провадження; контроль справи у суді; участь адвоката в судових засіданнях; стягнення витрат на правову допомогу; закінчення виконавчого провадження; стягнення витрат на правову допомогу з кредитора у розмірі 7\~000 гривень, а також сторонами указаного договору погоджено суму гонорару адвоката у сумі 1\~104 гривень. Суд звертає увагу, що позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору та заяву про забезпечення позову, які судячи з їх змісту не вимагали значних витрат та часу витраченого на їх складення, адже категорія цієї справи не є складною, а відповідач позов визнав. Крім того, справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 8 104,00 гривень є явно неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та не відповідають критеріям реальності. Проте, враховуючи критерії розумності розміру витрат на правову допомогу адвоката у цій справі, беручи до уваги її складність,

Outcome: approved