Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,43 в умовних кадастрових гектарах в колгоспі ім. Кірова м. Заставна Чернівецької області, що розташована на території Заставнівської міської ради Чернівецької області в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої серед іншого входить вищезазначена земельна ділянка. Позивачка є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. 13.04.2005 за заявою позивачки державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Бурдейною Г.П. була відкрита спадкова справа за №138/2005 щодо майна померлої [PERSON] . Після спливу шестимісячного строку, встановленого ст.\~1268\~ЦК України для прийняття спадщини, позивачка у відповідності до ст. 1297 ЦК України, звернулася до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно. На частину спадкового майна позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.04.2005, проте у видачі свідоцтва про право на вищевказану земельну частку (пай) відмовлено, у зв`язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на земельну частку (пай) за померлою [PERSON] , що успадковується, про що зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №69/02-31 із одночасним роз`ясненням права на звернення із позовом до суду для захисту прав та інтересів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Савчук С. в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві вирішення спору залишив на розсуд суду та клопотав про розгляд справи в його відсутності. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася. Суд, врахувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, визначивши правову природу спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 55\~Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3\~ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.\~19\~ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З урахуванням вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.09.1994 (а.с. 7). Остання є матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.1984 (а.с.7-8). Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне їй майно. Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] 13.04.2005 державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). В подальшому постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 69/02-31 від 19.07.2023 приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Бурдейною Г.П. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері, а саме на земельну частку (пай) розміром 2,43 га в умовних кадастрових гектарах, у зв`язку із тим, що нею не подано правовстановлюючого документа, який б посвідчував право власності на земельну частку (пай), що успадковується, за померлою [PERSON] . Звертаючись до суду із вимогою про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, позивачка посилається на те, що її покійна матір [PERSON] як член колгоспу ім. Кірова м. Заставна набула право на спірну земельну частку (пай) і це право увійшло до складу спадщини та перейшло до неї, як спадкоємиці, після смерті матері. В якості підтверджуючих доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, представник позивачки [PERSON] надав до суду витяг з протоколу №5 засідання комісії з реорганізації АФ «Заставна», виданий 09.03.2023 Головним управлінням держгеокадастру у Чернівецькій області за №29-24-0.31-712/2-23, з якого вбачається, що 28.12.1998 комісія з реорганізації АФ «Заставна» відповідно до результатів розгляду претензій на земельні частки клопотали перед Заставнівською РДА про внесення змін в Державний акт на право колективної власності на землю, виданий 17.10.1995 АФ «Заставна» для видачі додаткових сертифікатів на право на земельну частку 92 особам, в тому числі [PERSON] , яка зазначені в списку під №51 (а.с.16-19). Згідно представленого суду розпорядження Заставнівської РДА Чернівецької області №81-р, виданого в березі 1999 року та додатку до нього - до списку осіб, що мають право на середню земельну частку (пай) згідно протоколів №7 від 20.01.1999 та № 5 від 28.12.1998 засідань комісії з реорганізації агрофірми «Заставна», було включено додатково 92 особи, в тому числі [PERSON] (а.с.20-22). При цьому, у письмовій відповіді на запит адвоката Данищука В.В. від 19.05.2023 за №20 Заставнівським міським головою [PERSON] зазначено, що відповідно до Додаткової Книги записів №52 реєстрації сертифікатів, що посвідчують право на земельну частку (пай) на [PERSON] зареєстрований сертифікат серії ЧВ №019547 запис від 30.03.1999, проте у зв`язку із смертю останньої вказаний сертифікат їй видано не було. Відомості про розподіл земельної ділянки у межах земельного масиву між власницею сертифікату в органі місцевого самоврядування відсутні (а.с.23). Аналогічні відомості також містяться і в письмовій відповіді №01-29/21-1842, виданій 20.10.2022 Чернівецькою районною військовою адміністрацією Чернівецької області на запит адвоката Данищука В.В. (а.с.13). Отже, включення [PERSON] до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та оформлення на її ім`я сертифікату на земельну частку (пай) відбулося вже після смерті останньої. Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У справі, що розглядається, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що АФ «Заставна» (колишній колгосп ім. Кірова), членом якої була спадкодавиця, отримало державний акт на право колективної власності на землю 17.10.1995, а [PERSON] померла [INFO] , тобто остання за життя не оскаржувала та, відповідно, не вирішувала питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай). Згідно статті 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Успадковане може бути лише право, яке за життя у встановленому законом порядку набув спадкодавець. За правилами статей 12, 13, 77-81, 89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а оцінивши на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку надані докази, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Кірова (АФ «Заставна») м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, яку позивач просила визнати за собою у порядку спадкування, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed