Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

06.10.2023 позивач [PERSON] звернувся до судуз указаним позовом, мотивуючи тим, що в лютому 2022 року, після того, як було арештовано його рахунки, він з Єдиного реєстру боржників дізнався про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження. Ознайомившись у приватного виконавця Кошкера І.А. з матеріалами виконавчого провадження № 67935680, він з`ясував, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2021 приватним виконавцем на підставі поданої відповідачем ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» заяви про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за № 182949 від 16.06.2021 було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього, [PERSON] , на користь відповідача суми боргу в загальному розмірі 30 750,00 грн. З виконавчого написуприватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 182949 від 16.06.2021, а саме з його резолютивної частини, вбачається, що Договір № 1221110 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 06.11.2020 було укладено між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», однак, кредитор відступив права вимоги за цим кредитним договором ТОВ «СІРОКО ФІНАНС». Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є неправомірним і таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що про відступлення прав вимоги позивачу не було відомо, адже його про це ніхто не повідомляв, сам договір нотаріально не посвідчений, а розмір заборгованості є спірним. При вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Остапенком Є.М. не дотримано вимог статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення неправомірного виконавчого напису порушує права та інтереси позивача, а тому він просить суд визнати виконавчий напис № 182949, вчинений 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з нього на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»загальної заборгованості в розмірі 30 750,00 грн таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. 16.10.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указаний позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 07.11.2023, яке в подальшому через неявку представника відповідача було відкладено на 27.11.2023; задовольнив клопотання позивача про витребування доказів і витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса № 182949 від 16 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»та у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 67935680. Строк для подання витребуваних доказів встановлено до 06.11.2023 (а.с.36-38). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.40). 06.11.2023 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов повністю підтримує та просить задовольнити (а.с.49). Відповідач ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» свого представника в судове засідання двічі - 07.11.2023 та 27.11.2023 - не направив; про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду з ухвалою про відкриття провадження у справі, копією позову та додатків і судовою повісткою про виклик в судове засідання на 07.11.2023 та 27.11.2023 вручене представнику товариства 20.10.2023 та 13.11.2023 відповідно, що підтверджується відомостями зворотних повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.45, 60). Відзив на позовну заяву [PERSON] , заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходило. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. В матеріалах справи містяться конверти з відмітками про їх повернення у зв`язку з відсутністю Остапенка Є.М . та Кошкера І.А за вказаними адресами, що згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с.46, 47, 58, 59). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк не скористались. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» двічі не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивач не висловлював заперечень щодо заочного розгляду справи, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Витребувані ухвалою суду від 16.10.2023 у третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. докази у встановлений судом строк не подані. Повторно направлена копія ухвали суду від 16.10.2023 залишилася невиконаною. Відтак, на підставі ч.10 ст. 84 ЦПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що 16.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнення з [PERSON] невиплачених у строк грошових коштів на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42827134, якому ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», код ЄДРПОУ 42753492, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 за Договором № 1221110 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 06.11.2020, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] .. Заборгованість за вказаним договором за період з 22.02.2021 по 31.05.2021 включно становить 30 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20 000,00 грн - заборгованість за відсотками. Крім того, стягнуто плату за вчинення цього виконавчого напису в сумі 750,00 грн. Загальна заборгованість становить 30 750,00 грн (а.с.20). Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 16.06.2021. 29.11.2021 директор ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» Матухно С.П. подав приватному виконавцюКошкеру І.А. заяву про примусове виконання рішення, до якої було додано оригінал виконавчого напису № 182949 від 16.06.2021 та копію виписки з ЄДР щодо ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», що вбачається з копії заяви від 29.11.2021 за вих. № 10410 (а.с.19). 17.12.2021 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67935680 про примусове виконання виконавчого напису № 182949, виданого 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з боржника - [PERSON] на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»заборгованості за Договором № 1221110 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 06 листопада 2020 року за період з 22.02.2021 по 31.05.2021 у загальному розмірі 30 750,00 грн. Цією ж постановою з боржника стягнуто основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 075,00 грн (а.с.21, 22). Того ж дня, 17.12.2021, приватний виконавець Кошкер І.А. виніс постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , яку було направлено сторонам виконавчого провадження для відома та до банківських, інших фінансових установ для виконання (а.с.23). З матеріалів справи також установлено, що наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за № 7921 на ім`я Остапенка Євгена Михайловича , у зв`язку неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України (а.с.24). Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. При вирішенні спору судом застосовано такі норми права. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Зі змісту вчиненого виконавчого напису неможливо перевірити правильність обрахунку заборгованості та її безспірність. Водночас, в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третіми особами не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості. Позиція позивача про відсутність у нього заборгованості перед відповідачем, неповідомлення його про нарахування такої заборгованості, ненаправлення йому стягувачем письмової вимоги - не спростована. Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитний відносин». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.». Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, суд висновує, що при вчиненні 16.06.2021 виконавчого напису нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом 2 Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не заперечувались і не спростовувались доводи позивача в цій частині, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості та дотримання нотаріусом усіх вимог закону при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Таких доказів не було надано суду і нотаріусом, як третьою особою у справі. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved