Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 26.11.2023 [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагноз):\~шизофренія, параноїдна форма, безперевний перебіг, галлюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримала заяву, прокурор та адвокат не заперечували проти її задоволення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 26.11.2023 [PERSON] був госпіталізований до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих та неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. При обстеженні його психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим хворий: напружений, тривожний. Галасно кричав, інструкції не виконував. Кричав, що він зараз помре, що потрібно щось робити. Поведінкою виявляв омани сприйняття, сам з собою розмовляв. Емоційно неадекватний, гримасував. Агресивний до оточуючих. Мислення розірване. Емоцийно неадекватний, критика до свого стану відсутня. [PERSON] поставлено діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперевний перебіг, галлюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6101/2023 встановлено, що [PERSON] у відділенні: в перший час виглядав дещо напруженим. Більшу частину часу проводив в ліжку, багато спав сховавшись з головою під ковдру. У відділенні тримався відокремлено, відгороджено, з оточуючими спілкувався вкрай вибірково, у міру необхідності. У бесідах свій стан діссімулюрував. У бесіді все зводив до релігійної тематики. Надалі на тлі проведеного лікування, став дещо спокійнішим, упорядкованим в поведінці, настрій вировнявся, став більш товариським. Продуктивна психосимптоматика кілька редукувана. На побаченнях з мамою був спокійний, привітний, доброзичливий. Лікування приймав охоче. При виписці [PERSON] : у бесіду вступав пасивно, іноді охоче. Правильно повідомляв свої паспортні дані, поточну дату, своє місцезнаходження. На запитання відповідав після пауз в плані заданого емоційно бідний. Настрій рівний. Мислення паралогічне. Суїцидальних думок, маячних ідей не висловлював. Агресивні тенденції заперечував. Обмани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. З хворим проведено бесіду, надані рекомендації. Виписаний додому з родичами. Відповідно до заяви двоюрідного брата [PERSON] зазначено, що він просив госпіталізувати свого брата в лікарню у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Він психічно неврівноважений, агресивний. Спричинив погром в будинку, розбив вікна, двері, посуд. Погрожував зброєю. Лікар-психіатр Черновол В.П. підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене та

Outcome: approved