Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, якою просить встановити факт, що [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його рідна мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.08.1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При житті мати склала заповіт, посвідчений 20 червня 2012 року державним нотаріусом Одинядцятої Харківської нотаріальної контори Дитвиненко Ю.Ю., згідно якого усе належне їй майно вона заповідала заявнику. Заявник вказує, що він є спадкоємцем за заповітом на майно після смерті матері. Своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, але у силу ст. 1268 ч. З ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, так як постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Коли звернувся у нотаріальну контору для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було відмовлено у видачі, так як у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та на момент смерті спадкодавця не був зареєстрований за місцем проживання разом з померлою матір`ю. Також заявник зазначає, що він постійно проживав разом з матір`ю на день її смерті у належній їй на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрований за місцем проживання у належній йому квартирі за адресою : [ADDRESS] . 07 березня 2022 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації було пошкоджено будинок, в якому розташована належна заявнику квартира, де він проживав і був зареєстрований. Після цього жити в квартирі стало неможливо, тому він змушений був піти жити до матері. Зазначені обставини підтверджуються доказами. З цього часу він постійно проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] де його мати була зареєстрована за місцем проживання. Після того, як у зв`язку з постійними обстрілами проживання у квартирі матері стало небезпечним для життя, змушені були разом піти проживати у підвальне приміщення загальноосвітньої школи № 140 Харківської міської ради, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке обслуговувало мешканців мікрорайону під час активних бойових дій, як тимчасове укриття. У сховищі вони проживали з 19.04.2023 року до 5 травня 2022 року. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я матері, разом повернулися проживати у квартиру матері. За станом здоров`я вона потребувала постійного стороннього догляду та допомоги, які заявник їй надавав. 9 травня 2022 року [PERSON] госпіталізували до лікарні, де вона [INFO] померла. [PERSON] здійснював поховання матері. Після смерті матері заявник залишився проживати у її квартирі, де згодом і зареєстрував своє фактичне місце проживання, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлення факту постійного проживання його зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для нього юридичне значення. Це надасть йому змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] та представник заявника адвокат Кіслова О.О., в судовому засіданні вимоги, викладені в заяві підтримали, зіславшись на вищезазначені обставини, заявник надав відповідні пояснення, просили заяву задовольнити. Також вказали, що інших спадкоємців не має. Заінтересована особа - представник Харківської міської ради до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, якою просив залишити без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання за спадкодавцем. В обґрунтування заяви представник Харківської міської ради вказує, що заявником не заперечується той факт, що метою звернення до суду є встановлення фактів, необхідних для прийняття спадщини після смерті спадкодавиці, зокрема, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно. В той час, встановлення судом факту постійного проживання разом із спадкодавицею може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання майна відумерлою спадщиною та передачі його до комунальної власності в порядку ст. 1277 ЦК України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа Харківська міська рада про встановлення факту постійного проживання за спадкодавцем, постановлено справу розглядати в порядку окремого провадження, призначено до судового розгляду справи. 28.09.2023, 02.10.2023 від Харківської міської ради надійшли пояснення по справі. 28.09.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова надано запит до П*ятої Харківської міської державної нотаріальної контори стосовно кола спадкоємців. 03.10.2023 з П*ятої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла відповідь стосовно кола спадкоємців. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.10.2023 розглянуто заяву представника заінтересованої особи Харківської міської ради про залишення без розгляду заяви та у задоволенні заяви представника заінтересованої особи Харківської міської ради про залишення без розгляду заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання за спадкодавцем відмовлено. В судовому засіданні було допитано свідків. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою матері заявника [PERSON] , мешкає в квартирі 310. [PERSON] жив з матір*ю за адресою [ADDRESS] . Свідок знає їх з 1990 років. [PERSON] з червня 2021 постійно мешкав з матір*ю, вона дуже хворіла. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації через побоювання за матір, [PERSON] разом з матір*ю мешкали в бомбосховищі, чоловіка в неї не було, дітей, крім [PERSON] , також, не було. Після смерті [PERSON] її похованням займався син. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою матері заявника [PERSON] , мешкає в квартирі 308 в одному під*їзді. [PERSON] приблизна з 2021 року жив з матір*ю за адресою [ADDRESS] , здійснював постійний догляд за матір*ю. [PERSON] з червня 2021 постійно мешкав з матір*ю, вона дуже хворіла. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації через побоювання за матір, [PERSON] разом з матір*ю мешкали в бомбосховищі, вони мешкали разом зі свідком 1 місяць, чоловіка в неї не було, дітей крім, [PERSON] , також, не було. Після смерті [PERSON] її похованням займався син. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, розглянувши письмові пояснення заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно доч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявника встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини , має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з наданого паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки від 01.07.2022 № 6343-5001823761 [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично мешкає за адресою [ADDRESS] . Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2023, підтверджує, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . При житті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала своєму сину, [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт був посвідчений 20.06.2012 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Литвиненко Ю.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 8-496. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1996 , реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина за заповітом. Заявник [PERSON] , як дитина спадкодавця, у першу та єдину чергу має право на спадкування за заповітом. Родинні відносини між померлою [PERSON] та заявником [PERSON] , підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] , ІІ-ЩЗ 050880 від 25.02.1966, де в графі батько записаний [PERSON] , мати [PERSON] . Суд вважає підтвердженим факт, що 07 березня 2022 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації було пошкоджено будинок, в якому розташована належна [PERSON] квартира, а саме за адресою [ADDRESS] , де він проживав і був зареєстрований, що підтверджується актом комісійного обстеження об`єкту та повідомленням про пошкоджене майно від 16.08.2023, затвердженого головою комісії 18.08.2022 № Са-69 та повідомленням про пошкоджене майно від 01.07.2022. Крім того, відповідно до довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 140 Харківської міської ради Харківської області від 28.06.2023 № 94, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , робітник з комплексного обслуговування будівні, разом зі своєю матір`ю [PERSON] перебував в підвальному приміщенні закладу, яке обслуговувало мешканців мікрорайону як тимчасове укриття під час активних бойових дій, з 19.04.2022 по 05.05.2022. Перебування у сховищі відбувалася у цілодобовому режимі. Заявник [PERSON] , з метою отримання права на належне йому спадкове майно, звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак державний нотаріус йому повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає можливості, оскільки з представлених документів не вбачається, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину, у зв`язку з чим йому необхідно звернутися в суд для встановлення факту проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . Таким чином, з наданих доказів суд вважає встановленим, що [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] . Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , хворіла і потребувала сторонньої допомоги та догляду, тому тривалий час і до самої смерті, проживала разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання [PERSON] разом із сином [PERSON] , підтверджується, також показами свідків, які підтвердили, що [PERSON] приблизно з 2021 року жив з матір*ю за адресою [ADDRESS] , здійснював постійний догляд за матір*ю. З червня 2021 постійно мешкав з матір*ю, вона дуже хворіла. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації через побоювання за матір, [PERSON] , робітник з комплексного обслуговування будівні, разом зі своєю матір`ю [PERSON] перебував в підвальному приміщенні закладу, яке обслуговувало мешканців мікрорайону як тимчасове укриття під час активних бойових дій, з 19.04.2022 по 05.05.2022 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 140 Харківської міської ради Харківської області яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Перебування у сховищі відбувалася у цілодобовому режимі. Таким чином, факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому [PERSON] , вважається таким, що прийняв спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, надасть змогу заявнику реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку. Судові витрати заявник просив покласти на нього. Стосовно клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За приписами ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою ставка судового збору має становити 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних, що в 2023 році становить 536,80 грн. Заявником при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Пунктами 1, 2 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року N 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за N 1650/24182 передбачено, що його розроблено, зокрема, на виконання статті 7 Закону України "Про судовий збір". Цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету. Відповідно до пункту 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Суд вбачає, що заявником було надмірно сплачений судовий збір в розмірі 536 (п*ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок за квитанцією 0.0.3127580902.1 від 02.08.2023, таким чином, вважає, що заява [PERSON] про повернення надмірно сплаченого судового збору підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 15,16, 29, 1216-1218, 1221 ЦК України,

Outcome: approved