Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 04 серпня 1998 року Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 4. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що з 2006 року вони з відповідачем не проживають разом, не ведуть спільно господарство, не мають спільного бюджету та не підтримують шлюбних стосунків. На думку позивачки шлюб виявився невдалим: спільне сімейне життя стало неможливим через різні світогляди і накопичені розбіжності у поглядах, стосовно основоположних сімейних цінностей та побудов сімейних відносин, які так і не вдалося подолати. [PERSON] вважає що, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спори щодо поділу спільного майна відсутні. Строк для примирення просить не надавати. Шлюб розривається вперше. Дітей від шлюбу не мають. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 04.08.1998 року Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 4, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні стосунки припинені з 2006 року через несумісність характерів та різні погляди на сім`ю. Спір про розподіл майна відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved