Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд надати їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом та за заповітом до нотаріальних органів після померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері залишився заповіт на її ім`я, про який стало відомо лише у кінці квітня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зазначені обставини змусили позивачку, яка мешкає у місті Харків, після 24 лютого 1022 року, з метою уникнення ризику загибелі або отримання шкоди для здоров`я виїхати з початку за межі міста, а у подальшому за межі країни. Мати позивачки мешкала до часу початку активних бойових дій за адресою: [ADDRESS] . та була людиною похилого віку. Після початку бойових дій померла [PERSON] деякий час виходила на зв`язок з позивачкою, однак у подальшому мати зникла та зв`язок з нею обірвався. Позивачка повернувшись із-за кордону у червні 2022 року почала дії щодо розшуку зниклої матері та звернулася до Харківського районного правління поліції з заявою, щодо розшуку зниклої матері. На підставі цього звернення була внесена інформація за номером кримінального провадження: 12022221170001978 за кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 115 КК України. Позивачка у подальшому намагалася самостійно знайти свою зниклу матір, шляхом об`їзду та обдзвонів будинків пристарілих, лікарень, місць тимчасового переміщення осіб з зони активних бойових дій. Однак зазначені дії не призвели до бажаного результату. Через певний час позивачка вимушена була знову виїхати за межі країни, так як в неї за кордоном залишився син, який потребував реабілітаційного лікування після травми. Наприкінці квітня 2023 року позивачці зателефонував поліції та повідомив що вони знайшли її матір та викликав позивачку для проведення слідчої дії «Пред`явлення трупу для впізнання». Відповідно до складеного протоколу від 26.04.2023 року, а саме: протоколу «пред`явлення трупа для впізнання» позивачкою було впізнано померлу матір [PERSON] 1936 року народження. У подальшому на підставі цих матеріалів кримінального провадження було отримано Довідку вих. №08-11/90/23 від 29.04.2023 року з Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, щодо обставин смерті [PERSON] для пред`явлення до органів ДРАЦС. На підставі цієї довідки були внесені зміни до актового запису від 16 липня 2022 року, щодо невстановленої особи, у зв`язку з її встановленням, як особи [PERSON] . Позивачем було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] від 06 травня 2023 року. Тобто інформація про смерть спадкодавця була внесена до державного реєстру актів цивільного стану лише 06 травня 2023 року, до цього часу за актовим записом від 16 липня 2022 року обліковувалась не встановлена особа. Також зазначає, що виявлення заповіту відбулося після 26.04.2023 року у квартирі мешкання померлої матері, під час прибирання позивачем квартири, де мешкала матір. Зазначені обставини обумовили про необізнаність спадкоємця про наявність заповіту. Про існування заповіту позивачка до цього часу не знала. Крім того, вказує, що відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», (Редакція від 06.03.2022 року, чинна на дату смерті Спадкодавця), а саме: п. 3 передбачено: «Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». Аналізуючи зазначену інформацію позивачка вважала, що існують усі законні підстави не хвилюватися щодо подальшого оформлення спадщини поки триває воєнний стан в країні з урахуванням вирішення цього питання компетентними органами на державному рівні. В подальшому позивачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко 1.1., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За результатами розгляду заяви позивачці було повідомлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також позивач керувався інформацією про можливість оформити спадщину по закінченню воєнного стану, яка була передбачена Постановою КМУ № 164 від 28 лютого 2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», вважаю наявність встановлених строків для оформлення спадщини поважною обставиною, щодо не звернення з відповідною заявою до нотаріуса протягом 6 місячного строку з часу смерті спадкодавця. Таким чином позивачка вважає, що в неї були об`єктивні перешкоди для своєчасної подачі відповідної заяви, та вважає що існують поважні причини для надання їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Законом не передбачено іншої можливості для визначення додаткового строку для прийняття спадщини окрім як за рішенням суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2023 року судом було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Дерев`янченка Я.Ю. про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 29.09.2023 року на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2023 року від приватного нотаріуса ХМНК Браженко І.І. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 45/2023, заведене після померлої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2023 року, закрито підготовче провадження у справі. Призначено судове засідання. 17.11.2023 року від представника відповідача Харківської міської ради Громова О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволені позовної заяви [PERSON] до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю, оскільки вважає, що позивачка у справі не надала суду належних та допустимих доказів ні на підтвердження фактичного прийняття спадщини, ні на підтвердження поважності причин пропуску строку для її прийняття. А наведені нею причини пропуску цього строку не свідчать про наявність об`єктивних, непереробних, істотних труднощів для вчинення дій, пов`язаних із прийняттям спадщини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Дерев`янченко Я.Ю. підтримав позовні вимоги повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення. Представник відповідача Харківської міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, позивачка [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] . Матір позивачки [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 06 травня 2023 року. Як убачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, після смерті матері позивачки [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 16,2 кв.м., загальною площею 33,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вєтровою Л.О., за життя померлій [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Померла [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: всі її права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все її майно рухоме та нерухоме, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає своїй дочці, [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується заповітом від 05 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною А.А., який зареєстрований в реєстрі за № 616. 19 липня 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , місце народження якої на день смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. від 20.07.2023 року, позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої матері, [PERSON] , у зв`язку із тим, що [PERSON] не звернулась до органів нотаріату у встановлений ст. 1270 ЦК України строк шість місяців з дня відкриття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини, що передбачено ст. 1269 ЦК України. Застосувати норму Закону щодо факту постійного проживання [PERSON] з померлою немає можливості. Позивачці роз`яснено право звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, у даній справі спадкоємцем за заповітом після смерті померлої [PERSON] , є її донька, позивачка у справі [PERSON] , а тому вона має право на прийняття спадщини після смерті своєї матері. Згідно копії спадкової справи № 45/2023, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І., після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в термін передбачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців), з заявами про прийняття спадщини за законом, або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Тобто з матеріалів справи убачається, що після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, суди відкривають провадження у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищезазначене належним відповідачем у даній справі є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, оскільки спадщину ніхто не прийняв. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ст. 1221 ЦК України (у редакції Закону, яка діяла на момент відкриття спадщини) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, яка передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 та Постанові Верховного суду України від 26.06.2019 по справі №565/1145/17 визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивачка, зазначаючи про причини пропуску нею строку прийняття спадщини вказує на воєнний стан в Україні, постійні обстріли території України, зокрема м. Харкова та Харківської області, яке є місцем відкриття спадщини. Позивачка вимушена була раптово евакуюватися в інші більш безпечні регіони, а також за кордон разом із своїм сином. У позивачки з її матір`ю раптово обірвався зв`язок. Позивачка повернувшись із-за кордону у червні 2022 року почала дії щодо розшуку зниклої матері та звернулася до Харківського районного управління поліції з заявою, щодо розшуку зниклої матері. На підставі її звернення була внесена інформація за номером кримінального провадження: 12022221170001978 за кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 115 КК України. Позивачка у подальшому намагалася самостійно знайти свою зниклу матір, шляхом об`їзду та обдзвонів будинків престарілих, лікарень, місць тимчасового переміщення осіб з зони активних бойових дій. Однак зазначені дії не призвели до бажаного результату. Через певний час позивачка вимушена була знову виїхати за межі країни, так як в неї за кордоном залишився син, який потребував реабілітаційного лікування після травми. Наприкінці квітня 2023 року позивачці зателефонував працівник поліції та повідомив що вони знайшли її матір. Відповідно до складеного протоколу від 26.04.2023 року, а саме: протоколу «пред`явлення трупа для впізнання» позивачкою було впізнано померлу матір [PERSON] 1936 року народження. У подальшому на підставі цих матеріалів кримінального провадження було отримано Довідку вих. № 08-11/90/23 від 29.04.2023 року з Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, щодо обставин смерті [PERSON] для пред`явлення до органів ДРАЦС. На підставі цієї довідки були внесені зміни до актового запису від 16 липня 2022 року, щодо невстановленої особи, у зв`язку з її встановленням, як особи [PERSON] . Позивачем було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] від 06 травня 2023 року. Тобто інформація про смерть спадкодавця була внесена до державного реєстру актів цивільного стану лише 06 травня 2023 року. Таким чином, вважає, що існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для неї, які перешкоджали їй вчасно в установлений законодавством України строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» вважала, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється і заяву про прийняття спадщини можна буде подати пізніше. 3 огляду на вказану постанову вважала, що пропущений нею строк для прийняття спадщини після померлої матері є незначним. Зазначені причини, на переконання суду, є поважними і внаслідок їх існування позивачка дійсно мала перешкоди для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в редакції від 06.03.2022 установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (п.3). У подальшому 24.06.2022 було внесено зміни до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та викладено в такій редакції: установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що була обізнана про прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеної постанови та зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь час воєнного стану. На переконання суду, незадоволення позовних вимог позивача матиме наслідком порушення принципу правової визначеності. Так, офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації. Зважаючи на викладені позивачкою обставини, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, суд доходить до переконання, що позивачка дійсно мала правомірні очікування що строк на прийняття спадщини на період воєнного стану в Україні зупиняється, однак подальші зміни у законодавстві строків прийняття спадщини позбавили її можливості реалізувати свої права на спадщину. Окрім цього загальновідомим є факт того, що 24.02.2022 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який був продовжений наступними Указами Президента України і триває до цього часу. Як вбачається з «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затверджених наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, територія Харківської міської територіальної громади з 24.02.2022 року по теперішній час належить до території можливих бойових дій. Війна, як соціальнополітичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор. Введення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова та Харківської області у період з 24.02.2022 і по день звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачці здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті матері. Наявність зазначених позивачкою обставин свідчить про те, що у неї були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, складну безпекову ситуацію в Україні, зокрема у м. Харкові та області, що викликана військовою агресією рф проти України, яка безумовно мала вплив на нормальну життєдіяльність позивачки, суд дійшов висновку, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Доводи представника відповідача про те що позивачка мала можливість подати заяву будь-якому нотаріусу на території України або подати письмову заяву про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку, суд не приймає до уваги, оскільки складна безпекова ситуація поширювалась на всю територію України, була викликана військовою агресією рф проти України, яка безумовно мала вплив на нормальну життєдіяльність позивачки. Отже, суд задовольняє вимоги позивача та визначає [PERSON] додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки початок збройної агресії російської федерації та активні бойові дії у Харкові та Харківській області змусили її у першу чергу вирішувати питання пов`язані із збереження свого життя та здоров`я, також суд враховує той факт, що позивачка добросовісно помилялась щодо зупинення перебігу строків для прийняття спадщини на весь час воєнного стану, що призвело до того, що заява про прийняття спадщини не була подана у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України, Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved