Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

У липні 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обґрунтовані тим, що 06.07.2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 06/07/21, відповідно до умов якого, він передав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 240 000 грн 00 коп., а останній зобов`язався повернути гроші у строк 60 місяців, не пізніше 31.08.2026 року. Відповідно до п. 2.2 договору, позика надається в готівковій формі на підставі двосторонньої розписки, підписаної сторонами. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 06.07.2021 року. Відповідач умови договору не виконує, жодного платежу не здійснив. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 240 000 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 15 916 грн 95 коп., 3% річних в розмірі 2 809 грн 64 коп. та відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.08.2023 року матеріали справи передано за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука. Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 13.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 02.10.2023 року за клопотанням представника позивача розгляд справи постановлено проводити в режимі відеоконференції. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 240 000 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 15 916 грн 95 коп., 3% річних в розмірі 2 809 грн 64 коп. та відшкодувати понесені позивачем судові витрати. Подальший розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. 04.10.2023 року на адресу суду направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у Донецькій області. Про причини неявки у судове засідання 27.11.2023 року суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: 06.07.2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики № 06/07/21, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 240 000 грн 00 коп. Відповідно до п. 2.2 договору позика надається в готівковій формі на підставі двосторонньої розписки, підписаної сторонами. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 06.07.2021 року (а.с. 63). Зобов`язання мало бути виконано у строк 60 місяців, не пізніше 31.08.2026 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики від 06.07.2021 року не виконує, кошти позивачу не повертає. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного: Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] основної суми заборгованості за договором позики від 06.07.2021 року в розмірі 240 000 грн 00 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат суд виходить наступного: Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховується у разі: 1)якщо у договорі позики не зазначено проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2)предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3)період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31.10.2018 року у справі № 14-318цс18. Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Розрахована позивачем -сума 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 96 000 грн 00 коп. за період з 01.08.2021 року по 17.07.2023 року складає 2 809 грн 64 коп. -інфляційні втрати на суму боргу 96 000 грн 00 коп. за період з 01.08.2021 року по 17.07.2023 року склали 15 916 грн 95 коп. Суд приймає розрахунок, наданий позивачем, та на підставі викладеного, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2 587 грн 27 коп.

Outcome: approved