Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 09 березня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 125. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з початку літа 2022 року між сторонами погіршилися відносини, вони стали проживати окремго та мають окремий один від одного бюджет. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку; до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; до суду надала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 09.03.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 125, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 09.03.2002 р. Крім того, судом встановлено, що у сторін є донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1042. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на буд-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved