Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

27.08.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.06.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, призначено стягнення з нього на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 16\~000 грн. В рамках виконавчого провадження 26.06.2018 року грошові кошти були перераховані на користь [PERSON] . З огляду на те, що відповідач несвоєчасно виконав грошове зобов`язання зі сплати моральної шкоди у розмірі 16000 грн, то за період з 23.06.2011 по 25.06.2018 року 3% річних становить 3365,26 грн та інфляційні втрати 15408,00 грн, загальна сума 18773,26 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом.. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В. від 13.10.2021 року позовну заяву передано до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Алтухової О.Ю. від 18.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. 30.09.2022 суддею Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В. справа прийнята до свого провадження. У судове засідання позивач \~не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просив їх задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкові від 07.06.2011 року [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 291 КК України та призначене покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання строком на 2 роки. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок моральної шкоди 16000 грн (а.с.6-8). Відповідно до постанови заступника начальника Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бажинової К.С. від 05.05.2016 року відкрито виконавче провадження № 50863442 за виконавчим листом № 1-467/11, виданого 28.01.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 16000 грн (а.с. 9). Відповідно до постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренською К.С. від 21.06.2018 закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-467/11 від 28.01.2016 року у зв`язку зі сплатою суми боргу боржником в повному обсязі (а.с.11-12). Грошові кошти у розмірі 16000 грн. перераховані на користь [PERSON] 26.06.2018 року згідно платіжного доручення № 2888 від 25.06.2018 року, що підтверджується листом начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 12.04.2021 року за вих 33/07 (а.с. 10). Відповідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Ст.\~610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга\~статті 625 ЦК України). У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Згідно розрахунку, проведеного позивачем за період з 23.06.2011 по 25.06.2018 року на суму боргу 16\~000 грн. 3% річних становить 3365,26 грн та інфляційні втрати 15408,00 грн, загальна сума 18773,26 грн. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі на загальну суму 18773,26 грн За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то слід стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved