Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

28 жовтня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] . до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк»), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 19603 від 14 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 69633 грн. 04 коп. таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що з постанови державного виконавця РВ ДВС позивачеві стало відомо, що 14 квітня 2021 року був виданий виконавчий напис № 19603приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 69633 грн. 04 коп., яка складається зі строкового основного боргу 44592,05 грн.; прострочених процентів 6191,9 грн.; строкових процентів 1199,9 грн.; строкової плати за обслуговування кредиту 2649,94 грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту 10599,76 грн; за вчинення виконавчого напису нотаріусом 1900 грн. [PERSON] вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки, Великою Палатою Верховного Суду 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 зроблено висновок, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. [PERSON] повністю заперечував наявність у нього заборгованості перед АТ «Ідея Банк». Позивач вказав, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом мало місце порушення процедури вчинення напису і необґрунтованість вимог до боржника. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Орендарчук В. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, подав суду відзив, в якому просив справу розглядати за відсутності представника АТ. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно листа Міністерства юстиції України наказом Міністерства юстиції України від 30 грудня 2021 року № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17 грудня 2021 року № 4 анульоване свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30 листопада 2009 року за [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) - у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. 28 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON], Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року відкрите провадження за вказаною заявою. 12 липня 2023 року закрите підготовче провадження. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2020 року між позивачем у справі [PERSON] , АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» було укладено договір кредиту та страхування № D44.25024.006504533. АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за вчиненням на вказаному договорі кредиту та страхування виконавчого напису. Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 14 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19603, запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування за кредитним № D44.25024.006504533 від 12 березня 2020 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 16 листопада 2020 року, за період з 17 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року включно у розмірі 44592,05 грн. - строковий основний борг; 2499, 49 грн. - прострочений основний борг; 6191,90 грн. - прострочені проценти; 1199,90 грн.; 2649,94 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; 10599,76 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 1900 грн. - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 69633,04 грн. 13 травня 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулося до Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення, на підставі якої 25 травня 2021 року старшим державним виконавцем Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Савлуком Ю. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При вирішенні зазначеного спору суд виходить із наступного. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із тексту оспорюваного виконавчого напису від 14 квітня 2021 року вбачається, що приватний нотаріус [PERSON] при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, у момент вчинення виконавчого напису 26 листопада 2021 були відсутні правові підстави для його вчинення. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29листопада 2001 року. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі № 910/13233/17. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. При цьому визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 у частині змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Укладений договір кредиту та страхування № D44.25024.006504533 від 12 березня 2020 року, який був підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису від 14 квітня 2021 року, не був посвідчений нотаріально, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд враховує також наступні обставини. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа № 645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність документу перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вручення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або заявити заперечення кредитору. Якщо жодна з цих дій протягом встановленого строку не вчинена, заборгованість вважається безспірною. В судовому засіданні факт безспірності заборгованості свого підтвердження не знайшов, зокрема, суду не надано доказів того, що боржник отримував вимогу про погашення заборгованості, що об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, дослідивши обставини справи та надані докази, суд доходить висновку, що всупереч положенням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 червня 1999 року № 1172, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив оспорюваний виконавчий напис не переконавшись в отриманні боржником письмової вимоги кредитора, за відсутності документів, які підтверджували безспірність заборгованості. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved