Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно позовної заяви, позивач вказує про те, що 28.08.2015 року між [PERSON] \~та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . Зазначає, що спільне сімейне життя сторін не склалося та було фактично припинено, у зв`язку з чим 28.03.2019 шлюб було розірвано. 28.01.2021 Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ за заявою відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини з позивача, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , в розмірі частки усіх видів заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 23.11.2020 і до досягнення дитиною аліментів. Вказує, що наразі син проживає з батьком, та під час спроб спілкування з сином зіштовхнулася з перешкодами, батько дитини перешкоджає у вільному спілкуванні з сином, не дозволяє зустрічатися та проводити час з сином. Та оскільки позивачка проживає за межами України то має змогу бачитися з сином тоді, коли приїжджає до України, також бажає мати зв`язок з сином щодня за допомогою сучасних засобів зв`язку. Оскільки дійти згоди щодо участі позивача у вихованні сина з відповідачем не може, тому просить усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , шляхом визначення наступного порядку мого спілкування з сином: проведення спільно з сином 7 днів підряд будь якого місяця у році (окрім літньої пори року), за попереднім попередженням відповідача за 30 днів до візиту; протягом усього часу весняних, зимових та осінніх канікул згідно графіку канікул того навчального закладу, у якому навчаються діти за попереднім попередженням відповідача за 30 днів до візиту; шістдесят днів підряд протягом літньої пори року для забезпечення можливості проведення дитині протягом 30 днів санаторно-курортного відпочинку (оздоровлення), побачень з батьками позивача (дідусь та бабуся дітей, право на спілкування з якими встановлено Законом), інші 30 днів - можливість отримання медичного обслуговування (контроль стану здоров`я дітей, проходження медичного обстеження, консультації з профільними лікарями, тощо) як на території України так і за межами України за попереднім попередженням матері дітей за 30 днів до візиту; - проведення спільно з сином [PERSON] родинних свят: кожного непарного року наступних свят: Різдво та Новий рік; (починаючи з 9-00 23 грудня кожного непарного року до 21-00 2 січня наступного року); Пасхальні свята ( починаючи з 9-00 п?ятниці, яка передує Пасхальному святу непарного року до 21-00 дня наступного після пасхального свята вівторка) відповідно до календаря Пасхальних свят на відповідний рік; проведення спільно з сином його дня народження кожного парного року: у період часу: 3 9-00 20 жовтня до 21-00 22 жовтня як на території України так і за межами України за додатковим погодженням з Відповідачем; безперешкодно встановити (встановлювати) зв`язок з сином [PERSON] в телефонному режимі або в режимі (Вайбер, Вотсапп, Скайп, Телеграм) або інші аналоги подібних способів зв?язку, щодня безперешкодно та без будь-яких обмежень;- установити, що вартість переїзду дітей з України до місця проживання матері та у зворотному боці, а також, обов?язок супроводжувати сина до місця зустрічі та у зворотному боці, покладається на того з батьків, хто є ініціатором зустрічі. 12.08.2021 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування зустрічного позову, позивачем [PERSON] зазначено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Протягом усього часу усі матеріальні витрати на утримання та забезпечення сина несе самостійно, вихованням, лікуванням та повністю розвитком сина. Зауважив, що [PERSON] протягом цього часу не виявляє материнського інтересу до розвитку, стану здоров`я, навчання дитини та не відвідувала жодного разу заклад дошкільної освіти. Також зазначив, що декілька разів [PERSON] телефонувала та декілька разів забирала сина, та після спілкування сина з матір`ю, він перебуває у пригніченому настрої та стані, сумний, не хоче гратися, на деякий час стає замкнутим в собі. Вважає, що такі дії відповідача завдають шкоду здоров`ю дитини та прямо порушують вимоги рекомендацій лікарі та положень ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України. Також зазначив, що враховуючи інтереси та стан психічного та фізичного здоров?я дитини, необхідність участі матері у вихованні сина вважає за доцільне запропонувати наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином: графік побачень встановити наступним чином: двічі на тиждень протягом 3 (трьох) годин на території міста Ірпінь, Київської області в присутності батька ( [PERSON] ) після приїзду на територію України; спілкування в телефонному режимі або за допомогою сучасних засобів зв?язку (Вайбер, Телеграм, Вотсапп тощо) в межах "розумного" проміжку часу, тривалість часу не більше 30 хвилин на день, а не протягом цілого дня та без завдання технічними засобами і гаджетами шкоди здоров?ю дитини, без відволікання від навчального процесу в дитячому садочку та школі. Вказав, оскільки [PERSON] більшу частину свого часу проводить за межами території України, має мінливий графік відпусток, тому встановлення іншого порядку її участі у вихованні та спілкування з дитиною вважає недоцільним. Таким чином просить визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановити наступний порядок участі матері у вихованні дитини, а саме графік побачень та спілкування [PERSON] з сином [PERSON] : двічі на тиждень протягом 3 (трьох) годин на території міста Ірпінь, Київської області в присутності батька ( [PERSON] ) після приїзду на територію України, з попереднім узгодженням такого часу між батьками; спілкування в телефонному режимі або за допомогою сучасних засобів зв?язку (Вайбер, Телеграм, Вотсапп тощо) в межах "розумного" проміжку часу, тривалість часу не більше 30 хвилин на день, а не протягом цілого дня та без завдання технічними засобами і гаджетами шкоди здоров?ю дитини, без відволікання від навчального процесу в дитячому садочку та школі. Судові витрати стягнути з Відповідача. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, подала клопотання про проведення розгляду у відсутність [PERSON] та його представника, просила позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі та визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком. В судове засідання представник третьої особи служба к справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду подавали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять прийняти рішення відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. В ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 28.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 491 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 684 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ірпінським міським судом Київської області 28.01.2021 видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини, [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, між сторонами виник спір щодо участі матері у вихованні сина. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування та виховання дитини. Суд зауважує, що право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з матір`ю відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь матері у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON] , а буде відповідати і інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення способу участі матері, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з її малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №155/16 від 23.11.2021, орган опіки та піклування визначив наступний спосіб участі матері [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , таким чином: спілкування кожної суботи місяця з 15-00 до 15-30, за допомогою сучасних засобів зв`язку (Вайбер, Скайп, Вотсапп тощо); спілкування кожної неділі місяця з 14-00 до 14-30 за допомогою сучасних засобів зв`язку (Вайбер, Скайп, Вотсапп тощо). Суд враховує, що [PERSON] проживає за межами території України, має мінливий графік відпусток, тому встановлення графіку систематичного побачення з дитиною, суд вважає недоцільним. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, дослідивши наявні у справі докази, зважаючи на рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд, врахувавши саме інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та зустрічного позову в частині визначення судом способу спілкування матері з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з матір`ю у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання матір`ю, яка проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення її права на особисте спілкування з сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі матері у процесі вихованні дитини. Щодо вимоги за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1902 від 15.09.2017 року та акту депутата Ірпінської міської ради Київської області від 28.07.2021 року [PERSON] проживає з [PERSON] . Згідно характеристики депутата Ірпінської міської ради № 50/2021 від 27.07.2021 року [PERSON] здійснює самостійне виховання сина, піклується про його добробут та побут, а також здійснює належне матеріальне забезпечення. Відповідно до повідомлень сусідів характеризується як порядна, ввічлива, відповідальна та комунікабельна особистість. Також судом встановлено, що [PERSON] займається фізичним розвитком дитини, що підтверджується декларацією № 0001-675-1600 від 21.08.2019 року, згодою на медичні огляди від 10.12.2019 року, довідкою від 08.11.2019 року, карткою профілактичної роботи від 08.11.2020, довідкою вакцинації від 08.11.2019. Крім того, відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей та сім?ї Ірпінської міської ради, [PERSON] разом з сином мешкають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини з батьком задовільні, батько створив належні умови для повноцінного розвитку та виховання сина, займається його вихованням та належним чином утримує, так як офіційно працевлаштований та має дохід, що підтверджується довідкою №124 від 28.07.2021 з місця роботи. Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №10 «Знайко» від 13.11.2021 року №7, [PERSON] відвідує даний заклад дошкільної освіти з 01.09.2020 року. Протягом 2020-2021 навчального року, батько [PERSON] одноосібно займається вихованням та навчанням сина, сплачував за харчування дитини в закладі. Мати жодного разу не відвідала дитину у закладі та не контактувала з вихователями та адміністрацією. Відповідно до консультаційного висновку лікаря-психолога КНІ «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області» [PERSON] , [PERSON] з батьком почуває себе у безпеці, відчуває його турботу та має до нього психологічну прив`язаність. З мамою спілкується зрідка по телефону. Також , [PERSON] заявив, що не хоче проживати та спілкуватися з мамою. Повідомив, що коли він проживав з мамою, мати та бабуся застосовували до нього фізичне насилля. До матері відчуває амбівалентні почуття. З однієї сторони, сумує за нею, з іншої відчуває страх та образу. Психологічної прив`язаності до матері не прослідковується. Своєю сім`єю дитина бачить батька і хоче проживати тільки з ним. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №68/4 від 25.10.2022, орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню, оскільки проживання сина разом з батьком відповідає його інтересам. [PERSON] забезпечує йому належні умови проживання, повною мірою займається вихованням дитини. Отже, з огляду на надані докази учасниками справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, вирішуючи питання щодо розміру понесених відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно матеріалів справи, 23.12.2021 між адвокатським бюро «Сергія Лисенка» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги № 155 від 03.08.2021. Факт надання правової допомоги стверджується детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом для надання правничої допомоги у даній справі, меморіальним ордером від 04.08.2021. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial