Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Дніпропетровської обласної філії АТ «Укрсоцбанк», про визнання договору припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 червня 2007 року між ним та «АКБ СР Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7, згідно умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 270\~000 (двісті сімдесят) тисяч доларів США, 00 центів, зі сплатою відсотків у розмірі 11% річних, строком до 03 червня 2022 року. В забезпечення кредитного договору, було укладено договір іпотеки та поруки. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року договір поруки, укладений між «АКБ СР Укрсоцбанк» та позивачем і [PERSON] , визнано припиненим. 01.10.2010 АТ «Укрсоцбанк» було пред`явлено до позивача вимогу про повне дострокове погашення заборгованості у зв`язку із невиконанням ним кредитних зобов`язань. З того часу банк не вжив заходів щодо стягнення заборгованості, а строк кредитування унаслідок пред`явлення банком вимоги, є таким, що закінчився. Отже, строк виконання основного зобов`язання є таким, що настав. Тому, на думку позивача, АТ «Укрсоцбанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, а відтак договір від 04 червня 2007 року про надання кредитної лінії, вважається припиненим. Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , припиненим. АТ «Укрсоцбанк» правом на подання відзиву не скористались, заперечення проти позову не надали. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 19 травня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2018 року ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами заочного провадження. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року, припиненим. Не погодившись з таким рішенням, АТ «Укрсоцбанк» подало заяву про його перегляд. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року, скасовано. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] та судді Сліщенко Ю.Г. справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021, справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника АТ «Укрсоцбанк», ухваливши повторне заочне рішення, про що не заперечує представник позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7. Відповідно до п.1.1.1 вказаного договору позивачу надано кредит окремими частинами, зі сплатою 11% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 270000,00 доларів США за визначеним у договорі графіком, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 03 червня 2022 року. Відповідно до п.4.4 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених договором, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань з погашення кредиту та інших платежів за вказаним договором, Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник) 04 червня 2007 року укладено договір поруки. Крім того, 04.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 492 з метою забезпечення [PERSON] виконання своїх зобов`язань з погашення кредиту та інших платежів за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7. 01 жовтня 2010 року на адресу позивача [PERSON] обласною філією «Укрсоцбанку» було направлено листа № 04-06/96-6155, в якому банк повідомив, що в зв`язку з невиконанням обов`язків, визначених п.3.3.8 договору № 07.1/158-7 від 04.06.2007 року більш ніж на 90 днів, строк користування кредитом відповідно до п.4.4 вважається таким, що сплив. Крім того, зазначений лист містив вимогу погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти та штрафні санкції. Банком визначено розмір заборгованості [PERSON] станом на 01.10.2010 року за вказаним кредитним договором: заборгованість за кредитом\~197964,54 долари США; заборгованість за відсотками- 17112,53 долари США; пеня\~9752,78 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Отже, пред`явивши 01.10.2010 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, відповідач змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов, а саме з 02.10.2010 року. Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, не зверталось. Суд вказує, що інститут позовної давності може застосовуватись лише в ініційованому зацікавленою стороною судовому спорі. Не реалізація кредитором свого права на звернення стягнення (будь-яким способом), як і не звернення з відповідним позовом до суду, не може бути підставою для застосування строку позовної давності. Отже, пропуск строку позовної давності має правове значення лише під час розгляду справи про стягнення заборгованості за позовом банку. Ізольовано інститут позовної давності не може застосовуватись, оскільки це буде суперечити правовій природі строку позовної давності. Таким чином, суд відхиляє доводи позивача, що пропуск банком строку позовної давності може свідчити, зокрема, про припинення кредитного договору. Правові підстави для застосування строку позовної давності за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року, відсутні. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Главою 50 ЦК України визначені правові підстави припинення цивільно правових зобов`язань. Так, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; переданням відступного; припинення зобов`язання зарахуванням; за домовленістю сторін; у зв`язку із прощенням боргу; поєднання боржника і кредитора в одній особі; унаслідок ліквідації юридичної особи. Суд констатує, що позивачем не зазначено підставу для припинення кредитних зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року. При цьому сплив (пропуск) строку позовної давності не є тією підставою, з якою Цивільний кодекс України пов`язує припинення зобов`язання. По договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року існує кредитна заборгованість. Доказів погашення такої заборгованості позивачем, суду не надано. Як і не надано суду інших доказів, які б підтверджували, що існують підстави для припинення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено у встановленому порядку того, що кредитні зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7 від 04 червня 2007 року, припинились, а отже підстав для визнання цього договору припиненим, судом не встановлено. Підсумовуючи викладене, з огляду на недоведеність позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується та віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed