Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 16 червня 2018 року відповідач уклав із АТ «ОТП банк» кредитний договір № 2019251406_CARD за яким отримав грошові кошти. Потім,24 березня 2023 року між ТОВ «Брайт інвестмент» і АТ «ОТП банк» було укладено договір факторингу № 24/03/23 за яким право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором було відступлено на користь позивача. Оскільки позивач за вказаним договором факторингу набув право вимоги за зазначеним кредитним договором та відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту і сплаті відсотків за наведеним кредитним договором, у нього виникла заборгованість за кредитом, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 101\~388 гривень 07 копійок (а.с. 66 68). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 70, 74, 77). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 16 червня 2018 року між відповідачкою і АТ «ОТП банк» укладено кредитний договір № 2019251406 за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 18\~909 гривень 90 копійок на строк 12 місяців (а.с. 12, 14). У той же день, відповідача ознайомлено із паспортом споживчого кредиту, зміст якого ним підписано, у якому визначено відсотки за користування кредитом та порядок їх нарахування (а.с. 13). Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується відомостями звіту-рахунку клієнта за період з 16.06.2018 року по 24.03.2023 року (а.с. 80 106). 24 березня 2023 року між АТ «ОТП банк» і ТОВ «Брайт інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23 за яким право вимоги за вказаним кредитним договором відповідачки було відступлено на користь позивача (а.с. 5 9, 10). При цьому, відповідачу було надіслано письмову вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту по вказану договору, що підтверджується відповідними письмовими листами (а.с. 53, 54, 55). Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за вказаним кредитним договором по якому позивач набув право вимоги від кредитора. Із наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.03.2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 101\~388 гривень 07 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту 60 000 гривень 00 копійок і заборгованість по відсоткам 41\~388 гривень 07 копійок (а.с. 34 52). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~ параграфа 1\~ глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ статті 625\~ цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості за даним кредитним договором. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved