Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 49.3 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] становила 1/2 (одну другу) її частину; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 (одну четверту) частки двокімнатної квартири загальною площею 49.3 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частки двокімнатної квартири загальною площею 49.3 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину двокімнатної квартири загальною площею 49.3 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачеві [PERSON] , її покійному чоловіку [PERSON] , її покійному сину [PERSON] та дочці [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті чоловіка позивача [PERSON] позивач отримала спадщину за законом у вигляді належної чоловіку 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилась на її користь донька - [PERSON] і на сьогоднішній день її частка у квартирі [ADDRESS] складається з 1/4 частини квартири з усіма комунальними вигодами. В серпні 2023 року позивач та [PERSON] яка діє від свого імені та імені малолітнього сина [PERSON] звернулися з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок В.В., однак постановою від 22 серпня 2023 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Позивач не з`явився в судове засідання, в заяві до суду клопоче про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, по суті заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Приватний нотаріус своєю постановою від 22.08.2023 року відмовив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку х тим, що у правовстановлюючому документі на квартиру не визначено частку померлого (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 17.09.2003, квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2021 спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилася на її користь донька спадкодавця [PERSON] (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартири, на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, співвласник, а саме: спадкодавець [PERSON] помер. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивач посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру частки померлого у спірній квартирі, вона не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її сина. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру не може становити 1/2 її частину. Квартира була приватизована на чотирьох членів сім`ї на праві спільної сумісної власності. Після смерті у 2020 році [PERSON] його частку у праві власності на квартиру успадкувала за законом його дружина позивач (донька відмовилась на її користь) та його син [PERSON] , тобто як наслідок умовно їхні частки у праві спільної сумісної власності збільшилися. Тому суд встановив, що частка у праві спільної сумісної власності на квартиру померлого [PERSON] становить 3/10 частини. Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири суд зазначає, що такий розмір частки не обґрунтований матеріалами справи. А [PERSON] є відповідачем по даній справі і жодних вимог не заявляла, тому і вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири задоволенню не підлягає. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial