Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

17.08.2023 року Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради (далі - управління) як отримувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю з 2009 року. Склад сім?ї: [PERSON] , [INFO] - особа з інвалідністю II групи, повнолітня недієздатна особа. Згідно виписи із акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 AAB № 432221 від 31.03.2014 р. [PERSON] встановлено II групу інвалідності з 01.04.2014 року загальне захворювання безстроково. 04.04.2014 року [PERSON] звернувся із заявою про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. До заяви додано: ??довідка про склад сім?ї; ??виписка із акта огляду МСЕК 10 AAB № 432221. Призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи [PERSON] здійснено на підставі виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ мо 432221. Інвалідність встановлена з 01.04.2014 довічно. Рішенням № 1519 про призначення допомоги від 08.04.2014 року [PERSON] призначено соціальну допомогу з 01.04.2014 р. в розмірі 949,00 грн. У зв?язку з підвищенням рівня прожиткового мінімуму, розмір допомоги після автоматичного перерахунку склав: з 01.09.2015 р. - 1074,00 грн; з 01.05.2016 р. - 1130,00 грн; з 01.12.2016 р. - 1247,00 грн; з 01.05.2017 р. - 1312,00 грн; з 01.10.2017 р. - 1452,00 грн ; з 01.12.2018 р. - 1497,00 грн ; з 01.07.2019 р. - 1564,00 грн; з 01.12.2019 р. - 1638,00 грн; з 01.07.2020 р. - 1712,00 грн; з 01.12.2020 р. - 1769,00 грн; з 01.07.2021 р. - 1854,00 грн; з 01.12.2021 р. - 1934,00 грн. В грудні 2021 року управлінню стало відомо, що згідно рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року [PERSON] було визнано недієздатним та над ним призначено опікуна його матір [PERSON] , [INFO] . Отже, з моменту отримання рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року [PERSON] не повідомила управління про зміну обставин в її родині (зміна правового статусу її сина), а саме визнання її сина недієздатною особою та призначення її його опікуном. Тобто, [PERSON] , як недієздатна особа, самостійно не мав право отримувати виплати. Згідно розпорядження начальника управління від 23.12.2021 року № 453 розраховано переплату надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю 2 групи, які підлягають відшкодуванню за період з 01.08.2017 р. по 31.12.2021 р. в сумі 84864,00 грн. Згідно розпорядження начальника управління від 28.12.2021 року № 461 розраховано переплату надміру виплачених коштів одноразової грошової допомоги у зв?язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Постанова КМУ від 1 квітня 2020 року № 251), які підлягають відшкодуванню за період з 01.04.2020 р. по 30.04.2020 р. в сумі 1000,00 грн. 05.01.2022 р. [PERSON] було отримано власноручно повідомлення управління про погашення надміру виплаченої суми соціальної допомоги № вих.-0.216/70/22 від 05.01.2022 за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в розмірі 85864,00 грн. Станом, на сьогоднішній день, сума надміру виплачених коштів в розмірі 85864, 00 грн. [PERSON] не сплачена. 05.01.2022 р. [PERSON] , опікун [PERSON] , звернулась до управління із заявою про продовження державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. До заяви додано: копія рішення суду про визнання фізичної особи [PERSON] недієздатним, та призначення над ним опікуна [PERSON] . Рішенням управління від 17.01.2022 [PERSON] призначено допомогу на підопічного [PERSON] з 01.01.2022 в розмірі 1934,00 грн. (1547,00 грн. + 386,00 грн. адресна допомога). На даний час, надміру виплачені кошти за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в розмірі 85864,00 грн. Відповідачем управлінню добровільно не повернуті, у зв`язку з чим позивач звертається до суду про примусове стягнення зазначеної суми. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 01.09.2023 року прийняв до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Барабаш І. П. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши подані сторонами докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ст.1 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" (чинній на час звернення [PERSON] із заявою про призначення доплати) право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу. Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", призначається за вибором інвалідів з дитинства (законних представників інвалідів з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей-інвалідів) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам". При цьому якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно. Судом встановлено, що 04.04.2014 року [PERSON] звернувся до управління соціального захисту Дружківської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. В цій заяві [PERSON] засвідчив своїм підписом, що він повідомлен про те, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги зобов`язується повідомити про це орган соціального захисту населення, та про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї (арк. с. 15). На підставі вищезазначеної заяви та поданих необхідних документів, зокрема, виписки із акта огляду МСЕК 10 ААВ № 432221, згідно якої [PERSON] встановлена 2 група інвалідності з 01.04.2014 довічно (арк. с. 14), та довідки про склад сім`ї № 205 від 07.04.2014 (арк. с. 13), відповідачу була призначена допомога з 01.04.2014 довічно в розмірі 949,00 грн, що підтверджується рішенням № 1519 про призначення допомоги від 08.04.2014 (арк. с. 16). Після автоматичного перерахунку розмір допомоги склав: з 01.09.2015 р. - 1074,00 грн; з 01.05.2016 р. - 1130,00 грн; з 01.12.2016 р. - 1247,00 грн; з 01.05.2017 р. - 1312,00 грн; з 01.10.2017 р. - 1452,00 грн ; з 01.12.2018 р. - 1497,00 грн ; з 01.07.2019 р. - 1564,00 грн; з 01.12.2019 р. - 1638,00 грн; з 01.07.2020 р. - 1712,00 грн; з 01.12.2020 р. - 1769,00 грн; з 01.07.2021 р. - 1854,00 грн; з 01.12.2021 р. - 1934,00 грн, що підтверджується розпорядженнями на перерахунок державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, і державної соціальної допомоги на догляд (арк. с. 17-19). Відповідно до\~пункту 3\~постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~17.08.2002\~№ 1146\~«Про вдосконалення\~механізму надання\~соціальної допомоги»\~та\~доручення Кабінету\~Міністрів України\~від 20.01.2012\~№ 2781/0/1-12,\~з метою\~підвищення ефективності\~системи надання\~соціальної підтримки\~громадянам\~ наказом\~Міністерства соціальної\~політики України\~22.02.2012\~№ 96,\~зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 березня 2012 за № 418/20731, затверджено форму Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, яка діяла до 03.06.2014 року. Відповідач подав заяву 04.04.2014. Дана заява містить необхідні дані для призначення допомоги інвалідам 2 групи, із зазначенням, зокрема це первинне чи повторне звернення, рахунку для оплати, а також даних про те, що заявника повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг, він зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї його попереджено. Відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261 (далі Порядок), що діяв станом на дату подання заяви [PERSON] , цей Порядок визначає умови призначення, надання і виплати: державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам; державної соціальної допомоги на догляд. Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд призначається і виплачується: громадянам України, які постійно проживають на території України; іноземцям та особам без громадянства, які переселилися з інших держав на постійне проживання в Україну, та особам, що набули статусу біженця. Пунктом 4 Порядку до одиноких осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державну соціальну допомогу на догляд, належать громадяни, що не мають працездатних родичів, зобов`язаних за законом їх утримувати. Підтвердженням належності до цієї категорії є: інформація про відсутність працездатних родичів (незалежно від місця їх проживання), зобов`язаних за законом їх утримувати (зазначається у поданій заяві про призначення допомоги на догляд); довідка про склад сім`ї, видана уповноваженим органом за місцем проживання, у тому числі органом місцевого самоврядування. Пункт 5 Порядку ( в редакції чинній станом на 02.04.2012, який діяв на час подання заяви про призначення допомоги) визначає, що право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (далі - соціальна допомога) мають особи, що одночасно відповідають таким умовам: 1) особи, які досягли віку 63 років і не мають права на пенсію відповідно до законодавства або визнані інвалідами в установленому порядку; 2) не одержують пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, відповідно до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та допомогу, що призначається відповідно до\~ Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам». Втім, позивач у позовній заяві посилається на Порядок зі змінами, який набрав чинності 31.08.2017. Згідно п.6 Порядку особам, які одержують пенсію по інвалідності, державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства (чи мають право на їх призначення), за бажанням замість зазначених виплат може бути призначена соціальна допомога відповідно до\~Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам». Пунктами 7, 8 Порядку передбачено, що для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Соціальна допомога встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі, зокрема, 8 0 відсотків - інвалідам II групи. Для призначення соціальної допомоги подаються такі документи: заява за формою, затвердженою наказом Мінпраці, при пред`явленні паспорта, трудової книжки та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Єдиного державного реєстру фізичних осіб; декларація про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, за формою, затвердженою наказом Мінпраці від 22 липня 2003 року № 204; копія рішення про встановлення опіки (у разі визнання особи недієздатною); копія посвідчення біженця або тимчасової посвідки на постійне проживання; довідка про склад сім`ї, видана уповноваженим органом за місцем постійного проживання, у тому числі органом місцевого самоврядування. Органи праці та соціального захисту населення у разі потреби додають до заяви витяг з акта огляду, одержаний ними від медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). У разі звернення за призначенням соціальної допомоги замість пенсії по інвалідності органи праці та соціального захисту населення додають до заяви витребувану від органів, які призначають пенсію, довідку - атестат про припинення виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності та витяг з акта огляду МСЕК (у цих випадках в архівних справах одержувачів пенсії залишається копія витягу з акта огляду МСЕК) ( пункт 10 Порядку). Згідно пункту 11 Порядку соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»\~або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»\~або визнання МСЕК осіб інвалідами. Днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами. Пункт 12 Порядку визначає, що соціальна допомога призначається довічно особам, які досягли віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», а інвалідам - на весь час інвалідності, встановленої МСЕК. З заяви [PERSON] вбачається, що вона є повторною. В судовому засіданні відповідач пояснила, що заява подавалася повторно оскільки, її син [PERSON] до 2014 року отримував допомогу від держави у зв`язку з його хворобою. Коли ж 31.03.2014 після повторного огляду Міжрайонною психіатричною медико-соціальною комісією м. Слов`янська [PERSON] було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, він знову звернувся до органу соціального захисту. Заяву на отримання допомоги вона заповнювала, оскільки сину встановлено діагноз F 20.0. Їй ніхто не роз`яснював щодо необхідності подання окремої заяви у разі визнання його недієздатності та встановлення опікунства. Гроші спочатку надходили поштою, а потім на банківську картку сина [PERSON] . Вона почала отримувати кошти на свою картку лише з 2022 року, коли особисто подала заяву на призначення допомоги. Пунктом 46 Порядку передбачено, що заява про призначення соціальної допомоги і допомоги на догляд подається особою відповідно до органів, зазначених у\~пуктах 9 та 20 \~цього Порядку, за місцем постійного проживання. Заява про призначення соціальної допомоги та допомоги на догляд особі, яку визнано недієздатною, подається опікуном чи піклувальником за місцем їх постійного проживання. Документом, що засвідчує місце постійного проживання, є паспорт або довідка уповноваженого органу з місця проживання (реєстрації), у тому числі органу місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають копію тимчасової посвідки на постійне проживання. Орган, що призначає допомогу, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про заявника паспортним даним та іншим документам, здійснює попередню правову оцінку змісту і належного оформлення поданих документів, засвідчує їх копії. Копії документів повинні бути скріплені підписом посадових осіб органу, що призначає допомогу, і печаткою цього органу. Орган, що призначає допомогу, видає заявнику (уповноваженій особі) розписку про прийняття заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийняття заяви. Тобто, органу соціального захисту (позивачу) нічого не заважало, а він навіть зобов`язаний, перевірити заяву [PERSON] та встановити чи може він, маючи діагноз встановлений МСЕК, відповідати за своєчасність повідомлення позивача про зміну обставин, які можуть вплинути на подальшу виплату допомоги, чи за недостовірність даних. Як вбачається з позовної заяви, позивач як підставу позовних вимог вказує постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд», яка є чинною з серпня 2017 року, відповідно до пункту 10 якої якщо особа, якій призначається соціальна допомога, не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками за місцем їх проживання (реєстрації), представниками закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів чи піклувальників над особою, за місцезнаходженням таких закладів (місцем проживання особи). Втім на той час [PERSON] соціальна допомога вже була призначена, а доказів попередження відповідача про необхідність переоформлення виплати позивач не надав. Позивач зауважує, що із системного аналізу вказаних вимог Порядку № 261 слідує, що одержувач державної соціальної допомоги має імперативний обов`язок ставити до відома орган, що її виплачує, про виникнення обставин (визнання особи недієздатною), які є підставою для припинення виплат. Невиконання цього обов`язку свідчить про недобросовісність (протиправність) її дій щодо одержання державної соціальної допомоги після виникнення обставин (особою, яку визнано недієздатною), які є перешкодою для цього. Отже за змістом ст.1215 ЦК України, позивач вважає, що саме за наявності недобросовісності у діях одержувача коштів, вони мають бути повернуті власнику. 20.06.2017 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області [PERSON] , який народився [INFO] у смт Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької області, визнано недієздатним. [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Дружківка Донецької області, призначено опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO] (арк. с. 10). Розпорядженням начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 23.12.2021 було знято з обліку о/с одержувача з 01 січня 2022 р. у зв`язку з тим, що заявника [PERSON] визнано недієздатним на підставі рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року (арк. с. 22). 23.12.2021 року розпорядженням начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради № 453 припинено виплату державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю з 01.01.2022 р., у зв`язку з тим, що заявника [PERSON] визнано недієздатним на підставі рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року. Розраховано переплату надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю 2 групи, які підлягають відшкодуванню за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в сумі 84864,00 грн. (арк. с. 22). Згідно розпорядження начальника управління від 28.12.2021 року № 461 розраховано переплату надміру виплачених коштів одноразової грошової допомоги у зв?язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Постанова КМУ від 1 квітня 2020 року № 251), які підлягають відшкодуванню за період з 01.04.2020 р. по 30.04.2020 р. в сумі 1000,00 грн. 05.01.2022 р. (арк. с. 21). 05.01.2023 року [PERSON] отримала повідомлення про погашення надміру виплаченої суми соціальної допомоги за період з 01.08.2017 по 31.12.2019 в сумі 42889 грн, та з 01.01.2020 до 31.12.2021 в сумі 42975 грн (арк. с. 20). 05.01.2023 року [PERSON] звернулася до управління соціального захисту Дружківської міської ради із заявою про подовження державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. В цій заяві відповідач засвідчила своїм підписом, що вона повідомлена про те, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги зобов`язується повідомити про це орган соціального захисту населення, та про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї (арк. с. 24). Рішенням управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 17.01.2022 [PERSON] призначено допомогу на підопічного [PERSON] з 01.01.2022 в розмірі 1934,00 грн (арк. с. 25) Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормою ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Такі висновки містяться у правовій позиції у постанові ВСУ від 02.07.2014 № 6-91цс14. Тобто механізм повернення надмірно сплачених сум допомоги передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини одержувача, а саме через його зловживання. Нормою\~ ст.16 ЦК України\~встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так норми ст.ст. 1212-1215\~визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов\~вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень\~ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст.1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19. Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України\~не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз цієї норми ЦК України\~свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.\~ЦК України\~закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5\~ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Наведені двома абзацами вище правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 січня 2019 року по справі №753/15556/15, а також правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року по справі №607/4570/17-ц, від 25 березня 2020 року по справі №234/9643/19, від 08 квітня 2020 року по справі №296/9905/15-ц, від 29 квітня 2020 року по справі №495/2252/17, від 04 листопада 2020 року по справі №382/1728/18. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров`я у 3-денний строк зобов`язані надіслати копії акта огляду інваліда з дитинства або медичного висновку про визнання дитиною-інвалідом до місцевої державної адміністрації за місцем проживання інваліда з дитинства або батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини-інваліда. Не пізніше 10 днів після надходження документів, зазначених у частині першій цієї статті, місцева державна адміністрація зобов`язана у письмовій формі повідомити інваліда з дитинства, а також батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника дитини-інваліда про право на державну соціальну допомогу, умови, розмір і порядок її надання. Оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог: не зазначено, а судом не встановлено наявності рахункової помилки зі сторони особи, яка здійснювала призначення та/або виплату такої допомоги відповідачу, не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем - [PERSON] спірних коштів, не надано жодного доказу на підтвердження того, що одержувачем коштів, призначених [PERSON] рішенням 1519 від 08.04.2014 року, в період з 01.08.2017 по 31.12.2021 є [PERSON] , з урахуванням положень Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям з інвалідністю». У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed