Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

29.09.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що вона є власником кв. [ADDRESS] . 25.11.2010 за її згодою у належній їй квартирі було зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] , а згодом і членів його сім`ї. У листопаді 2018 з метою отримання постійного місця проживання для себе та членів своєї родини за кордоном, відповідач виїхав до Республіки Польща, а у 2019 році до нього приєдналися його дружина та син та вивезли всі свої особисті речі і документи. На початку вересня 2023 відповідач повідомив її про те, що ані він, ані члени його сім`ї повертатися на постійне місце проживання в Україну не збираються, а також прибути в Україну для зняття з реєстраційного обліку не може через воєнний стан в Україні. Тому, відповідно до ст. 405 ЦК України відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку. Ухвалою судді від 13.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] (а.с. 5). У даній квартирі, крім позивача, зареєстрований відповідач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно з актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 05.09.2023, [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за місцем реєстрації з 2018 року (а.с. 7). Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року, його особистих речей у квартирі не має, жодних перешкод відповідачу вчинено не було щодо користування спірним приміщенням. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Оскільки вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено,

Outcome: approved