Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

21.04.2023 представник позивача - адвокат Вінтонишин Лілія Василівна звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якому просить: розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , укладений 28.09.1993 Відділом ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Позов мотивує тим, що 20.03.2021 сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що суперечки у нього з відповідачкою про місце проживання спільної дитини (за попередньою домовленістю син проживатиме із ним) та розподіл спільного майна немає. Подальше спільне життя з відповідачкою є неможливим, оскільки у них різні погляди на життя, існує психологічна несумісність, що постійно призводить до суперечок та конфліктів, які часто виникають. Сторони припинили шлюбні стосунки, а також не ведуть спільного господарства. Фактично сім`я припинила своє існування. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжують упродовж тривалого часу, а спроби примирення в минулому не принесли жодних позитивних результатів. Відтак збереження шлюбу є недоцільним і не має спільного майбутнього (а.с.1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.04.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою судді від 24.04.2023 такий позов залишено без руху. 08.05.2023 усунуто недоліки. Ухвалою судді від 10.05.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.06.2023 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Ухвалою суду від 07.07.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві, що вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд задоволити їх. Розгляд справи проводити без його участі. Представник позивача - адвокат Вінтонишин Л.А. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач повторно неодноразово у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, в тому числі через сайт Судова Влада. Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явилася. 23.10.2023 на електронну адресу суду від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Бітківської Д.Є. надішли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що у процесі розгляду справи стало відомо, що малолітній [PERSON] , 2013 року народження, перебуває за межами України з матір?ю [PERSON] . Дана обставина не дає можливості з`ясувати ставлення кожного з батьків до виконання своїх обов?язків, особисту прихильність дитини до батьків, здійснити обстеження умов проживання дитини, з?ясувати участь батьків у вихованні хлопчика. Просила врахувати надані пояснення при вирішенні даної справи та прийняти рішення в інтересах дитини; розгляд справи призначений на 23.10.2023 проводити без участі представника органу опіки та піклування. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як сторони в судове засідання, призначене на 09.11.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 28.09.1993 Відділом ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.09.1993 року, про що зроблено запис №1428. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.12). У шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено, кожен із сторін живе своїми інтересами. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Таким чином позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, то з цього приводу слід зазначити наступне. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша\~та четверта статті 12 ЦПК\~України). Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.\~ Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) зокрема, в суді. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1\~статті 4 ЦПК України, частина 1\~статті 16 ЦК України). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому, достатніх, належних доказів щодо проживання малолітньої дитини будь з ким з батьків суду не надано. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем в позові зазначено, що суперечки у нього з відповідачкою про місце проживання спільної дитини (за попередньою домовленістю син проживатиме із ним) немає. Суд вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини з батьком, у зв`язку з відсутністю оспорюваного інтересу, доказів, що дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами залишається з ним проживати, згоди самої малолітньої дитини щодо визначення місця проживання, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права, інтересу та недоведеністю. Сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дитини у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: approved