Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить: стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. В обґрунтування\~заяви зазначає\~наступне.\~24.10.2023 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву [PERSON] було задоволено частково, зокрема задоволено вимоги [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів. Однак, протягом розгляду даної справи [PERSON] відмовився від вимог про звільнення від сплати частини заборгованості зі сплати аліментів. Однак, вищеописана вимога позивача була зроблена після того як було подано відзив на його позов. Тобто, сторона відповідача на момент пред`явлення вимог була вимушена звернутись до адвоката Щербаня В.С. та сплатити за його послуги грошові кошти у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується наданими суду разом із відзивом актом виконаних робіт у досудовому порядку та відповідною квитанцією. Таким чином, адвокат відповідача працював над захистом від обох вимог позивача та відповідно витратив час на захист від тієї вимоги від якої відмовив позивач. Відтак, враховуючи те що вимог було дві та за захист від цих вимог відповідач сплатила кошти своєму адвокату у розмірі 14 000,00 грн, то можна поділити витрати на правничу допомогу порівну, відповідно кількості вимог позивача. Отже, цілком обґрунтованим та справедливим буде вважати, що половина витрат на правничу допомогу у розмірі 7.000,00 грн., має бути стягнута з позивача на користь відповідача. Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України: Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, шо ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.2-3 ч.2 ст.141 ЦПК України: Інші судові витрати, пов`язані розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача; у раз часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України: У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявок позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верхового суду по справі № 199/9188/16-ц від 21.04.2021 року у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Таким чином, [PERSON] відмовився від своїх позовних вимог частково, а тому витрати на правничу допомогу понесені відповідачем мають відшкодовуватись пропорційно. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачки подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідачки, задовольнити заяву в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, проти задоволення заяви заперечує, з мотивів наведених в запереченнях. Згідно наданих заперечень, представник позивача зазначив, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2023р. було повністю задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів, зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року у справі №214/9079/14-ц з 1/4 частини до 1/6 частини зі всіх видів доходів/заробітку. Ним отримано копію заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на її користь судових витрат в розмірі 7 000 грн. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначає, що позивач під час розгляду справи начебто відмовився від частини позовних вимог, а її адвокат працював над захистом обох позовних вимог. З такими вимогами погодитись не можна з огляду на наступне. Дійсно, витрати на професійну правничу допомогу адвоката відносяться до інших судових витрат (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Статтею 141 ЦПК України визначено цілком конкретний механізм розподілу судових витрат між сторонами по справі. Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: У разі задоволення позову на відповідача. Позовні вимоги задоволені повністю. За таких обставин всі судові витрати необхідно покласти на відповідача, що я і прошу зробити. Дійсно, згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Проте відповідачем помилково переплутані поняття «відмова від позову» та «залишення позову без розгляду». Позивач ніколи не відмовлявся від частини позовних вимог, він просив залишити без розгляду частину позовних вимог ще до початку розгляду справи по суті, а це зовсім інші правові інститути. Так, статтею 206 ЦПК України врегульовано право позивача відмовитися від позову, а відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Отже у випадку якщо позивач відмовляється від позовних вимог, суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Натомість у випадку подання позивачем заяви про залишення без розгляду позову суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, а не про закриття провадження у справі. Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Тому 22 травня 2023 року позивачем було подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а ухвалою суду від 22 червня 2023 року така заява була задоволена, залишено без розгляду частину позовних вимог. Діючим законодавством чітко визначено механізм розподілу судових витрат, який не передбачає стягнення коштів за «працю адвоката над позовною вимогою, яка в подальшому була залишена без розгляду». Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 133, 137, 141, 142, 206, 257 ЦПК України прошу відмовити в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, поклавши судові витрати на відповідача. У судовому засіданні досліджені наступні докази: договір про надання правничої допомоги (а.с. 52-53), акт виконаних робіт (а.с. 54), розрахункова квитанція (а.с. 55). Дослідивши докази та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню. Ухвалою суду від 22.06.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, на підставі поданої представником позивача відповідної заяви, залишено без розгляду. Рішенням суду від 24.10.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів - задоволено. Згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України: у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); окази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 29 квітня 2023 року між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Щербанєм В.В., укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 52-53). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надані наступні докази: акт №1 виконаних робіт у судовому порядку за договором про надання правової допомоги №298 від 29.04.2023 року (а.с. 54), розрахункова квитанція № 016098 від 13.05.2023 року (а.с.55). Верховний Суд зазначив, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі №727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку позивача про неспівмірність витрат зі складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Таким чином, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки та витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: partial