Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

10 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду міста Полтави з позовною заявою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування, після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу № 7-0006, укладеного 01 вересня 1999 року товарною біржою «Новий век», зареєстрованого в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор» 09.09.1998, в книзі № 115 за реєстровим № 15977, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . ЇЇ чоловік [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на вищевказану квартиру. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, в відведений термін, 23.02.2023 отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в спільному майні подружжя, враховуючи той факт, що квартира придбана на підставі договору, зареєстрованого на біржі без нотаріального засвідчення. Враховуючи законодавчі акти які діяли на час укладання договору, угоди укладені на біржи нотаріального посвідчення не потребували. Договір купівлі продажі був зареєстрований в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор» 09.09.1998. Тому вважає, що останній набув права власності на придбане майно і вона в свою чергу, як єдина спадкоємиця має право на отримання спадщини після смерті чоловіка. Ухвалою суду від 18.05.2023, позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Представником позивача адвокатом Нескородь В.М. подано до суду заяву, якою усунуті недоліки, визначені ухвалою суду від 18.05.2023. 02.08.2023 після усунення недоліків згідно ухвали від 18.05.2023 по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.09.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 23.10.2023 відповідачем Полтавською міською радою Полтавської області подано до суду письмові пояснення, в яких просять відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, так як територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради жодним чином не порушила, не визнала чи оспорила прав позивача, що стало б підставою для звернення до суду за захистом його прав. 06.11.2023 представником позивача адвокатом Нескородь В.М подано до суду відповідь на відзив, в якому сторона позивача з твердженням відповідача не погоджується та зазначає, що відповідно до долученої до матеріалів справи довідки про коло спадкоємців, [PERSON] є єдиним спадкоємцем на нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] . За відсутності інших спадкоємців належним відповідачем в даній справі є саме територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради. У зв`язку з чим, просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач Полтавська міська рада Полтавської області в судове засідання не з`явився, представник відповідача звернувся до суду із заявою щодо розгляду справи за їх відсутності з урахуванням наданого відзиву. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька І.В., в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви (клопотання) з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаного будинку. Судом встановлено, що 01 вересня 1998 року згідно договору купівлі-продажу № 7-006 укладеного через товарною біржою «Новий век» та зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор» 09.09.1998, в книзі № 115 за реєстровим № 15977, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано Полтавським представництвом товарної біржі «Нове Століття», на підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № 7-006 від 01 вересня 1998 року. 09 вересня 1998 року Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор», на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 1998 року, було зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на вищевказану квартиру, в книзі № 115 за реєстровим № 15977. Відповідно до п.3, п.4 договору купівлі-продажу, квартиру продано за 16000,00 грн, які отримані продавцем, новим власником став: [PERSON] . [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~помер [INFO] ,\~про що Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено актовий запис про смерть № 229 від 14.03.2022 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 14 березня 2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивачка - [PERSON] [INFO] одружилася з [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження (серія [NUMBER] від 17 листопада 1964 року, актовий запис №23 від 17.11.1964). Спадкоємцем [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] , інших спадкоємців не має. У визначений законом строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецька І.В. з заявою про прийняття спадщини. 01.09.2022 заведено спадкову справу № 69637124 (номер у нотаріуса 148/2022). Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. постановою № 90/02-31 від 23 лютого 2023 року відмовлено вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , з підстав того, що із документів, наданих для оформлення спадщини на квартиру, вбачається, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є Договір 7-006 купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 1998 року, зареєстрований товарною біржою «Новий век» та у зв`язку із недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України. Згідно відповіді приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. від 06.04.2023 за № 101/01-16 щодо кола спадкоємців зазначено, що [PERSON] , на підставі ст. 1261 ЦК України та відповідно до договору про поділ спадщини, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. 20.01.2023 за реєстровим № 97, є єдиним спадкоємцем на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем на квартиру [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . За положеннями ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Згідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За положеннями ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, «ст. 2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 Цивільного кодексу УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор» за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого на товарній біржі «Новий век» 01 вересня 1998 року, а не нотаріусом, станом на вересень1998 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентарзатор», у зв`язку з чим [PERSON] на підставі статей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на квартиру і правомірно володів ним. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Щодо доводів відповідача, які викладені у письмових поясненнях уд зазначає наступне. Оскільки позивач набула право на спадкування після смерті чоловіка за законом, то у даному випадку, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, належним способом захисту її спадкових прав є саме спосіб, який обраний нею, це пред`явлення позову саме до Полтавської міської ради, як належного відповідача у даному спорі, оскільки відсутні інші особи, які заявляють про свої інтереси чи про порушені права щодо спірної квартири, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.11.2021 року у справі №759/19779/18, згідно якої, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 пункту 24 «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року відповідачами у справах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи, що позивач відповідно до закону вчинив всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірної квартири після смерті чоловіка, проте не має можливості отримати відповідного свідоцтва та позбавлений можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що його право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на відповідну квартиру в порядку спадкування за законом. При цьому, з урахуванням того, що позивач є єдиним спадкоємцем на квартиру [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а відповідне спадкове майно знаходиться на території територіальної громади м. Полтави, то позов пред`явлений до належного відповідача, а саме до - Полтавська міська рада Полтавської області. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved