Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулась з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання поправа власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] в місті Харкові померла її матір [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері залишилась спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS] . Вона ж є співвласницею іншої частини квартири. Оскільки на день смерті її матір була зареєстрована у будинку [ADDRESS] , то вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області. Постановою Державного нотаріуса Власова О.В. від 06.01 2022 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з пропуском шестимісячного строку. З моменту досягнення пенсійного віку, з 2006 року, вона постійно проживати разом з матір`ю, оскільки мати за своїм віком та станом здоров`я потребувала постійної допомоги. Періодично проживали то в м. Сватово, у належному їй будинку, то у м. Харкові у квартирі, співвласниками, якої вони були разом з матір`ю. З жовтня 2020 р. вони постійно проживали у квартирі [ADDRESS] . Через похилий вік мати практично не виходила з квартири, потребувала сторонньої допомоги. Вона теж похилого віку, квартира розташована на 4 поверсі будинку і їй та матері постійно допомагали сусіди. [INFO] матір померла у м. Харкові. Після смерті матері сусіди допомагали організувати поховання. Оскільки постійно проживала разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини то вважає, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявляла про відмову від неї. Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому позов не визнав, вважав його безпідставними, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначив, що позивачка, звертаючись до суду, не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того факту, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем, своєю матір`ю на час відкриття спадщини. Не надано доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків. Не надано доказів щодо витрат на утримання та обслуговування квартири, ведення спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування або будь-яких інших письмових доказів, що могли б підтвердити факт постійного проживання позивачки разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. На момент смерті [PERSON] вона нет була зареєстрована з позивачкою. Організація поховання та понесені у зв`язку із цим витрати здійснюється вже після відкриття спадщини, що жодним чином не підтверджує факт постійного проживання. Крім того, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту без документального підтвердження та можливості підтвердження їх показань письмовими доказами. Також не надано доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно у спадкодавця. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.01.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.03.2023 р. підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Задоволено клопотання про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. При судовому розгляді позивачка підтримала свій позов та зазначила, що постійно проживала зі своєю матір`ю. Інших спадкоємців немає. Її матір з 1999 року постійно проживала у належному їй позивачці будинку у м. Сватове, вона ж з 2006 року, часу виходу на пенсію, також переїхала до матері і вони почали мешкати разом. В м. Харків приїздила періодично, наглядала за квартирою. В жовтні 2020 року вони переїхали з матір`ю у належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] , а в травні 2021 року матір померла захворівши на COVID. Оскільки вона «юридично не обізнана» то і звернулась до нотаріуса з пропуском встановленого строку. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у судове засідання представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 8) 27 січня 1999 року органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський верстатобудівельний завод» видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний № 79. За вищевказаним свідоцтвом квартира зареєстрована у Харківському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної (спільної) власності за [PERSON] та [PERSON] 27.01.1999 р. за реєстром № В-42451. (а.с. 11, 108) Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-XII передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні й за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Отже не зареєстровані на час проведення приватизації квартири особи не мали права на приватизацію, що свідчить про наявність реєстрації та проживання у спірній квартирі не лише померлої, а і позивачки. Рішенням 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 р. № 12/15 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова» проспект Орджонікідзе перейменовано у проспект Архітектора Альошина. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на спірну квартиру набуто сторонами на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (N 2482-XII) і, таким чином, кожному із сторін на підставі ч. 2 ст. 8 зазначеного закону належить рівні частки від приватизованої частини квартири. Отже, частка кожного з учасників спільної сумісної власності на квартиру, з часу набуття такого права, складає 1/2 частину квартири. [INFO] у м. Харкові у віці 92 років померла [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 9217, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14) Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 10-12/1142-с/21 від 05.05.2021 р. смерть [PERSON] , [INFO] , наступила 04.05.2021 р. в квартирі [ADDRESS] . (а.с. 81) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] з 26.06.2007 р. була зареєстрована будинку [ADDRESS] . Позивачка з 28.05.1997 р. зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . 06.01.2022 року постановою державного нотаріуса Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області Заварзіній Т.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] . Постанова вмотивована тим, що [PERSON] звернулась з заявою з пропуском встановленого законом шестимісячного строку. (а.с. 7) Допитана при судовому розгляді свідок [PERSON] вказала, що померла [PERSON] товаришувала з її бабою. З [PERSON] знайома з 2003 р. Їй відомо, що вони жили разом, переїхали жити у м. Сватове, а потім повернулись до м. Харкова. Вона заходила до них у гості, позивачка доглядала свою матір, їй відомо, що бюджет у них був один. Потім позивачка їй телефонувала і казала, що вони захворіли на COVID. Свідок [PERSON] вказала, що працювала разом з позивачкою. Позивачку знає з 1995 року і весь час [PERSON] жила зі своєю пристарілою матір`ю, доглядала її. Після виходу позивачки на пенсію вона з матір`ю переїхала до м. Светове. Коли позивачка приїжджала до Харкова вони зустрічались. Їй відомо, що позивачка та її матір вели сумісне господарство, після повернення до м. Харкова її матір померла в травні 2021 року. Свідок [PERSON] показала в суді, що [PERSON] та [PERSON] були її сусідками, знає їх з моменту свого заселення, з 1996-1997 років. Вони проживали в квартирі удвох, вона неодноразово бувала у них в квартирі. Десь в 2005 році вони переїхали в Луганську область. [PERSON] періодично приїжджала перевіряти квартиру, розповідала, що мешкають з матір`ю, квартиру здавали родичці. Їй здається, що позивачка з матір`ю повернулися в 2017 році, продовжили жити в квартирі до смерті [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження 30.08.1949 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . (а.с. 84) Згідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] . (а.с. 82) [INFO] народився [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 85) Згідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] . (а.с. 83) Відповідно до листа Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 30.08.2023 р. після смерті [PERSON] , [INFO] з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] з жовтня 2020 р. по травень 2021 року проживала у належній їй на праві власності квартирі то відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд вважає необґрунтованими посилання відповідача про те, що квартира [ADDRESS] не була її місцем проживання, а була лише місцем перебування померлої особи. Крім того, ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Отже, хоча померла [PERSON] і була зареєстрована в іншому місці не втратила права на проживання, як власниця у належній їй частині квартири [ADDRESS] . При цьому, порушення положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в частині зміни реєстрації місця проживання у зв`язку зі зміною адміністративно-територіальної одиниці проживання, у цій справі не впливають на висновки суду про встановлення її постійного місця проживання саме у квартирі [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дії позивачки і спадкодавиця по реєстрації кожного з них за різним місцем проживання, у різних об`єктах права власності позивачки, при проживанні однією сім`єю свідчать про наміри збереження за ними права власності на ці об`єкти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, судом встановлено, що за відсутністю інших, живих, родичів померла [PERSON] , що найменше з 2006 року, проживала разом зі своєю дочкою, позивачкою у справі [PERSON] , з якою вони разом приймали участь у приватизації житла, вели спільне господарство мешкали разом, як у м. Сватове так і у м. Харкові, і з врахуванням віку спадкодавця, позивачка здійснювала піклування за нею, що відповідає загальноприйнятим нормам людської поведінки і положенням ст. 51 Конституції України. Щодо часу проживання позивачки зі своєю матір`ю в м. Сватове, Луганської області то суд зважає на те, що ці обставини підтверджені свідками, а у зв`язку з веденням бойових дій на зазначеній території, під час розгляду справи, ці обставини більш детально встановити неможливо. Доказів, які б спростовували висновки суду щодо ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, наявності взаємних прав та обов`язків відповідачем не надано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України, в редакції, яка діяла на час смерті [PERSON] місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що 04 січня 2021 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області з заявою про прийняття спадщини. Отже в становлений шестимісячний строк [PERSON] не зверталась з заявою про відмову від спадщини. Встановивши, що [PERSON] довела в установленому законом порядку, що вона та померла матір [PERSON] проживали однією сім`єю до часу відкриття спадщини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позову [PERSON] з підстав, передбачених статтею 1268 ЦК України Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що прийняла спадщину, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved