Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

у серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням додаткових пояснень, просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на його користь аліменти на утримання в твердій грошовій сумі по 20 000,00 грн з кожного, з дня пред`явлення позову та до дня його смерті. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є непрацюючим пенсіонером похилого віку, отримав інфекційні захворювання під час проходження військової служби, що в подальшому проявилося в невиліковній хворобі серця, та потребувало проведення операції. На випадок погіршення стану свого здоров`я, позивач оформив нерухомість на дружину та дітей, щоб останні мали можливість його доглядати, а також передав частину свого майна в управління синам, які на теперішній час є керівниками та співзасновниками ряду підприємств. [PERSON] , зауважує, що наприкінці 2015 року наявне у нього захворювання загострилось, в зв`язку із чим, йому проведено операцію, а післяопераційним реабілітаційним процесом займається його сестра [PERSON] і [PERSON] . Позивач вказує, що після проведення операції на серці, його дохід складає лише пенсія, більшу частину якої витрачає на оплату житлово-комунальних послуг, однак коштів на придбання ліків, які необхідно приймати довічно і продуктів не вистачає, тому зважаючи на скрутне матеріальне становище, потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі можуть надавати,однак не допомагають матеріально, не дивлячись на те, що мають доходи від переданого ним нерухомого майна та переданих в управління підприємств. Вважає, що [PERSON] , [PERSON] мають можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від доходів, в зв`язку із чим, просить позов задовольнити. Ухвалою від 14.08.2023 року, відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторінна 12.10.2023 року (т. 1, а.с.120-121). 13.09.2023 року від представників відповідачів до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокати АБ «Любаренко та партнери», просять у позові відмовити, посилаючись на те, що позивач покинув сім`ю на початку 2000-х років; нічим не підтримував, аліменти не сплачував, участі у вихованні не брав, жодних батьківських обов`язків не виконував, вчиняв насилля в сім`ї; після одруження із [PERSON] постійно вимагав від відповідачів кошти, а з метою тиску та шантажу подавав численні позовні заяви до суду; відповідач [PERSON] із січня 2018 року непрацевлаштований та немає доходу, в нього є на утриманні двоє неповнолітніх дітей; відповідач [PERSON] з кінця 2020 року непрацевлаштований та немає фінансового доходу; позивач отримує значну за розмірами пенсію в сумі 17 000,00 грн, його дружина працює і отримує заробітну плату в розмірі 30 000,00 грн; крім того позивач має значну фінансову забезпеченість та не потребує фінансової допомоги; відповідачі провели ремонт у належній позивачу квартирі [ADDRESS] ; просять стягнути з позивача на користь відповідачів по 50 000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу, кожному (т. 1, а.с. 171-188). 04.10.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення від позивача, в яких він зазначає, що за станом здоров`я не може працювати, має невиліковну хворобу серця, отримує пенсію в розмірі 6 284,82 грн (т.3, а.с. 75-78). 06.10.2023 року та 09.11.2023 року до суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення на вказану позовну заяву, в яких остання також зазначає про невиліковну хворобу серця позивача, передачу нерухомого майна в суборенду та використання оплати на закупівлю ліків, а також переоформлення іншого свого нерухомого майна на сина [PERSON] , якому за ринковими цінами достатньо половини коштів від здачі квартири для оплати аліментів; її заробітна плата складає 6 000,00 грн щомісячно (т.3, а.с. 83-86. Ухвалою від 12.10.2023 року залучено до участі в указаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON] . Відкладено судовий розгляд на 21.11.2023 року (т.3, а.с. 99-100). 04.11.2023 року та 08.11.2023 року від позивача до суду надійшли відповіді на відзив, в якій [PERSON] вказує, що йому встановлено інвалідність ІІ групи; відповідачі працевлаштовані та отримують заробітну плату; він все своє майно переоформив на попередню дружину та синів; заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей відсутня; твердження відповідачів, що він не приймав участі в їх вихованні, отримує пенсію в розмірі 17 000,00 грн, а [PERSON] заробітну плату в сумі 30 000,00 грн, від здачі майна в оренду отримує доходи, не відповідають дійсності. 08.11.2023 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] надійшли письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , в яких остання просить у позові відмовити, вказуючи, що позивач покинув сім`ю та дітей на початку 2000-х років, ніколи жодним чином не підтримував, аліментів не сплачував, участі у вихованні не приймав, будь-яких інших батьківських обов`язків не виконував; відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітніх дітей; відповідач [PERSON] не працевлаштований, немає доходу, переніс операцію, допомагав в проведенні їй трьох операцій; позивач перед подачею вказаного позову, переоформив все майно на дружину. 14.11.2023 року до суду від представників відповідачів до суду надійшла відповідь на відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокати АБ «Любаренко та партнери», зазначають, що майновий стан позивача та його дружини вищий за прожитковий мінімум; станом на сьогодні позивач має заборгованість зі сплати аліментів, стягнутих з нього на утримання відповідачів. 16.11.2023 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надійшли письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , в яких остання вказує, що відповідач [PERSON] створює негативний образ свого батька; перед операцією позивач придбав квартиру [ADDRESS] , та на випадок ускладнень в післяопераційний період та в зв`язку з оплатою медикаментів, уклав договір оренди цієї квартири, яку пізніше подарував [PERSON] ; відповідачі не могли робити ремонт у вказаному житловому приміщенні, оскільки з наданими доказами вже багато років є безробітними, а також не сплачують за житлово-комунальні послуги. До суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АБ «Любаренко та партнери» пояснень на позовну заяву не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та сторонами визнається і не заперечується, що відповідачі є синами [PERSON] , 1955 року народження, а третя особа [PERSON] - є їх матір`ю та колишньою дружиною позивача. Також з`ясовано, що позивач знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України, отримує пенсію за вислугу років і йому присвоєно ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням (т. 1, а.с. 30,31). Розмір пенсії, яку позивач щомісячно, починаючи з квітня по листопад 2023 року, послідовно отримував, становить 6 284,82 грн (т. 1, а.с. 10). При цьому судом з`ясовано, що 13.03.2017 року позивачу проведено операцію на серці, після якої він проходив стаціонарне лікування з 27.03.2017 року по 07.04.2017 року, 03.11.2017 року по 13.11.2017 року, та із 17.02.2020 року по 19.02.2020 року; згідно з відомостями з виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , востаннє оглядався спеціалістами 03.03.2020 року (т.1, а.с. 81-97). Відповідно до розпорядженням № 6-120/11 від 01.03.2001 року, з позивача стягувалися аліментив розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.01.2001 року і до повноліття дітей, завиконавчим листом № 2-769 від 29.01.2001 року (т.1, а.с. 154). Крім того, заборгованість позивача по стягненню аліментів згідно з виконавчим листом № 2-819 від 27.12.2005 року перед [PERSON] станом на 01.02.2009 року становить 8 774,48 грн. Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини, в тому числі, й через наявні численні судові спори, пов`язані з правом на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд зазначає, що в даному обов`язок відповідачів як синів позивача [PERSON] утримувати батька, не залежить від їхнього майнового стану. Поряд із цим, сам по собі факт непрацездатності позивача ще не свідчить про наявність у останнього потреби в отриманні матеріальної допомоги. При цьому, потреба в матеріальній допомозі батьків має визначатися, в тому числі, й залежно від наявності або відсутності доходу в порівнянні з прожитковим мінімумом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01.01.2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:осіб, які втратили працездатність-2 093,00 грн. Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримував пенсію в розмірі 6 284,82 грн, що більш ніж вдвічі перевищує прожитковий мінімум. Тобто, доходи [PERSON] забезпечували його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України. При цьому, з наданих платіжних доручень, датованих 19.09.2023 року, не вбачається за який саме період [PERSON] здійснював оплату житлового комунальних послуг на суму 2 242,20 грн, централізованого постачання холодної води та водовідведенняна суму 646,70 грн, за електроенергію на суму 1 289,20 грн, вивезення побутових відходів на суму 1 023,00 грн, утримання будинку та прибудинкової території на суму 950,00 грн кватири [ADDRESS] (т.2, а.с. 204-208). Крім того, з платіжних інструкцій від 01.09.2023 року по оплаті за утримання будинків та прибудинкових територій на суму 6 149,47 грн та за вивезення побутових відходів на суму 2 455,97 грн, вбачається, що в один і той самий місяць позивачем двічі проведено відповідні платежі за надані аналогічні послуги за утримання однієї і тієї ж самої кватири [ADDRESS] (т. 2, а.с. 212-213). Поряд із цим, доказів того, що розмір перелічених вище витрат є обов`язковими його платежами і, що позивач щомісячно несе такі витрати із свого доходу, суду не надано, а також відсутні підтвердження про проведення відповідних оплат за житлово-комунальні послуги за будь-який інших місяць чи період, а також встановлені обслуговуючими організаціями рівні цін/тарифів та їх розміру. Що ж стосується доданих позивачем квитанцій на придбання ліків, то суд зазначає, що вони всі датовані вереснем 2023 року, що також не свідчить про системність та щомісячну необхідність їх придбання на вказану суму, при цьому, їх загальна вартістьне перевищує суму отримуваної [PERSON] пенсії (т.2, а.с. 209, 211). Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, жодних інших доказів того, що отримувана позивачем пенсія не забезпечує його потреб на житлово-комунальні послуги, харчування, лікування, тощо, суду не надано. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує його прожитковий мінімум, визначений законом для осіб, які втратили працездатність, при цьому, позивачем не доведено, що на інші потреби, необхідні для забезпечення життєдіяльності, йому коштів не вистачає, тому він потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі мають можливість надавати, тому правових підстав для задоволення позову не вбачається. Зважаючи на те, що суд не знайшов підстав для виникнення обов`язку в повнолітніх синів утримувати батька, за обставин, викладених вище, тому врахування, в даному випадку, наявності у сторін нерухомого майна та надання цим обставинам відповідної правової оцінки, є безпідставним, з огляду на те, що зазначені обставини підлягають з`ясуванню та врахуванню саме при призначенні аліментів. За змістомч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться й витрати на правову допомогу, покладаються в разі відмови в позові - на позивача. Відповідачами заявлено вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу в розмірі по 50 000,00 грн, кожному. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання [PERSON] правничої допомоги № 1010520 від 05.03.2020 року та додаткову угоду № 7 від 06.09.2023 року до договору про надання правничої допомоги № 1010520 АБ «Любаренко та партнери», з яких вбачається, що супровід клієнта в кожній судовій інстанції становить 50 000,00 грн, акт надання послуг № 604 від 06.09.2023 року, з якого вбачається, що виконано наступні роботи (надані такі послуги): правнича допомога супровід справи на суму 50 000,00 грн, квитанції про оплату [PERSON] [PERSON] всього 47 000,00 грн, ордер № 1071105 від 10.09.2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1304 від 25.12.2017 року, а також договір про надання [PERSON] правничої допомоги № 1020421 від 01.04.2021 року та додаткову угоду № 10 від 06.09.2023 року до договору про надання правничої допомоги № 1020421АБ «Любаренко та партнери», з яких вбачається, що супровід клієнта в кожній судовій інстанції становить 50 000,00 грн, акт надання послуг № 603 від 06.09.2023 року, з якого вбачається, що виконано наступні роботи (надані такі послуги): правнича допомога супровід справи на суму 50 000,00 грн, квитанції про оплату [PERSON] [PERSON] всього 47 000,00 грн, ордер № 1247213 від 10.09.2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/2546 від 17.03.2017 року (т.2, а.с. 158-175). За змістом п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат напрофесійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат напрофесійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом нанадання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 24.01.2019 року в справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року в справі № 917/1071/18). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Позивач подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначено, що відсутність довідки-розрахунку унеможливлює подачу заперечень; вказані витрати на правову допомогу є завищеними та не співмірними з доходами відповідачів. Поряд із цим, суд враховує той факт, що спірні правовідносини, пов`язані із стягненням аліментів, для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. Також вказана справа, в силу ч. 6 ст. 19 ЦПК України, є малозначною, розгляд якої проводився в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Зв`язку із чим, суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвокатів зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатами документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена відповідачами сума в розмірі по 50 000,00 грн, кожному, є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатами роботами (наданими послугами), та їх обсягом, в зв`язку із чим, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, з урахуванням його заперечень, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі по 3 000,00 грн, кожному. На підставі викладеного,

Outcome: approved