Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачка 02.10.2023 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у її користь на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами розірваний, відповідач повернувся проживати до свого попереднього місця проживання, не надає жодної матеріальної допомоги дітям, не піклується про них, не бере участі у їх вихованні. Позивачці самостійно важко забезпечувати матеріальні потреби дітей. Позивачка у поданій суду заяві просила справу розглянути без її участі, позов підтримала і просила його задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.06.2019, яке набрало законної сили, малолітні діти залишені проживати з матір`ю (а.с.8). На даний час неповнолітні діти проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідач не надає матеріального утримання дітям, у зв`язку з чим порушуються права дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст .8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який, зі слів позивачки, працює в Чеській Республіці, розмір доходу якого невідомий; 3) інших неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2700 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Визначений судом розмір аліментів значно перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, який з 01.12.2022 на дитину віком від 6 до 18 років складає 1416,50 грн (50 % від прожиткового мінімуму 2833 грн). З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача 1073,60 грн судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved