Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

у серпні 2023 року КП «Житло-сервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8 430,15 грн, 3 % річних у розмірі 214,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 548,35 грн, а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивувало тим, що згідно наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 14 від 31.05.2017 року, житловий будинок на [ADDRESS] , передано на обслуговування позивача, співвласниками кв. [ADDRESS] в якому є [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Відповідачами, як співвласниками квартири [ADDRESS] , не було укладено договір з позивачем на централізоване опалення, однак [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у період виникнення заборгованості проживали в указаній квартири та користувалися цими житлово-комунальними послугами. При цьому, свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі не виконують належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. В зв`язку із чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 07.08.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 37). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву від відповідачів на позовну заяву до суду не надійшло. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що метою діяльності позивача згідно його Статуту є задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових і нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, отримання прибутку від своєї діяльності, замовлення нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів. Згідно з наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 14 від 31.05.2017 року на обслуговування КП «Житло-сервіс» передано житловий будинок, що знаходиться на [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав. Відповідний договір між позивачем, як виконавцем, та відповідачами, як споживачами, про надання житлово-комунальних послуг не укладено, однак КП «Житло-сервіс» забезпечує надання послуг з централізованого опалення вказаного багатоквартирного будинку, на підставі тарифів, затверджених Київською міською радою (КМДА). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону). Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі споживали житлово-комунальні послуги, що надавалися позивачем. Разом з тим, [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] не сплатили вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим, у них виникла перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, яка відповідно до розрахунку позивача за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року становить суму основного боргу 8 430,15 грн, 3 % річних у розмірі 214,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 548,35 грн. Відповідачами свого розрахунку суми боргу до матеріалів справи не надано, наданий позивачем розрахунок не спростовано. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі порушують вимоги чинного законодавства та виникле грошове зобов`язання про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за спожиті послуги. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, з огляду на що є підстави для їх задоволення. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 894,67 грн, з кожного. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правничої допомоги № 118-23Т від 03.04.2023 року, договір № 48 від 03.04.2023 року про залучення адвоката, детальний опис робіт (наданих послуг) за позовом КП «Житло-сервіс» до [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, попередній розрахунок суми судових витрат, акт виконаних робіт за червень 2023 року від 30.06.2023 року, вартість послуг за червень 2023 року, виписку за 13.06.2023 року. Суд з урахуванням положень ЦПК України, дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі по 833,33 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved