Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є синлом [PERSON] та [PERSON] . Позивач стверджує, що він після розірвання шлюбу батьків до свого повноліття знаходився на утриманні матері, а батько сплачував аліменти у примусовому порядку на підставі судового рішення. На даний час позивач досяг повноліття, але продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, яке вимагає значних матеріальних затрат, як по навчальному приладдю, так і по забезпеченню одягом та продуктами. [PERSON] хоч і перебуває на утриманні матері, але й зі сторони батька також потребує матеріальної допомоги. Позивач вказує, що батько є працездатною людиною, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на його утримання, так як він продовжує навчання до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. А тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення ним 23 років. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.11.2022 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Представник відповідача на адресу суду направив відзиву на позов, у якому зазначив, що відповідач сплачує аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця, крім того, вказує, що надає позивачу матеріальну допомогу добровільно, оплатив зі свого рахунку проживання у гуртожитку в сумі 4000.00 грн, заплатив за навчання 13 750.00 грн, переказав на карту позивача кошти в сумі 1000.00 грн. Також відповідач стверджує, що придбав для свого повнолітнього сина в інтернет-магазині « Розетка » ноутбук, який коштує в еквіваленті 1300 євро. Дані кошти передав сину на руки, бо не думав, що той звернеться до суду з позовом, в якому зазначатиме неправду. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно серії [NUMBER] від 18.01.2006 року [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із Договору № 532/23-б від 11.08.2023 року про навчання у закладі освіти, Договору № 202 від 15.08.2023 року про надання освітніх послуг та довідки від 26.10.2023 року за вих № 184, виданої Черкаським державним технологічним університетом [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в ЧДТУ на 1 курсі факультету інформаційних технологій і систем денної форми навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є сином відповідача по справі, досяг повноліття та навчається у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, що не заперечується і самим відповідачем по справі. Відповідно до ст.,ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення, в тому числі в період навчання у навчальному закладі покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, за загальними принципами норм чинного законодавства, суд при визначені розміру аліментів має враховувати матеріальний стан обох батьків, наявність у них інших утриманців та інші обставини, які так чи інакше впливають на матеріальний стан сторін та визначають реальну можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, а саме: відповідач є працездатним, є матеріально забезпеченим, про що свідчать квитанції, надані самим відповідачем про перерахування коштів повнолітньому сину, а також те, що має на утриманні неповнолітнього сина, на якого сплачує аліменти. Відповідно до змісту ст., ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Суд вважає, що аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та який безумовно потребує матеріальної допомоги обох батьків, підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості стягує аліменти на утримання сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, що на думку суду є справедливим та буде відповідати інтересам як батька, так і його повнолітнього сина, що продовжує навчання. Суд також вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: partial