Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на території РФ, в місті Хімки Московської області. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] . Протягом декількох років батько періодично їздив на заробітки до РФ , останній раз поїхав восени 2021 року і через збройну агресію, яка розпочалася в лютому 2022 року, не зміг повернутися до України. Влітку цього року, приблизно в липні місяці, батько повідомив їй в телефонному режимі, що потрапив до лікарні і що у нього онкологічне захворювання, але що саме, їй не було відомо. 28 серпня 2023 року з нею в телефонному режимі зв`язалися лікарі судово-медичної експертизи міста Хімки, Московської області та повідомили про смерть батька, яка сталася [INFO] , та причину смерті. На підтвердження даного факту на її телефон через додаток «Ватцап» було надіслано фотокопію медичного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , в якому було зазначено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Вона телефонувала на номер телефону батька, однак зв`язок був відсутній. Також , намагалася зв`язатися із знайомими, які знали батька і які, як і він, перебували в РФ. Однак, в телефонному режимі отримала підтвердження того, що її батько помер. З 27 серпня 2023 року батько на зв`язок не виходив. Оригінал медичного свідоцтва про смерть батька, а також оригінал свідоцтва про його смерть на території РФ їй отримати не вдалося. Її батько, [PERSON] , був громадянином України та був зареєстрований в [ADDRESS] . У вересні 2023 року звернулася до Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть мого батька. Однак, отримала усну відповідь про те, що смерть батька на території України не зафіксована і видати свідоцтво про смерть на його ім`я просто не можливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті - відсутній. Було рекомендовано звернутися до суду . Після смерті батька відкрилася спадщина на території України в м. Конотоп і вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Для реалізації своїх спадкових прав необхідно отримати свідоцтво про смерть [PERSON] для того щоб звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки позасудовим шляхом вирішити вказане питання неможливо, тому вимушена звернутися до суду. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримують і просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особа Конотопської міської ради до судового засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи без їх участі, проти заяви не заперечують. Представник заінтересованої особи Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подали суду заяву,в якій просять розглянути справу без участі їх представника. Крім того, надали роз`яснення про те, що факт державної реєстрації смерті [PERSON] вже є зареєстрованим органом державної реєстрації актів цивільного стану на території іншої держави. Відповідно до пункту 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (зі змінами), документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» , у редакції від 23.12.2022 року, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року» (далі - Закон № 2783-ІХ), 23.12.2022 вказаний Закон набрав чинності. Законом № 2783-ІХ передбачається: зупинення у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР. Отже, з дати зупинення дії Мінської конвенції до документів виданих на території Росії та Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем, згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Росією та Білоруссю.Згідно зі статтею 7 Закону України «Про міжнародне приватне право», при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Наразі пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального засвідчення Разом з тим, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Вказана норма не підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин, оскільки факт смерті особи був зафіксований та підтверджений відповідним документом відповідного органу іноземної держави. Повторна реєстрація факту смерті особи на території України не проводиться, оскільки в силу положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, свідоцтво, видане на території іноземної держави, за умови його засвідчення апостилем, буде дійсне й на території України. Суд, заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, докази, подані заявником на підтвердження обставин, наведених у заяві, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.318 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно із ч.3, ч.4 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі, зокрема, встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Виходячи з системного аналізу вказаних норм, встановлення факту смерті , в разі неможливості його підтвердити документами, що видаються уповноваженими органами, здійснюється судом в порядку окремого провадження на підставі зібраних доказів. З відповідними заявами мають право звернутися родичі, чи члени сім`ї особи, якщо встановлення даного факту є необхідним для отримання документу про смерть в уповноваженій на це установі. В своїй заяві, заявниця [PERSON] вказує, що вона є донькою померлого [PERSON] і вказані обставини є належним чином доведені (а.с 8,10-18). Метою встановлення факту смерті в поданій заяві зазначено необхідність отримати свідоцтво про смерть батька, який був громадянином України і зареєстрований в м. Конотопі Сумської області, Україна. Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, а саме громадянства України, його реєстрації на території України суду надано не було. Натомісць, до заяви долучено медичне свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , громадянина РФ, оскільки особу встановлено на підставі паспорта громадянина РФ, який помер [INFO] на території РФ, в місті Хімки Московської області (а.с. 19,20). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 29 серпня 2023 року відділом № 1 управління ЗАГС по міським округам Химки і Долгопрудний Головного управління ЗАГС Московської області, [PERSON] , громадянин російської федерації, помер [INFO] в м. Химки Московської області російської федерації (а.с.30). Тобто, з вказаних доказів вбачається, що факт смерті громадянина РФ [PERSON] є встановлений і для досягнення мети, з якою подана заява про встановлення факту, а саме для отримання свідоцтва про смерть на території України, такий факт не може бути встановлений і вищевказані норми до цих правовідносин не можуть бути застосовані. Як вбачається з роз`яснення Конотопського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 693-31.2-22 від 09.11.2023 повторна реєстрація факту смерті за таких обставин на території України не проводиться (а.с. 24.25). За встановлених обставин в задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed