Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування наказу про незаконне звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2001 року працює у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури (НАОМА). З квітня 2021 року обіймає посаду провідного інженера з охорони праці і за сумісництвом старший майстер газифікованих об`єктів. З 2018 року, перед початком опалюваного сезону, позивачку, її керівництво кожен рік звільняє з роботи. А рішеннями судів позивачка поновлюється на роботі, тобто судами визнано, що відповідачами неодноразово порушувались її трудові права і свободи. Наказом від 15.03.2022 позивачку було відправлено у простій до кінця війни. За півтора року позивачкою було написано 13 заяв на різні вакантні посади, але вона так і не отримала мотивованих відповідей. [PERSON] 07.07.2023 отримала поштовим відправленням рекомендований лист від НАОМА з вкладеними чистими аркушами паперу. 12.07.2023 [PERSON] від Держпраці отримала відповідь, що її права поновлені і вона може виходити на роботу. В той же день позивачка прийшла на роботу і з`ясувала, що готується наказ про її звільнення, так як скасований наказ про скасування простою, про існування якого вона не знала. Під час вручення наказу про звільнення, з позивачки не взяли підпис у наказі, не надали документи, що стали підставою для звільнення. Інспектор відділу кадрів повідомила, що позивачці направлять поштою всі документи. Однак з пошти отримати лист позивачка так і не змогла, оскільки на листі був вказаний не її номер телефону. Позивачка вважає наказ про її звільнення незаконним, а тому просить суд скасувати наказ №189-ос від 12.07.2023 та поновити її на посаді старшого майстра газифікованих об`єктів у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури з дати звільнення. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 16.08.2023 під головуванням судді Лісовської О.В. відкрито провадження у справі. Призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури 04.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що Наказом від 21.06.2023 № 163-ос «Про припинення стану вимушеного простою» старшому майстру з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом [PERSON] припинено стан вимушеного простою з 29.06.2023. Листом від 22.06.2023 № 711-31, копія Наказу від 21.06.2023 № 163-ос була направлена позивачці рекомендованим поштовим відправленням, який вона отримала 07.07.2023 особисто. Згідно з службовою запискою від 29.06.2023 в.о. проректора з адміністративно-господарської роботи та соціально-економічної роботи [PERSON] , [PERSON] 29.06.2023 на роботу не з`явилась. Відповідач 30.06.2023 надіслав позивачці лист № 768-31 з проханням негайно з`явитись на роботу та надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі 29.06.2023. Згідно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачка отримала вказаний лист особисто 07.07.2023. Також НАОМА 07.07.2023 надіслала позивачці лист № 807-31 в якому повторно просила негайно з`явитись на роботу та надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 29.06.2023. Позивачка не з`являлась на роботі з 29.06.2023 по 11.07.2023, про причини відсутності не повідомляла. При цьому позивачка дізналась про виведення її з простою 07.07.2023 з моменту отримання поштового відправлення з копією Наказу від 21.06.2023 № 163-ос. Відповідач зазначає, що [PERSON] з`явилась на роботі лише 12.07.2023. Розпорядженням ректора Академії від 12.07.2023 № 32-р, [PERSON] було зобов`язано надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 29.06.2023 по 11.07.2023. У своїх письмових пояснення [PERSON] зазначила наступне: «З`ясовуючи, яким чином з`явилось підтвердження отримання мною рекомендованого листа, з`ясувалось, що у мою відсутність рекомендований лист листоноша залишила моїй сусідці, і вона за нього розписалась». Однак в позовній заяві позивачка зазначає, що вона 07.07.2023 отримала поштовим відправленням рекомендований лист від НАОМА з вкладеними чистими аркушами паперу. Крім того, представник відповідача зазначає, що твердження позивачки про те, що нею 12.07.2023 отримана відповідь з Держпраці, не може відповідати дійсності. Оскільки 10.07.2023 Академія отримала лист з Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо додержання вимог законодавства про працю, відповідь на який надана була лише 14.07.2023. Крім того, позивачка не надає до суду як доказ, відповідь надану їй з Держпраці. Наказом НАОМА від 12.07.2023 № 180-ос «Про звільнення [PERSON] за порушення трудової дисципліни» старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом [PERSON] звільнено з роботи за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вручити копію наказу про звільнення від 12.07.2023 позивачці не було можливим, оскільки вона після надання письмових пояснень, покинула роботу і не з`являлась весь робочий день. А тому копія наказу була надіслана позивачці на її домашню адресу. Позивачка відмовилась отримувати поштове відправлення. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, подавши два позови, з однаковими предметами спору до суду, де відповідачем зазначена НАОМА. На підставі вищенаведеного просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Від [PERSON] 18.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, обов`язок доводити вину працівника лежить на роботодавцеві. Позивачка у відповідь на відзив зазначає, що нею не отримувалась копія наказу про скасування вимушеного простою та вказує, що на сайті НАОМА копія наказу про скасування вимушеного простою не публікувалась. А відповідач у своєму відзиві жодним чином не довів той факт, що вона була ознайомлена з наказом про скасування простою під її особистий підпис. Зазначає, що процесуальними правами вона не зловживала, а існування двох однакових позовів виникло помилково. Також позивачка [PERSON] вказує, що згідно з Наказу від 12.07.2023 № 180-ос вона була звільнена заднім числом, а саме з 07.07.2023. А твердження представника НАОМА, що вона відмовилась отримувати на пошті лист з копією Наказу про звільнення, є безпідставними, оскільки щоб отримати цінний лист у неї вимагали сплату за зберігання, так як відповідачі вказали замість її номера телефону свій. Так беручи до уваги вищевикладене, відповідачем не доведено законність її звільнення, а тому просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023, справа за єдиним унікальним номером 754/11207/23, передана судді Бабко В.В. у зв`язку із заявленим самовідводом суддею Лісовською О.В. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.09.2023, під головуванням судді Бабко В.В., справа за позовом [PERSON] до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури про незаконне звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, прийнята до розгляду. Від Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури 27.10.2023 до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, відповідно до яких зазначено, що відповідь на відзив, який надійшов від позивачки [PERSON] , не містив додатків та електронного підпису, що є неналежним та неправомірним способом подачі процесуального електронного документу. Позивачка [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представники відповідача - Андріїв С.Я та Яворський В.І. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться у відзиві, просили в позові відмовити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом №51-ос від 29.03.2021 «Про переведення та прийняття на роботу», [PERSON] прийнято за сумісництвом з 01.04.2021 на посаду майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ на умовах роботи протягом половини встановленої для даної категорії працівників тривалості робочого часу з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часові з посадовим окладом 3872,00грн за рахунок загального фонду бюджету. Наказом від 03.02.2022 № 51-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] » на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2022 по справі №754/15501/21 - скасовано наказ від 18.08.2021 № 113 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом (до прийняття на роботу іншого працівника, який не є сумісником) на умовах неповного робочого дня з 9:00 до 13:00 з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з посадовим окладом у розмірі 4745,00грн. Визначено робоче місце старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ [PERSON] каб. №118, вул. Вознесенський узвіз, 20, м. Київ. Наказом від 21.06.2023 № 163-ос «Про припинення стану вимушеного простою» старшому майстру з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом [PERSON] припинено стан вимушеного простою з 29.06.2023. Листом від 22.06.2023 № 711-31, копія Наказу від 21.06.2023 № 163-ос була направлена позивачці рекомендованим поштовим відправленням, який вона отримала 07.07.2023 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно із службової записки від 29.06.2023 за підписом в.о. проректора з адміністративно-господарської роботи та соціально-економічної роботи [PERSON] - відповідно до Наказу від 21.06.2023 за № 163-ос «Про припинення стану вимушеного простою» старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ [PERSON] повинна була приступити до роботи з 29.06.2023. [PERSON] була відсутня на робочому місці 29.06.2023 з 09год до 13год. Відповідно до листа від 30.06.2023 № 768-31, надісланого [PERSON] , останній повідомляється, що її стан вимушеного простою з 29.06.2023 припинено Наказом № 163-ос від 21.06.2023. Також повідомляється, що відповідно до службової записки від 29.06.2023 та акту про відсутність на робочому місці - остання не з`явилась на роботі 29.06.2023. Просять негайно з`явитися на своє робоче місце та надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі 29.06.2023. Лист від 30.06.2023 № 768-31, надісланий [PERSON] , остання відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримала 07.07.2023. Згідно із листа від 07.07.2023 № 807-31, надісланого [PERSON] , останню повторно просили негайно з`явитись на роботу та надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 29.06.2023. Відповідно до службової записки від 07.07.2023, за підписом в.о. проректора з адміністративно-господарської роботи та соціально-економічної роботи [PERSON] - відповідно до Наказу від 21.06.2023 за № 163-ос «Про припинення стану вимушеного простою» старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ [PERSON] повинна була приступити до роботи з 29.06.2023. [PERSON] була відсутня на робочому місці 07.07.2023 з 09год до 13год. Відповідно до актів про відсутність на робочому місці старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АЧГ за сумісництвом [PERSON] від 07.07.2023, 10.07.2023, 11.07.2023 - [PERSON] була відсутня на робочому місці у експлуатаційно-технічному відділі НОАМІ з 09год до 13год. Згідно із розпорядження ректора [PERSON] від 12.07.2023 № 32-р, зобов`язано старшого майстра експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ [PERSON] до 12год, 12.07.2023 надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі з 29.06.2023 по 11.07.2023. Як убачається з письмових пояснень [PERSON] , від 12.07.2023, які містяться в матеріалах справи, остання зазначає, що: «…про скасування наказу я дізналась сьогодні. На моє прохання надати мені підтвердження, що я отримала рекомендований лист саме 29.06.2023 секретар та юрист відмовились. З`ясовуючи, яким чином з`явилось підтвердження отримання мною рекомендованого листа, з`ясувалось що у мою відсутність рекомендований лист листоноша залишила моїй сусідці, і вона за нього розписалась…». «Хоча моєї провини немає, розумію, що будете готувати знову наказ на звільнення, але беручи до уваги, що у світі є людяність, милосердя і під час війни залишитись без роботи це трагедія, щоб потішити своє самолюбство, якщо вам від цього буде легше покарати мене безвинну - доганою». Наказом від 12.07.2023 № 180-ос «Про звільнення [PERSON] за порушення трудової дисципліни» - звільнено [PERSON] , старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом із займаної посади 07.07.2023 за прогул без поважних причин п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до заяви від 12.07.2023 на ім`я ректора від [PERSON] , остання зазначила, що пішла міряти тиск. Із службової записки від 12.07.2023 за підписом в.о. проректора з адміністративно-господарської роботи та соціально-економічної роботи [PERSON] вбачаєтьсь, що [PERSON] , після надання нею письмових пояснень, самовільно без погодження залишила роботу і не з`явилась протягом усього робочого дня. Як вбачається з роздруківки сайту Пенсійного фонду України, [PERSON] 12.07.2023 було відкрито лікарняний лист, номер 8370365-2015793584-1. Дата закриття лікарняного 14.07.2023. Також судом встановлено, що на офіційному сайті Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, не було розміщено Наказ № від 21.06.2023 №163-ос «Про припинення стану вимушеного простою» старшому майстру з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за сумісництвом [PERSON] припинено стан вимушеного простою з 29.06.2023. Стаття 55 Конституції України регламентує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно частини ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Стаття 232 КЗпП України регламентує, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року (із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022) на території України введено воєнний стан. 15.03.2022 прийнято Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ не скасовує і не змінює норми КЗпП України щодо підстав звільнення з ініціативи роботодавця. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) саме «без поважних причин». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК). У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20 зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Саме з`ясування поважності відсутності позивача на роботі є визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника (Постанова КЦС ВС від 05.12.2018 у справі №754/16137/15-ц). У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Отже звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача у зв`язку з прогулами, однак в наказі не вказано коли мали місце. За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 4 статті 40 КЗпП України стали рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (лист від 22.06.2023 №711-31), службова записка в.о. проректора з адміністративно-господарської та соціально-економічної роботи [PERSON] від 07.07.2023 та письмові пояснення [PERSON] від 12.07.2023. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 № 9 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. І ст.41 КЗпП чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому має проводитись із дотриманням вимог трудового законодавства України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 11 березня 2020 року по справі № 459/2618/17 дійшов наступного висновку: «Прогул - це відсутність працівника па роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності». Зі змісту наказу про звільнення та додатків до нього неможливо дійти висновку, що позивачем було здійснено прогул без поважної причини. Крім того позивачкою з рану, 12.07.2023 крім письмових пояснень щодо відсутності на роботі з 29.06.2023 по 11.07.2023, була написала заява проте, що остання пішла в аптеку міряти тиск. Отже судом приймається до уваги, що саме погане почуття [PERSON] 12.07.2023 стало причиною бути відсутньою на роботі в цей день. Підтвердження поважної причину відсутності на роботі 12.07.2023 є відкриття листка непрацездатності, про що було повідомлено відповідача. Крім того судом під час розгляду справи встановлено, про що саме представником відповідача було зазначено, що Наказ від 12.07.2023 № 180-ос про звільнення [PERSON] за порушення трудової дисципліни, був виготовлений та підписаний керівництвом на при кінці робочого часу саме 12.07.2023. До того ж судом беззаперечно встановлено, що позивачка не була ознайомлена з наказам про припинення стану вимушеного простою та про звільнення під розписку, всупереч частині 4 статті 149 КЗпП України. Отже день видачі Наказу від 12.07.2023 № 180-ос про звільнення [PERSON] за порушення трудової дисципліни, припав на день коли позивачка перебувала на лікарняному. Відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 листопада 2004р. № 532/274/136-ос/1406 передбачає, що термін дії лікарняного починається з першої секунди початку календарного дня його складання, а не з часу коли він був виписаний. Навіть якщо він був виписаний об 23:59год., термін його дії починається з першої секунди першої години дня його складання. Оскільки в день звільнення позивачка перебувала на лікарняному, що підтверджує її тимчасову непрацездатність, а відтак відсутні підстави й для визнання її звільнення незаконним, є помилковим та таким, що не відповідає нормам трудового законодавства України. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка зазначена у Постанові від 12.09.2018 №127/21890/16-ц. За правилами статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до положень статей 147, 147-1, 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 76 ЦПК України. При цьому відсутність працівника на роботі за станом здоров`я може підтверджуватися не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, а також показаннями свідків чи іншими доказами. Такий висновок зроблено у постанові ВСУ від 27 червня 2018 року у справі №799/3487/16-ц, від 31 травня 2018 року у справі № 324/1102/16-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року у справі № 182/2686/14-ц. Крім того судом враховано висновок зроблений у Постанову ВС України від 08 січня 2020 року у справі № 153/1339/17. У статті 51 КЗпП України закріплено гарантію держави на правовий захист працівників від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Суд критично ставиться до тверджень позивачки щодо отримання від відповідача чистих листів, без вкладання в конверт Наказу про припинення стану вимушеного простою від 21.06.2023 №163-ос, оскільки підтвердження належними та допустимими доказами матеріали справи не містять. Однак суду і не надано допустимих та достатніх доказів, що відповідачем було дійсно відправлено поштою позивачці саме Наказ про припинення стану вимушеного простою від 21.06.2023 №163-ос та приступити до роботи з 29.06.2023. Разом з тим, якщо врахувати отримання від відповідача позивачкою листів 07.07.2023, що відповідно до календарного дня була п`ятниця, та її обізнаність про припинення стану вимушеного простою, то приступити до роботи з 29.06.2023 по 07.07.2023 просто не становило можливим. Отже днем звільнення за прогул має бути останній день роботи перед днем, коли працівник вчинив прогул, за умови, що після його вчинення він більше не виходив на роботу. При цьому наказ про звільнення може бути виданий пізніше. Вищевказаних вимог відповідачем дотримано не було. Водночас суд визнає причину не з`явлення за місцем роботи [PERSON] з 29.06.2023 по 12.07.2023 поважною, так як така відсутність зумовлена не доведенням належним чином позивачку до відома про необхідність приступити до роботи та станом здоров`я позивача. Доказів вчинення прогулу та доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що роботодавцем перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарної відповідальності несумлінного працівника, перевірялась та давалась оцінка причинам неявки позивача на роботу у визначені в актах дні. За змістом ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. З огляду на те, що стороною відповідача не доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу та порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, суд встановив відсутність правових підстав застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а відтак, права позивача на працю підлягають захисту, а спірний наказ №189-ос від 12.07.2023 про звільнення [PERSON] із займаної посади старшого майстра з експлуатації устаткування газових об`єктів АГЧ за п. 4 ст. 40 КЗпП України визнанню незаконним, а позивач поновленню на роботі. Враховуючи задоволення позовних вимог, а також те, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60грн. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Outcome: approved