Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. В позові також порушив питання про залишення проживання дітей разом з ним. В позовній заяві зазначив, що з відповідачкою, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить його інтересам. З червня 2023 року спільні діти сторін проживають разом з ним. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягала на розірванні шлюбу та залишення дітей разом з батьком. Відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 05 серпня 2016 року, актовий запис №884 та від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданий 06 травня 2017 року, серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданий 06 травня 2017 року, серії [NUMBER] . Позивач з 23.02.2006 року зареєстрований в кв. [ADDRESS] , де з 19.05.2017 року також зареєстровані спільні діти сторін. Відповідачка з 02.09.2019 року зареєстрована в кв. [ADDRESS] . Спільні діти сторін навчаються у академічному ліцеї «Інтелект» Вишгородської міської ради згідно довідок від 11.10.2023 року №/№ 01-40/280 та 01-40/281. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових матеріалів справи встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам сторін не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про залишення проживання дітей з батьком, то позивач посилався на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, згідно якої за загальним правилом, при відсутності спору між батьками з ким будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення дитини з одним із батьків одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що місце реєстрації та проживання позивача та їх малолітніх дітей знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2023/007930442, 2023/007930447 від 02.10.2023 року та №2023/008451643 від 18.10.2023 року. Відповідно до ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 СК України, в свою чергу, врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини в разі наявності спору між батьками. А отже, відповідно до ст.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Виходячи з вище викладеного, з норм СК України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом лише за наявності між батьками спору. Згідно ст. 19 СК Укра їни у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З позовної заяви вбачається, що з червня 2023 року спільні малолітні діти сторін - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з народження проживають разом з батьком [PERSON] і за цей час питання про зміну або визначення місце проживання малолітніх дітей, як з боку матері, так і з боку батька не порушувалось. Більш того, в матеріалах справи наявна заява відповідачки [PERSON] про згоду на проживання її малолітніх дітей разом з батьком. Вказані обставин вказують на те, що сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . У той же час процедури визначення місця проживання дитини, в разі відсутності спору між батьками, в судовому порядку із залученням суду не існує. Це узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.ст. 4, 5 ЦПК України). Тобто в судовому порядку згідно ЦПК України розглядається лише справи про захист невизнаних, оспорених або порушених прав свобод та інтересів, коли між сторонами існує реальний спір щодо тих чи інших правовідносин. Згідно роз`яснень даних у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Як вбачається з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, на яку посилався позивач, як на підставу для задоволення вимоги про залишення проживання дитини з батьком одночасно з вирішенням вимоги про розірвання шлюбу, Верховний Суд висловився, що відповідно ст.ст. 160, 161 СК України. Нормами СК України, ЦПК України не передбачено вирішення питання про залишення проживання дитини, а передбачено лише вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Сутність та правову природу поняття "залишення проживання дитини", правові наслідки, які воно створює для сторін, відмінність вищевказаних понять Верховний Суд не досліджував та відповідної правової оцінки цьому не надавав, коли чинним законодавством України залишення проживання дітей з одним з батьків судом не передбачено. А тому під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, спірність правових норм відсутня, посилання позивача на постанову Постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 є необгрунтованим. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , постійно проживають разом з батьком [PERSON] і це питання врегульовано самими сторонами, суд доходить до висновку про відсутність предмета спору, а отже вимога позивача про залишення проживання дитини з батьком унеможливлює її вирішення по суті, оскільки цим неможливо досягти завдань цивільного судочинства, що на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача не спрямовано. Беручи до уваги викладене, провадження за позовом в частині вимог про залишення проживання дітей разом з батьком, підглядає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved