Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту від 26.08.2020 за №000200819295 в розмірі 17584,70 грн., а також понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 7 тис.грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2020 між ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНЯ «ФОРЗА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200819295. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА»» та акцентована [PERSON] 26.08.2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України), заяви формуляра про акцептування оферти №000200819295 від 26.08.2020 про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти договір позики. На умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 4700,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 24.09.2020 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,85 % (п.п. 5.11), процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5% (п.п. 5.12). 30.06.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», ідентифікаційний код юридичної особи: 42655697, уклали Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р. Згідно Договору факторингу №20210630-Ф/2, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 1592. Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договором позики. В свою чергу, відповідач не виконав свої зобов`язання - припинив вносити платежі, передбачені умовами Договору позики, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Договору позики у Відповідача утворилася заборгованість за Договором позики, яка станом на 20.02.2023 становить 17584,70 грн., а саме: заборгованість за тілом у розмірі 4476,00 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 708,10 грн., заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом у розмірі 10071,00 грн., інфляційне збільшенні у розмірі 2329,60 грн. У зв`язку із відмовою відповідача добровільно погасити заборгованість, просить позов задоволити стягнувши зазначену заборгованість разом із понесеними позивачем судовими витратами. Ухвалою суду від 17.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з участю сторін. Представником відповідача подано відзив на позов 19.04.2023, яким заперечив позов ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» з мотивів того, що матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте позивачем не надано суду будь яких відомостей підтверджуючих факт укладення електронного договору в розумінні ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Також позивачем на надано відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем. Крім цього, позивачем на надано суду детального розрахунку заборгованості в сумі 17584,00 грн., з якого можна було б встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими, зокрема із зазначенням за який період була нарахована така заборгованість та за якою процентною ставкою. В той же час, відповідно до сталої практики Верховного Суду, після спливу строку кредитування припиняється право кредитора нараховувати проценти за кредитом, і наслідком забезпечення виконання простроченого зобов`язання є застосування положень ч.1 ст.625 ЦК України. Як зазначено у позовній заяві, що на виконання умов кредитного договору відповідачем сплачено 6450 грн., а тому вважає, що за умови відсутності детального розрахунку заборгованості можна припустити, що заборгованість відповідача за тілом та відсотками могла би складати 858,50 грн. просить відмовити в задоволенні позову. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вважає таку вимогу безпідставною, оскільки позивачем не надано доказів про здійснення оплати за надання професійної правничої допомоги та опис з якого б вбачався обсяг виконаних адвокатом робіт у даній справі, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім цього, заявлена сума є неспівмірною із заявленим розміром позовних вимог, не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, затраченим часом адвокатом та складністю виконаних робіт. Просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Згідно з відповіддюна відзив, сформованого в системі «Електронний суд» 23.04.2023, позивач заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві. Вказав, що оформлення договору чи інших пов`язаних із його виконанням в онлайн режимі на офіційному сайті товариства www.forzacredit.com.ua , за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електрону комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами складеними на паперовому носієві, підписаними власноручним підписом. Оскільки сторонами укладено договір позики за допомогою електронного засобу зв`язку, і він підписаний сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, тому слід вважати, що такий договір був укладений між сторонами і відповідає чинному законодавству України. На підтвердження розміру існуючої заборгованості позивачем надано виписку з рахунку боржника, яка відноситься до первинних документів та є підтвердженням виконаних операцій, а наведений у розрахунку борг відповідачем жодним чином не спростований, а тому позовні вимоги є обґрунтованим. Щодо понесених витрат на правову допомогу представником позивача у відповіді на відзив зазначено про кількість затрачених годин для надання правової допомоги позивачу з переліком виконаних послуг та їх вартість, а тому вважає заявлену суму для компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу обґрунтованою. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, сформованого в системі «Електронний суд» 24.04.2023, яким вважає доводи сторони позивача у відповіді на відзив необґрунтованими. Зазначив, що позивачем не подано до суду будь яких доказів підтверджуючих укладення електронного договору, як і Публічну пропозицію (оферта) ТОВ «ФК «ФОРЗА», Внутрішніх правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «ФОРЗА», що є невід`ємними складовими договору позики. Також вказав, що позивачем не підтверджено як факт існування заборгованості відповідача за договором позики, так і її розміру первинними документами, оформленими відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зокрема, такими доказами можуть бути розрахунковий документ (платіжне доручення, меморіальний ордер тощо) про надання, перерахунок кредитних коштів, а також виписка з банківського рахунку про рух коштів по кредитному рахунку відповідача. В той же час, позивачем надано виписку (розрахунок) за підписом директора ТОВ «ФК`АРТЕМІДА-Ф», який є внутрішнім документом позивача, не містить ознак первинного документа та не може вважатися у справі належним та допустимим доказом. Позивачем не виконано процесуального обов`язку щодо доведення обставин, на які він посилається належними та допустимими доказами у справі, не заявлено клопотань про витребування доказів, які з поважних причин він не мав можливості подати до суду разом із позовною заявою. Внаслідок цього, суд позбавлений можливості перевірити факт тримання позичальником коштів у кредит, а відтак і розмір заборгованості за кредитом, порядок її нарахування, а тому в задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання сторони не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 26.08.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» (кредитодавець) та [PERSON] (клієнт) укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200819295 (надалі - Договір), згідно із п.3.1. якого товариство надає клієнту грошові кошти у сумі визначені п.5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеного п.5.3 даного Договору. Згідно п.5 загальний розмір кредиту - 4700,00 грн, строк дії договору з 26.08.2020 по 24.09.2020, процентна ставка в день - 1,85%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору - 2,50% Відповідно до п.4.1 договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку , електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Як додаток до Договору сторони погодили Графік платежів, згідно із яким дата платежу 24.09.2020, сума процентів - 2608,50 грн., сума основного боргу - 4700 грн. Договір та додаток до нього укладені сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором q135947x. Згідно з договором факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, Витягом з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ФОРЗА» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» за договором позики №000200819295 від 26.08.2020 на загальну суму заборгованості в розмірі 5184,10 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4476,00 грн. та заборгованості по відсотках - 708,10 грн. Як стверджує позивач, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 20.02.2023 у неї існує заборгованість у розмірі 17584,70 грн., з яких 4476,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 708,10 грн. заборгованість по відсотках; 10071,00 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом; 2329,60 грн. інфляційне збільшення. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що відповідачкою, як позичальником, укладено з ТОВ «ФК «ФОРЗА» електронний кредитний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200819295 від 26.08.2020, згідно із яким сума кредитування становить 4700,00 грн. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі - Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону №675-VIII зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.ч.3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У своїй постанові від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Суд зазначає, що вказаний вище Договір підписаний сторонами електронними цифровими підписами. При цьому відповідачка підписала Договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором q135947x, який відображений у розділі договору щодо реквізитів сторін. Слід зауважити, що від відповідачки не надходило жодних заперечень щодо входу нею на сайти кредитодавця за допомогою логіна і пароля особистого кабінету задля отримання кредиту та отримання засобами електронного зв`язку листів із вказаними вище одноразовим ідентифікатором. Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє посилання сторони відповідача про те, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення та підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Про укладення договору свідчить і те, що кредитор володіє інформацією про персональні дані відповідачки, які дають змогу її ідентифікувати (серія та номер паспорта, дата та орган його видачі; РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання тощо). Вказані дані відповідають тим, що самостійно повідомлені відповідачкою у заявах по суті справи, а також тим, які вказані у копії її паспорта. Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані були отримані кредиторами відповідачка не надала. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі 5. Судом встановлено, що у зобов`язаннях, що випливають з Договору, позичальником за яким є відповідачка, відбулася заміна кредитора. Новим кредитором у цих зобов`язаннях є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф». Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи Договорами факторингу, витягом із реєстру прав вимоги. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як стверджує позивач, на виконання умов Договору первинним кредитором було перераховано відповідачці обумовлену суму грошових коштів. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п.5 кредит надається в безготівковій формі, дата видачі кредиту 26.08.2020. Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є надання останнім інформації про банківський картковий рахунок, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі - Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц. Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачці кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18). Станом на момент ухвалення судом цього рішення, на підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості відповідачки за Договором позивачем надано лише виписку з особового рахунку видану самим позивачем. Разом з тим, сама по собі виписка з особового рахунку без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником не є підтвердженням наявності заборгованості. Вона є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону №996-XIV. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного вище, суд, надавши належну оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачці кредитних коштів за Договором, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним договором у загальному розмірі 17584,70 грн. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Як встановлено з матеріалів справи, позивачем понесено у справі судові витрати, що складають з: витрат на сплату судового збору в сумі- 2684,00 грн та витрат на правничу допомогу адвоката - 7000,00 грн. В той же час, відповідачем понесено судові витрати у виді витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору та сума витрат на професійну правничу допомогу понесеними позивачем покладається на позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та з відповідача не стягується. В той же час, при вирішенні питання розподілу між сторонами понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката, слід зауважити наступне. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України). Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Розмір витрат має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідача надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 06.04.2023, укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» (надалі - Бюро) та [PERSON] , відповідно до умов якого Бюро зобов`язалося надавати професійну правничу допомогу при розгляді справи №463/1309/23. Відповідно до п.2 Додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 06.04.2023, сторонами визначено гонорар Бюро за виконання умов договору в розмірі 6 тис. грн, який [PERSON] зобов`язалася сплатити у строк до набрання судовим рішенням законної сили. Згідно з платіжними інструкціями від 13.04.2023 за №1243187494 та від 06.04.2023 за №1236425074, відповідач сплатила Бюро двома платежами по 3 тис. грн гонорар за надання професійної правничої допомоги. Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 18.04.2023, Бюром надано детальний опис щодо переліку наданих послуг, їх тривалості та вартості, що в сукупності становить 6 тис. грн. Зазначені вище докази в матеріалах справи свідчать про реальність надання відповідачу правової допомоги адвоката в рамках укладеного між договору про надання професійної правничої допомоги, а саме: усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі, що розглядається судом, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками, підготовка процесуальних документів по справі (складання та направлення відзиву на позовну заяву). Одночасно суд зауважує, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом враховується те, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову; взято до уваги критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, предмету спору та фінансового стану обох сторін. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи наведене, суд виснує про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, виконаними адвокатом роботами та часом, витраченим на їх виконання, з урахуванням того, що розгляд справи відбувався за процедурою спрощеного позовного провадження, відповідач, його представник участі в судовому засіданні не брали, а тому вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи слід зменшити, встановивши такий у сумі 1000,00 грн.

Outcome: approved