Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 2021 року позивач винаймала об`єкт нерухомого майна для власного проживання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відтак, між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності № 156 в інтересах [PERSON] , було укладено Договір від 15.06.2021 найму житлової квартири. Сторони Договору погодили, що місячна плата за оренду житла складатиме 900 доларів США. Того ж дня, 15.06.2021, позивач передала: 900,00 доларів США за перший місяць оренди житла, що підтверджується п. 2.1. Договору; 3600,00 доларів США за наступні чотири місяці оренди житла, що підтверджується п. 7.3. Договору; 900,00 доларів США гарантійної суми, що склала 24300,00 грн. Загалом 15.06.2021 позивач передала відповідачу 5400,00 доларів США. Відповідно до розписки від 10.11.2021, позивач передав відповідачу додатково ще 4500 доларів США за наступні місяці проживання, а саме: за період з 17.11.2021 по 17.04.2022 включно. Таким чином, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та завчасно (з передплатою) здійснив оплату за найм житла. Відповідно до розписки від 10.11.2021, позивач передав відповідачу додатково ще 4500 доларів США, за наступні місяці проживання, а саме: за період з 17.11.2021 по 17.04.2022 включно. Разом з цим, через повномасштабне вторгнення російської держави, позивач була змушена виїхати за межі України, про що 28.02.2022 повідомив відповідача. 01.03.2022 позивач повідомив відповідача про припинення правовідносин і розірвання договору. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01.03.2023 по справі № 757/33475/22-ц вирішено спір між тими ж сторонами щодо стягнення неповернутої частини гарантійного платежу. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі. З огляду на припинення правовідносин між сторонами відповідач мав би також повернути позивачу передчасно сплачену грошову суму за проживання у період з 01.03.2022 по 17.04.2022, що складає 1350 доларів США , яка не була повернута. Відтак, позивач просить суд: - стягнути з відповідача: [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 827,50, еквівалентом яких є 1350,00 доларів США 00 центів. 29.09.2023 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином . Разом з цим, представник позивача в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами, вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, вбачається, що позивач винаймала жило на підставі договору найму житлової квартири від 15.06.2021. У відповідності до розписки, яка долучена до матеріалів справи, відповідач отримала в якості орендної плати від позивача за період 17.11.2021 по 17.04.2022 грошові кошти у розмірі 4500,00 доларів США. За приписами ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК України). За приписами ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст.629 ЦК України. У відповідності до вимог ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Крім того, суд зазначає, що стаття 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу/ Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши обставини справи прийшов до висновку, що доводи позивача щодо того, що остання не проживала за сплачений період, через початок війни в України є не достатньо обґрунтований. Тобто, позивач в силу своїх тверджень не надає суду жодних підтверджень того, що остання в даний період, а саме: з 01.03.2022 по 17.04.2022 перебувала за межами України або проживала в іншому місці. Відтак, суд не може прийти до висновку про задоволення позовних вимог на самих лише твердженнях позивача, без надання доказів. З врахуванням зазначеного, станом на момент розгляду справи, стороною позивача не надано належних доказів, які б свідчили, що позивач у заявлений період не проживала у квартирі. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що вони належним чином необгрунтовані.

Outcome: dismissed