Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Адвокат Усманова Є.І., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] в них народилася донька - [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Цим же рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 4000,00 грн. щомісячно починаючи з 27 квітня 2021 року і до повноліття дитини. Влітку 2022 року позивач звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки потреби дитини зросли. В свою чергу відповідач маючи заборгованість по аліментам, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про зменшення розміру аліментів до їх мінімуму. Розвиток спірних відносин призвів до звернення відповідача восени 2022 року до опікунської ради Вишгородської міської ради з питання визначення способу спілкування з дитиною, хоча позивач перешкод у цьому ніколи не створювала. Проте, не зважаючи на встановлений (рекомендований) за звернення самого відповідача опікунською радою графік спілкування виконує несумлінно. Позивач, обґрунтовано побоюється того, що батько може взяти дитину і вчасно її не повернути, не повідомити, де дитина буде знаходитись, а вона не матиме заходів впливу на цю ситуацію, адже місце проживання жодним із батьків не визначене. Відповідач висловив бажання, щоб дитина взагалі проживала із ним, однак позивач проти цього категорично заперечує. Укласти договір про визначення місця проживання дитини та способи участі у вихованні дитини відповідач не бажає. Позивач створила всі належні та необхідні умови для нормального фізичного та психологічного розвитку дитини. Дитина має з матір`ю стійкий психоемоційний зв`язок, між ними дружні, прив`язні та довірливі стосунки. Весь вільний час мати проводить з дитиною. Дитина звикла до свого фактичного місця проживання, навчання, до позашкільних занять, має гарні житлові умови, звичну побутову та соціальну обстановку, має друзів серед дітей, що мешкають поруч, навчаються разом із нею у школі. Розірвання цих соціальних зв`язків призведе до виникнення у дитини психологічної травми, що ніяк не можна вважати таким, що відповідає її найкращим інтересам. Житло в якому проживає позивач з дитиною є орендованим, проте це зумовлене з роботою позивача у м. Вишгороді та інтересами самої дитини, яка у м. Вишгороді навчається. Також, позивач у власності має квартиру у м. Києві, в якій за необхідності зможе проживати. Відповідач зареєстрований у м. Вишгороді, проте квартира в якій він зареєстрований здається в оренду та відповідач проживає у м. Буча разом із дружиною та її дітьми, тобто власного окремого житла не має. Відповідач у заявах про зміну розміру аліментів зазначав, що єдиним його доходом є пенсія, як інваліда 3 групи в розмірі 2000 грн., на яку він утримує дружину та її дітей, сплачує аліменти на утримання спільної доньки сторін, а також допомагає своїй матері пенсіонерці. Відповідач свій обов`язок з утримання доньки, встановлений рішення суду виконує не сумлінно, адже періодично виникають заборгованості з аліментів, які погашаються після вжиття виконавцем примусових заходів. Відтак, в найкращих інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини саме з матір`ю. На підставі викладеного просила суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені неї документально підтверджені на час закінчення розгляду справи судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник будучи присутніми у судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні з викладених у позові підстав, надали аналогічні пояснення викладеним у позові. В подальшому позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява, в якій просила провести судове засідання призначене на 27.11.2023 року на 15 год. 20 хв. за її відсутності та представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, просила судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, шляхом направлення судових повісток-повідомлень за зареєстрованою адресою проживання та фактичною адресою проживання, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, у тому числі і шляхом направлення смс повідомлень за номером телефону вказаним представником позивача у поданій позовній заяві, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник третьої особи будучи присутньою у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. В подальшому у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання в якому просила суд судове засідання призначене на 27.11.2023 року на 15 год. 20 хв. провести за відсутності представника третьої особи, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, шляхом визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони у період з 18.11.2014 року по 07.07.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2021 року, яке набрало законної сили, було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] та згідно якого батьками дитини зазначені, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви, а саме з 27.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З договору оренди квартири № 1 від 01.07.2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що позивач винаймає трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Термін оренди з 01.07.2022 року по 01.02.2023 року. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради проведено обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою та встановлено, що даною адресою проживають [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , про що складено акт обстеження умов проживання № 94, затверджений начальником служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради М. Алахвердієвою, 03.11.2022 року. З даного акту встановлено, що у квартирі створені всі необхідні умови для проживання. Квартира з усіма зручностями, відповідно умебльована, облаштована необхідною побутовою технікою. Для дитини облаштований ігровий куточок, місце для навчання, місце для сну та відпочинку. У дівчинки достатня кількість іграшок, дитячої літератури, одягу та взуття. Умови проживання задовільні. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.09.2022 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Жадан С.М., у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що депутат Вишгородської міської ради засвідчує у присутності свідків факт того, що [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, у дитини є власна кімната, облаштоване робоче місце, забезпечені всім необхідним. [PERSON] працює у Вишгородському ліцеї № 1 Вишгородської міської ради на посаді вчителя початкових класів та асистентом вчителя, що підтверджується довідкою директора Вишгородського ліцею № 1 О. Тимченка № 389 від 23.11.2022 року. Як вбачається з довідок виданих з місця роботи № 25 від 01.06.2022 року та 26 від 07.07.2022 року [PERSON] має стабільний дохід та матеріально може утримувати доньку. Відповідно до характеристики з місця роботи № 375 від 28.10.2022 року [PERSON] зарекомендувала себе позитивно. З психологічно-педагогічної характеристики Вишгородського ліцею № 1 Вишгородської міської ради від 28.10.2022 року відносно учениці 2-Б класу Вишгородського ліцею № 1 вбачається, що вихованням дівчинки займається мати - [PERSON] , з якою дитина має міцний емоційний зв`язок. Мати з відповідальністю ставиться до виховання, навчання і емоційного стану дитини. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок із ліцеєм, класним керівником, вчителями, постійно відвідує батьківські збори, заходи, які проводяться у ліцеї, а також забезпечує розвиток дитини у позашкільній діяльності. Батько дитини навчальними успіхами не цікавиться. Не відвідує ліцей, жодного разу не спілкувався з класним керівником. Стосунки між матір`ю і дитиною дружелюбні, відверті, довірливі. В той же час, дівчинка сумує за спілкуванням з батьком, але своєю сім`єю вважає себе, матір та кішку. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 53180688 від 12.02.2016 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . З витягів з реєстру територіальної громади сформовані в ДП «Дія» від 24.11.2022 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості № 5951 від 05.08.2022 року виданої Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області за період з 27.04.2021 року по 05.08.2022 року, станом 20.08.2022 року [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 17 263, 00 грн. Крім того, [PERSON] внесений як боржник по сплаті аліментів до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується повідомлення від 10.08.2022 року, виданим Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 271 від 17.11.2022 року «Про встановлення порядку визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та спілкування з нею» [PERSON] встановлено порядок визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з його малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження умов проживання № 43 від 29.03.2023 року складеного комісією у складі: головного спеціаліста ССДС ВМР Солов`єнко О.В., спеціаліста першої категорії ССДС ВМР [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, встановлено, що [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] проживаються за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на 4 поверсі 9 поверхового будинку, складається з однієї кімнати, коридору, кухні, ванної кімнати та санвузла. У квартирі створені всі необхідні умови для проживання. Квартира з усіма зручностями, відповідно умебльована, облаштована необхідною побутовою технікою. Для дитини облаштований ігровий куточок, місце для навчання, місце для сну та відпочинку. У дівчинки достатня кількість іграшок, дитячої літератури, одягу та взуття. Умови проживання задовільні. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 555 від 17.11.2023 року розглянувши ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2023 року вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , вбачається, що Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із її матір`ю [PERSON] . Окрім того, з даного висновку, зокрема вбачається, що [PERSON] повідомив, що не заперечує щоб дитина проживала разом із матір`ю, написав відповідну заяву. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Таким чином, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника органу опіки та піклування, які були надані у судовому засіданні, дослідивши подані до суду документи, враховуючи, що дитина на даний час проживає з матір`ю, для дитини створені належні та безпечні умови для проживання та розвитку, мати в повній мірі задовольняє потреби дитини, а також враховуючи те, що дитина, проживає разом із матір`ю, навчається у Вишгородському ліцеї № 1, у якому у неї вже є певні соціальні зв`язку (а саме друзі, вона знає вихователів та для неї є знайомою обстановка), у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам. Виходячи із обставин справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання доньки з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 6, 7, 19, 141, 142, 150, 157, 161, 171 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд

Outcome: approved