Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Нижньовербізька сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області якою просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2023 року, яке було проведено і закрито, а розгляд справи по суті призначено на 15 листопада 2023 року. Позивач просив позов задовольнити. Третя особа подала висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав Відповідачка в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явились, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Аргументи учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, яка народила йому: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] , та [PERSON] , проживають в [ADDRESS] . Відповідач свідомо не бере участі у вихованні та утриманні їхнього сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його підготовкою до самостійного життя не забезпечує необхідного для його розвитку харчування, не спілкується з ним та фактично умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про свідоме нехтування їх виконанням. Позиція відповідача суду не відома. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала. Позиція третіх осіб. Орган опіки та піклування вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо вищевказаної дитини, тобто позов задовольнити. 1. Оцінка суду щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. [PERSON] дійсно є матір`ю [PERSON] (а.с.8 свідоцтва про його народження). Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 26.03.2014 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9-10). Довідками від 04 квітня 2022 року № 2608-7000249427 та № 2608-7000248589 про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 11,12). Актом обстеження матеріальних-побутових умов встановлено, що [PERSON] , є внутрішньо-переміщеною особою в с. Спас з 14.03.2022 року та проживає по [ADDRESS] в задовільних умовах, скарги в його адрес від односельчан за період перебування в селі не було (а.с.13). Згідно характеристики учня 3-го класу Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» вбачається, що батько відповідально ставиться до виховання сина, постійно ним опікується, цікавиться його шкільним життям, приводить до ліцею та постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Мати за 3 роки жодного разу не відвідувала заклад та не приймала участь в житті сина (а.с. 14). Крім того згідно характеристики здобувача освіти 4-а класу Нижньовербізького ліцею імені Героя України Олександра Кукурби щодо [PERSON] вбачається, що батько привів дитину до освітнього закладу. Мати ні разу не приходила, не контактувала з класним керівником. Батько приділяє належну увагу вихованню сина (а.с. 15). Відповідно до висновку виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Оцінка судом правовідносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , виник цивільно-правовий спір з приводу права її дитини на отримання належного піклування про нього обома батьками, якому кореспондує обов`язок обох батьків забезпечувати таке піклування. 1. Оцінка суду щодо права дитини на батьківське піклування. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своєї дитини не виконує, оскільки всі ці обов`язки виконує [PERSON] . Саме він забезпечує отримання дитиною загальної середньої освіти, дбає про здоров`я дитини та отримання нею належної медичної допомоги, створює усі умови для його проживання та фінансово забезпечує реалізацію потреб дитини. Більш того, мати дитини взагалі не цікавиться його життям, залишила його, втратила контакт із сином та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його відновлення. Тому суд вважає, що [PERSON] , як мати, дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали їй їх виконувати. Зважаючи на це, суд вважає, що право [PERSON] , на належне батьківське піклування та виховання матір`ю, дійсно порушується і порушується саме відповідачкою. І тому, вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно її дитини, позов слід задовольнити у повному обсязі. При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачкою має системний, триваючий і безперервний у часі характер. 2. Оцінка суду щодо позовних вимог про стягнення аліментів Положення частини 1 і 2\~статті 51 Конституції України\~гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті\~7\~та частини 1 статті\~141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті\~180\~та\~181 СК України\~встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно частини 1\~статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обов`язку з його утримання до досягнення ним повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як батька дитини, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дитини. А тому, на підставі частини першої\~статті 55 Конституції України, частини першої\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~статті 18 Сімейного кодексу України\~порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті\~181, частини першої статті\~191 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Згідно з частиною другою\~статті 182 Сімейного кодексу України\~мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; відсутність доказів про поганий стан здоров`я чи скрутне матеріальне становище платника аліментів; відсутність доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Інші обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про розмір аліментів (передбачені частиною 1\~статті 182 Сімейного кодексу України) суд урахувати також не міг, за відсутністю доказів їх наявності. Отже, оскільки позивач просить суд захистити порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачка ухиляється від утримання дитини, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги і в цій частині та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини. Таким чином,

Outcome: approved