Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача: - 58 700,00 гр. заборгованості по заробітній платі; - 100 000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Посилається в позові на те, що з 02.12.2020 працювала в Управлінні реконструкції та будівництва АТ`Київметробуд» на посаді чергової по гуртожитку. 24 жовтня 2022 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Починаючи з лютого 2022 року і до моменту звільнення відповідач не виплачував їй заробітну плату. На неодноразові адвокатські запити її представника щодо суми заборгованості відповідач відповіді не надав, як і не надав розрахунків та відомостей про розмір нарахованої їй заробітної плати в цей період часу. З урахуванням цього, відповідно до п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України, розмір заборгованої заробітної плати нею визначається виходячи з її мінімального розміру. Станом на 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата становила 6 500,00 грн., а з жовтня 2022 року - 6 700,00 грн. Виходячи з цього, станом на день звільнення заборгованість відповідача становить 58 500,00 грн., з розрахунку: 6 500,00 х 8= 52 000,00 грн.; 6 700,00 х 1 = 6 700,00 грн.; 52 000,00 + 6 700,00 = 58 700,00 грн. Крім того, протягом тривалого часу відповідач порушував її право на оплату праці, не провів з нею розрахунку при звільненні. У зв`язку з цим вона щоденно зазнавала душевних та фізичних страждань, була позбавлена можливості задовольняти свої життєві потреби, в тому числі навіть для нормального харчування. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. 18.11.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Бкіної О.М. 30.11.2022 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання позивача. Ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 22.11.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 21.12.2022 представником позивача було подано до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 22.12.2022 було відстрочено [PERSON] сплату судового збору за позовом [PERSON] до Управління реконструкції та будівництва Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди, до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 22.12.2022 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. При цьому вказані документи направлялися відповідачу двічі за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Конверти з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який двічі направлявся відповідачу за адресою реєстрації, зазначену в ЄДРПОУ, повернулися до суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса». Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 30.05.2023 представником позивача було подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 12.06.2023 було витребувано в Управління реконструкції та будівництва Акціонерного товариства «Київметробуд» розрахунок нарахованих та не виплачених сум заробітної плати [PERSON] за період з лютого 2022 року по день звільнення із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільнені). Витребувано у Пенсійного фонду України індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 01 січня 2022 року по 01 листопада 2022 року. 04.07.2023 на виконання вимог ухвали суду від 12.06.2023 було надано витребувані судом документи. Проте відповідачем вимоги ухвали суду від 12.06.2023 виконано не було, конверт з копією ухвали який направлявся відповідачу за адресою реєстрації, зазначену в ЄДРПОУ, повернувся до суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса». Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення. Судом встановлено, що позивач наказом № 55 о/с від 01.12.2020 була прийнята на роботу до Управління реконструкції та будівництва Акціонерного товариства «Київметробуд» на посаду чергового по гуртожитку (а.с. 13). Наказом № 50 о/с від 24.10.2022 позивач була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 14). Звертаючись до суду, позивач зазначила, що з лютого 2022 року заробітна плата їй не виплачувалася і в порушення вимог ст.116 КЗпП України розрахунок у день звільнення з нею проведений не був. З матеріалів справи вбачається, що перед зверненням до суду представником позивача на адресу відповідача неодноразово направлялися адвокатські запити з вимогою про надання інформації про розмір заборгованості по заробітній платі. Позивач зазначила, що адвокатські запити залишились без відповіді. Крім того, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.06.2023 було також витребувано вказану інформація. Ухвала суду відповідачем виконана не була, конверт з копією ухвали, направлений на адресу відповідача, повернувся до суду без вручення адресату (а.с. 51). Невиплата позивачу заробітної плати відповідачем з лютого 2022 року підтверджується випискою АТ`АЛЬФА-БАНК», а також довідками Пенсійного фонду за формою ОК-5 (а.с. 15, 53). Даних обставин відповідач, не подавши відзив, не спростовував. Щодо суми заборгованості суд виходить з наступного. Позивач, звертаючись до суду, з урахуванням ненадання їй довідки про розмір заборгованості та не проведення розрахунку при звільненні, ставить питання про визначення суми заборгованості виходячи з мінімальної заробітної плати. Частинами 4, 7 ст.43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконувала свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримувала. При цьому, відповідно до довідки форми ОК-5 наданої Пенсійним фондом України, за лютий 2022 року позивачу здійснено виплату заробітної плати у розмірі 6 500,00 грн. (а.с. 53). Невиплату позивачу заробітної плати за період з березня 2022 року по день звільнення відповідач, не подавши відзив, не спростовував. Частинами 1, 2 ст. 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інформація про припинення діяльності відповідача, його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості, відсутня. З точки зору закону позивач при зверненні до суду має довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). У той же час, як зазначено вище, позивач позбавлена можливості отримати довідку про нараховану та не виплачену їй заробітну плату, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, зазначеного позивачем при зверненні до суду. Доказів про розмір заборгованості, витребуваний ухвалою суду від 12.06.2023 відповідач також не надав. Надані позивачем та на виконання ухвали суду відомості Пенсійного фонду України підтверджують перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем та невиплату їй заробітної плати в період з березня 2022 року по 24.10.2022. З урахуванням цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати виходячи з проведеного нею розрахунку за вирахуванням виплаченої їх заробітної плати за лютий 2022 року (6 500,00 грн.), тобто у розмірі 52 200,00 грн. Суд враховує, що за діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача тягар доказування виконання своїх зобов`язань перед працівником лежить саме на відповідачеві. У ході судового розгляду відповідачем не надано відомостей про виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі за вказаний нею період. На думку суду, відсутність у позивача можливості подання довідки про заборгованість по заробітній платі, неподання відповідачем до органу Пенсійного фонду відомостей про нараховану заробітну плату, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом її існування. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 03 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В свою чергу, виходячи з розміру заборгованої заробітної плати на момент звільнення, тривалість часу з моменту звільнення позивача з роботи та тривалості порушення її трудових прав на оплату праці, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 10 000, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно д п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Окрім цього, судом було відстрочено позивачу сплату судового збору за вимоги про відшкодування шкоди, які судом було задоволено частково. З урахуванням цього та пропорційності задоволених позовних вимог у цій частині, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 100,00 грн. судового збору. Окрім цього із позивача на користь держави підлягає стягненню інша частина судового збору - 900,00 грн., оскільки судом було відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення судом у даній справі. Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн. за вимогу в частині стягнення заробітної плати.

Outcome: partial