Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 12 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява керівника Летичівської окружної прокуратури за змістом якої [PERSON] , який є громадянином російської федерації, в порядку спадкування 24 червня 2014 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського виробництва із кадастровим номером 6823086200:01:001:0023, площею 0,296 га, яка розташована в с. Чапля на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (колишнього Летичівського) району Хмельницької області. Однак, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 24 червня 2014 року по даний час) не виконав обов`язок по її відчуженню і на даний час без перешкод незаконно використовує її, тому на підставі ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, п. 10 ч. 1 ст. 346, ст. 356 ЦК України прокурор просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вказану земельну ділянку з метою подальшого розпорядження нею, вирішити питання про судові витрати. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 12 вересня 2023 року надійшла позовна заява і заява про забезпечення позову. 3. 14 вересня 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. 14 вересня 2023 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову. 5. 24 жовтня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 6. Судові засідання призначались на 09 і 24 жовтня 2023 року, 06 і 16 листопада 2023 року. 7. Судом у даній справі окремо не постановлялась ухвала про проведення заочного розгляду справи, однак, зважаючи на позицію представника органу прокуратури у судовому засіданні 16 листопада 2023 року, суд фактично встановив наявність підстав для проведення заочного розгляду справи. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 8. 16 листопада 2023 року у судовому засіданні прокурор Летичівської окружної прокуратури Гриньова І.Д. позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. 9. 28 вересня 2023 року представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надав суду письмові пояснення згідно яких просять розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. 10. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином згідно з вимогами ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 11. Як зазначено у ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (ч. 5). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ч. 6). 12. В ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. 13. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені Законом України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. 14. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт. 15. Як зазначено у ст. 1 ЗК України (тут і далі в редакції на момент реєстрації права власності на земельну ділянку) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1). Право власності на землю гарантується (ч. 2). Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ч. 3). В силу ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. У відповідності до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч. 1). До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. «а» ч. 3). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5). Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності (ч. 2). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4). В силу ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду (п. «д»); невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (п. «е»). Як зазначено у ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки (п. «в»); невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (п. «д»). Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права (ч. 1). У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч. 2). В ч. 1 ст. 148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. 16. За приписами п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації: Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом (ч. 1). Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом (ч. 2). 17. Із наведених положень ЗК України випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише громадянам України. Іноземці можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у випадку прийняття спадщини, однак протягом року такі земельні ділянки підлягають відчуженню. У разі невиконання таких вимог закону для іноземця настають наслідки - земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. 18. У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавець визначив, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 19. 24 червня 2014 року державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Босмановою С.Ц. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, бланк НАА №595306, зареєстровано в реєстрі за №1-324, спадкова справа №238-1013, згідно з яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] , є її брат [PERSON] , 1945 року народження, проживаючий в [ADDRESS] , громадянин російської федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,296 (нуль цілих і двісті дев`яносто шість тисячних) га, розташованої на території [ADDRESS] , наданої для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЖ №969382, виданого на підставі рішення Чаплянської сільської ради №4 22-ої сесії від 21 квітня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів держактів на землю за №010975700057 від 11 серпня 2009 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-6801217572014 від 29 травня 2014 року, загальна площа земель всього 0,2965 (нуль цілих і дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять десятитисячних) га, в тому числі, рілля - 0,2965 (нуль цілих і дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять десятитисячних) га, кадастровий номер земельної ділянки - 6823086200:012:001:0023, цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. У означеному свідоцтві нотаріусом вказано, що згідно ст. 182 ЦК України право на спадщину на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 20. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №337639212 від 30 червня 2023 року вбачається, що 24 червня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-324, виданого 24 червня 2014 року державним нотаріусом Босмановою С.Ц., зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6823086200:01:001:0023, площею 0,296 га, вид угіддя - рілля, площа - 0,296 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , громадянином російської федерації, розмір частки - 1/1. VІ. МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 21. 24 червня 2014 року державним нотаріусом [PERSON]., який є іноземним громадянином, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом і цього ж дня за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6823086200:01:001:0023. Відомостей про відчуження іноземним громадянином [PERSON] цієї земельної ділянки Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містить. 22. [PERSON] будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тобто у період з 24 червня 2014 року по даний час, не виконав обов`язок по її відчуженню, тому порушив визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави. VІІ. ЩОДО ПРЕДСТАВНИЦТВА ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ В СУДІ ПРОКУРОРОМ 23. У позовній заяві зазначено, що про виявлені порушення земельного законодавства і наявність підстав для конфіскації належної [PERSON] земельної ділянки у власність держави Летичівською окружною прокуратурою було повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом від 03 липня 2023 року із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, в тому числі у судовому порядку. Однак, Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, листом від 10 серпня 2013 року повідомлено прокурора про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, тому прокурор звернувся з позовом до суду. 24. Надаючи оцінку таким доводам прокурора суд приходить до наступного. 25. Законодавець у п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначив, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 26. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 2). Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. 27. Як зазначено у абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 28. У п. 70 постанови від 25 квітня 2018 року по справі №806/1000/17 Верховний Суд зазначив, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. У постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (п. 76). Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 77). Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу (п. 78). Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 79). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п. 80). Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81). Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 29. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. 30. Ключовим для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України є поняття «інтерес держави». 31. Інтерес держави у даній справі полягає у тому, що іноземний громадянин порушив визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення і не відчужив її протягом року після набуття права власності, хоча дана процедура безумовно передбачена ч. 4 ст. 81 ЗК України, є імперативною і не передбачає винятків. На зазначені порушення орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, не відреагував, з відповідним позовом до суду у розумний строк не звернувся, тому суд вважає, що наявна бездіяльність компетентного органу, що об`єктивно стало підставою для представництва в суді інтересів держави прокурором. Крім того, у п. 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Постановою Верховного суду України у справі №11/446 від 15 травня 2012 року визначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи, яка фінансується із бюджету. Виходячи із зазначеного, вказана Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області обставина (відсутність коштів, виділених на сплату судового збору) не може слугувати перешкодою для подання позову до суду компетентним органом. За таких обставин прокурор правомірно звернувся до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. 32. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім того, воєнні дії, які ведуться на території України, вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у державі, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була безумовно повернута у власність держави. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений у ч. 4 ст. 81, ч. 1 і ч. 2 ст. 145 ЗК України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 33. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України прокурор належними і допустимими доказами довів правомірність заявлених вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження прокурора, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. ІХ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 34. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений прокурором судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Х. ЩОДО ЗАХОДІВ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ 35. 14 вересня 2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області задоволено заяву керівника Летичівської окружної прокуратури про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку із кадастровим номером 6823086200:01:001:0023, площею 0,296 га, сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського виробництва, що розташована в с. Чапля на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (колишнього Летичівського) району Хмельницької області і належить на праві власності громадянину російської федерації [PERSON] . Відповідно до ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8). На час ухвалення судом рішення у даній справі до суду не надходили вмотивовані клопотання учасників справи про скасування заходів забезпечення позову. Судом ухвалюється рішення про задоволення позову, однак рішення суду набирає законної сили у визначений процесуальним законом строк, тому вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Outcome: approved