Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив встановити факт будівництва ним приміщень та будівель у домоволодінні за адресою [ADDRESS] , а саме - гаражу [NUMBER] площею 32,1 кв.м. в житловому будинку літ. «В-3», гаражу літ. «в1» та сараю літ. «Ж». Також просив визнати за ним право власності на 1/10 частину домоволодіння за вказаною адресою, виділивши в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна 1/10 частину у праві спільної часткової власності, до складу якого входить гараж 2 площею 32,1 кв.м. в житловому будинку літ. «В-3», гараж літ. «в1» та сарай літ. «Ж» за адресою [ADDRESS] . В обгрунтування\~позову вказував,\~що згідно\~висновку експерта\~№ 61-18\~будівельно-технічного\~дослідження житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~які розташовані\~по [ADDRESS] від\~17.08.2018\~року,\~вартість вищезгаданих\~приміщень і\~будівель становить\~646421\~грн.,\~крім того\~частка цих\~приміщень складає\~1/10\~частину у\~домоволодінні по\~ [ADDRESS] . Також вищезгаданим\~висновком експерта\~№ 61-18\~будівельно-технічного\~дослідження визначено,\~що гараж\~2\~площею 32.1\~м2\~в житловому\~будинку літ.\~«В-3»,\~гараж літ.\~«в1»\~та сарай\~літ.\~«Ж» в\~домоволодінні по\~ [ADDRESS] ,\~якими користується\~позивач,\~мають окремі\~виходи і\~можуть бути\~виділені. Визначаючи ціну позову виходив з вартості вищезгаданої 1/10 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка згідно висновку експерта № 61-18 будівельно-технічного дослідження становить - 646421грн. Ухвалою суду від 13.05.2022 року відкрито провадження у справі. 09.06.2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в обґрунтуванні вказувала, що з позовом [PERSON] не погоджується, вважає його безпідставним та таким що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У липні 2004 року, [PERSON] разом із покійною на даний час [PERSON] , у рівних частках придбали у [PERSON] домоволодіння разом із земельною ділянкою у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 липня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності від 20.10.2004 року які додаються. Після купівлі домоволодіння у 2005 році оформили право власності на земельну ділянку площею 1100 кв.м. (кадастровий номер 5310137000:18:005:0004), на якій розташовано домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26.10.2005 року. За спільною домовленістю в період часу з 2007 по 2010 роки, на приватизованій земельній ділянці по [ADDRESS] було побудовано ряд будівель, що підтверджується декларацією про готовність об?єкта до експлуатації та технічним паспортом домоволодіння, а саме: житловий будинок позначений на технічному паспорті від 19.03.2015 року літ.В-3 на першому поверсі якого розташований гараж 2, на який позивач просить визнати право власності, госпблок (літ.3), сарай (літ. Е), прибудова (літ.з), сарай (літ. Ж) та гараж (літ. в-1) на які позивач також просить визнати право власності. В подальшому, у 2017 році пожертвували 9/25 часток двох житлових будівель з господарськими будівлями та спорудами Київській духовній академії свідомості Крішни в Україні. У 2012 році, [PERSON] із співвласницею [PERSON] вирішили здати пустуючи новозбудовані приміщення в оренду [PERSON] строком на 2 роки 11 місяців. Однак після спливу строку оренди, орендатор ігноруючи вимоги власника, безпідставно відмовився звільняти приміщення в яких він облаштував СТО. Замість звільнення приміщень в яких з 2015 року позивач незаконно знаходиться та здійснює підприємницьку діяльність, у 2018 році [PERSON] подав до Октябрського районного суду м. Полтави аналогічний позов, в якому також просив встановити факт будівництва вказаних приміщень, визнання права власності на сарай та два гаражі з подальшим виділенням їх в окремий об?єкт права власності. Таким чином, твердження позивача про те, що він починаючи з 2012 року здійснив будівництво гаражу [NUMBER] що знаходиться на першому поверсі житлової будівлі В-3, а також гаражу «в-1» та сараю «Ж» не відповідає дійсності та спростовуються письмовим доказами, зокрема декларацією про готовність об?єкта до експлуатації від 24.11.2015 року, в якій зазначено забудовника [PERSON] та [PERSON] та початок, закінчення будівництва спірних приміщень 2007 - 2010 рік, а також даними технічного паспорту на садибний житловий будинок від 19.03.2015 року, в якому чітко визначено, що спірні приміщення були побудовані до 2012 року, зокрема: житловий будинок В-3 разом із гаражем розташованому на першому поверсі будинку у 2007 році, а інші спірні приміщення (гараж «в-1» та сарай «Ж») у 2010 році. За таких обставин вважає, що доводи позивача є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону. Позивач ніколи не являвся та не являється власником а ні приміщень, а ні земельної ділянки по [ADDRESS] . Нічого не будував та ніяких дозволів на будівництво від власників земельної ділянки не отримував. З 2012 по 2015 роки позивач був орендарем спірних приміщень та після спливу терміну договору оренди безпідставно відмовляється звільняти та передавати приміщення власнику, у зв?язку із чим, подавався до суду позов про усунення перешкод користування майном та стягнення з [PERSON] упущеної вигоди. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.03.2023 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні майном, а саме: нежитловими приміщеннями, які знаходяться у [ADDRESS] , позначеними в технічному паспорті від 19.03.2015 року літерами «Ж», «в-1» та гаражем [NUMBER] площею 32,1 кв.м., який знаходиться в приміщенні будівлі «В-3», шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказані приміщення. Стосовно висновку експерта будівельно-технічного дослідження від 17.08.2018 року №61-18 складеного судовим експертом Авдєєвим А.К., на якій посилається позивач, то згідно відповіді Міністерства Юстиції України від 08.01.2020 року, висновок наданий позивачем не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів та методиці проведення такого виду дослідження, у зв?язку із чим, на розгляд Центрального експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України було винесено питання про притягнення судового експерта [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2022 року заяву про забезпечення позову [PERSON] задоволено. Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2022 року та постановлено з цього питання нову ухвалу, якою заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження гаражу 2 площею 32,1 кв.м. в житловому будинку літ. «В-3», гаражу літ. «в1» та сараю літ. «Ж» за адресою [ADDRESS] . 13.06.2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] не прибув у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно. Відповідач [PERSON] та її адвокат заперечували, щодо задоволення позовних вимог, посилалися на ухвалу апеляційного суду від 07.03.2023 року №554/1547/18. Третя особа не з`явилася в судове засідання, належним чином повідомлені про судове засідання. Суд, заслухавши представника відповідача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що у липні 2004 року, [PERSON] разом із [PERSON] , у рівних частках придбали у [PERSON] домоволодіння разом із земельною ділянкою у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 липня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності від 20.10.2004 року. Після купівлі домоволодіння у 2005 році оформили право власності на земельну ділянку площею 1100 кв.м. (кадастровий номер 5310137000:18:005:0004), на якій розташовано домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26.10.2005 року. Після купівлі домоволодіння у 2005 році оформили право власності на земельну ділянку площею 1100 кв.м. (кадастровий номер 5310137000:18:005:0004), на якій розташовано домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26.10.2005 року. У 2012 році, [PERSON] із співвласницею [PERSON] вирішили здати пустуючі новозбудовані приміщення в оренду [PERSON] строком на 2 роки 11 місяців. Однак після спливу строку оренди, орендатор ігноруючи вимоги власника, відмовився звільняти приміщення. 21.11.2019 року до місцевого суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання вчинити дії та стягнення збитків. Згідно позову [PERSON] просила: усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: нежитловими приміщеннями які знаходяться у [ADDRESS] , позначеними в технічному паспорті від 19.03.2015 року літерами «Ж», «в-1» та гаражем [NUMBER] площею 32,1 кв.м., який знаходиться в приміщенні будівлі «В-3», шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказані приміщення; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Позов обґрунтовула тим, що у 2012 році між нею, [PERSON] , яка померла у 2018 році, як власниками нерухомого майна, та відповідачем [PERSON] було укладено трьохсторонній договір оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] строком дії до 16 вересня 2015 року. Відповідно до умов вказаного договору (п.1.1), власники нерухомого майна передали у строкове користування (на 2 роки 11 місяців) технічне нежитлове приміщення площею 30,45 та 57 кв.м. по [ADDRESS] громадянину [PERSON] з метою здійснення останнім підприємницької діяльності. Згідно п.1.1 договору, орендар взяв на себе зобов`язання зі сплати орендної плати та повернення орендодавцю наданого йому в оренду приміщення після припинення дії договору. Пунктом 4 вказаного договору було встановлено, що в якості (за рахунок) орендної плати орендар проводить ремонтні роботи з поліпшення орендованого приміщення та всі проведені орендарем поліпшення (як від`ємні так і не від`ємні) безкоштовно переходять у власність орендодавця після закінчення терміну дії договору. Після закінчення строку дії договору [PERSON] безпідставно відмовився звільняти надані йому в оренду приміщення та продовжив здійснювати підприємницьку діяльність, облаштувавши його під станцію техобслуговування. Тривалий час на вимоги власника не реагував, замість звільнення приміщення у серпні 2018 р. подав до суду позов про встановлення факту будівництва ним приміщень, які були надані йому в оренду за вказаним договором, та визнати за ним право власності на ці приміщення та виділити в окремий об`єкт права власності. 16 лютого 2022 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтава у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Київської духовної академії свідомості Крішни в Україні, третіх осіб: приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецької Ірини Вікторівни, Полтавської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки, визнання договору пожертви частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] - відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.03.2023 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні майном, а саме: нежитловими приміщеннями, які знаходяться у [ADDRESS] , позначеними в технічному паспорті від 19.03.2015 року літерами «Ж», «в-1» та гаражем 2 площею 32,1 кв.м., який знаходиться в приміщенні будівлі «В-3», шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказані приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно із частинами 1,2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно із частинами 1 та 2 статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років. Відповідно до пунктів 7.1., 7.3 договору оренди, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останній після закінчення строку оренди, визначеного цим договором, орендар зобов`язаний був передати орендодавцю приміщення протягом 3-х днів з моменту закінчення строку оренди тобто з 16.09.2015 року за актом приймання-передачі. Приміщення вважаються фактично переданими орендодавцеві з моменту підписання акту приймання-передачі. У момент підписання цього акту орендар передає орендодавцеві ключі від приміщення. Разом з тим, щодо встановлення факту будівництва позивачем приміщень та будівель у домоволодінні за адресою [ADDRESS] , а саме - гаражу [NUMBER] площею 32,1 кв.м. в житловому будинку літ. «В-3», гаражу літ. «в1» та сараю літ. «Ж»., то не надані докази, які підтвержуюють саме будівництво, [PERSON] у визначені договором строки не передав нежитлові приміщення, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] орендарю, чим порушив умови договору та право відповідачів на користування належним їм майном. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та відповідачі, як на підстави своїх вимог, дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed