Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Калинич О.І. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в обґрунтування позовної заяви вказала, що 05 березня 2016 року між [PERSON] та відповідачем[PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області було зроблено відповідний актовий запис №112 від 05 березня 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Крім того зазначила, що від спільного шлюбу у них є дитини, а саме син [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день дитина проживає з матір`ю. Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали ряд обставин, які зумовлені різними поглядами на життя, шлюб носить тільки формальний характер, шлюбні відносини фактично припинені з 2022 року, продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам, а тому подальше його існування вважає недоцільним, спільного господарства не ведуть. Син проживає разом з матір`ю, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] та стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і досягнення дитиною повнолітнього віку. Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він зазначає, що вимоги щодо розірвання шлюбу визнає повністю, шлюб просить розірвати. Щодо стягнення аліментів, позов визнає частково в розмірі 2272 гривні, що відповідає прожитковому мінімуму для дити до 6 років. Позивачем подано відповідь на відзив, у якій остання з посиланням на норми чинного законодавства, рішення Європейськогго суду з прав людини, міжнародні акти щодо захисту дітей, просить не приймати до уваги відзив та стягнути аліменти у зазначеній в позовній заяві суммі. Ухвалою судді від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. 30 жовтня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву згідно з якою позовні вимоги визнає повністю в частині розірвання шлюбу, проте заперечує щодо розміру стягуваних аліментів, та просить зменшити суму стягнення з 3000 гривень до 2272 гривень. 09 листопада 2023 року представник позивача подала відповідь на відзив, згідно якого заперечила проти викладених у відзиві обставин та просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судовому засіданні 17 листопада 2023 року: - позивач та її представник не з`явилися, однак, адвокат подала заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними в справі матеріалами, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити. - відповідач та його адвокат у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи, був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судових повісток. Представник відповідача, через канцелярію суду, подав заяву згідно з якої, просить врахувати обставини викладені у раніше поданому відзиві, позовні вимоги задовольнити частково, розгляд справи провести у їх відсутності. На підставі ст.211 ЦПК України, враховуючи, що сторони у справі скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд здійснює розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за №112 від 05 березня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 15 червня 2018 року виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиціїї у Закарпатській області. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодекс. Згідно ч. 1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на життя. У сім`ї кожен живе своїм життям. Відновлення стосунків суперечить їх інтересам. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. За час перебування у шлюбі сім`ї так і не утворилось, шлюб існує лише формально. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини то суд зазначає наступне. Як випливає з позовної заяви, між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільної малолітньої дитини, способу їх сплати. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України(далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.2 ст.181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181\~СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Крім того, згідно із ч.3 ст 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182\~СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, не працездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та не рухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейне законодавство зобов`язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте сторонами, не досягнуто згоди, щодо розміру та порядку сплати аліментів, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищенаведеного, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини по забезпеченню їй рівня життя, необхідного і достатнього для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 09 серпня 2023 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 1073 У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 1073\~(одна\~тисяча сімдесят\~три)\~грн.\~60\~коп. судового збору на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial