Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 236\~454,66 грн. за період з 22.06.2022 по 10.02.2023, посилаючись на затримку відповідачем повного розрахунку при звільненні та остаточного його проведення лише 10.02.2023. В обґрунтування вимог зазначено, що з 08.04.1999 він працював на посаді машиніста тепловоза, а 21.06.2022 звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 20.06.2022 відповідачем видано наказ щодо звільнення, а 09.08.2022 він звернувся до відповідача із заявою щодо проведення повного розрахунку при звільненні. 13.07.2023 він звернувся до відповідача із запитом про розміри сум та дати виплати йому одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю, 21.07.2023 отримав відповідь про виплату належних йому сум у розмірі 146\~647,20 грн. Тому з врахуванням його середньоденного заробітку у сумі 1\~010,49 грн. та періоду невиплати, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 04.09.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 15.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов. Залишено без розгляду відзив на позов Акціонерного товариства «Українська залізниця». Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, [PERSON] наказом (розпорядженням) № 363/ОС від 20 червня 2022 року звільнений з 21 червня 2022 року із посади машиніста тепловоза Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». За повідомленням начальника СП «Криворізьке локомотивне депо», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 були призупинені інші додаткові виплати, передбачені колективним договором. Протокольним рішенням правління від 24.10.2022 № Ц-54/90 нарахування та виплати матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію проводиться в хронологічній послідовності згідно з графіком погашення. [PERSON] одноразова грошова допомога згідно з графіком погашення була нарахована у лютому 2023 року у сумі 146\~647,20 грн. та виплачена 10 лютого 2023 року. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19) зазначив, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Подібні висновки викладені неодноразово Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.02.2020 у справі №806/305/17, від 06.08.2019 у справі №826/9793/18, від 20.02.2020 у справі №821/723/17, від 02.09.2020 у справі №804/7733/16, від 28.01.2021 у справі №240/11214/19. Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 було викладено правову позицію, згідно з якою оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 10.02.2023, суд, враховуючи вищезазначені правові позиції та тривалість порушення, вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь період невиплати, та період, протягом якого АТ «Українська залізниця» не виконувало свій обов`язок щодо виплати належних позивачу сум (Постанова Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19). Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». У ході розгляду справи судом установлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі, передбачений статтею 116 КЗпП України, АТ «Українська залізниця» у день звільнення позивача не проведено, тому зважаючи на те, що фактично повний розрахунок здійснено 10 лютого 2023 року, то підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 червня 2022 року по 10 лютого 2023 що складає 234 дні, у сумі 236\~454,66 грн (1\~010,49 грн розмір середньоденної заробітної плати х 234 кількість днів), Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) від 08 грудня 2021 року у справі № 536/1267/18 (провадження № 61-10824св21). Разом з тим, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Так, у даній справі суд враховує співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні; а також період прострочення в умовах війни, коли у зв`язку з військовою агресією рф частина підприємств, у тому числі й відповідач, перебувають у стані простою, тощо. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 146\~647,20 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому суд вважає можливим стягнути суму судового збору з відповідача на користь позивача за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved