Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

1. Стислий виклад позовної заяви 19 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані наступним чином. 09 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу гроші в сумі 1 111 870 грн, що еквівалентно 41 396,00 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору в обмін на зобов`язання останньої повернути отримані кошти до 09 березня 2022 року включно. Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується розпискою, складеною нею власноруч на договорі позики. За умовами, п. 2 вказаного договору, сторони погодили, що виконання зобов`язань за договором має бути здійснено в готівковій формі та/або безготівково на банківський рахунок позикодавця, повідомлений позичальнику. Позика повертається частинами у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. Згідно з п. п. 2.6. договору, позика повертається частинами в наступному порядку: в строк до 09 жовтня, 09 листопада, 09 грудня 2021 року, 09 січня та 09 лютого 2022 року у гривнях, у сумі, яка еквівалентна 1 815 дол. США та до 09 березня 2022 року у сумі, яка еквівалентна 32 321 дол. США. За період з 09 вересня 2021 року по 12 вересня 2023 року [PERSON] повернула [PERSON] частину отриманої позики в сумі, еквівалентній 12 300 дол. США, зокрема: 11 жовтня 2021 року - суму, еквівалентну 3 000 дол. США, 09 листопада 2021 року - суму, еквівалентну 2 000,00 дол. США, 14 січня 2022 року - суму, еквівалентну 4 000 дол. США, 21 лютого 2022 року - суму, еквівалентну 1 300 дол. США та 10 квітня 2023 року - суму, еквівалентну 2 000 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками. Таким чином, відповідач частково повернула борг за договором позики в сумі, еквівалентній 12 300 дол. США замість суми, яка еквівалентна 41 396,00 дол. США. Тобто, неповернутою у встановлений договором позики строк залишилася позика в сумі 1 110 012 грн 40 коп., що еквівалентно 29 096 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційним банками станом на 12 вересня 2023 року. На підставі п. 3 договору позики, яким передбачено, що при неповерненні чи несвоєчасному повернені сум позики або її частини, у строки, визначені договором, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки сплати боргу, [PERSON] повинна сплатити [PERSON] пеню за період з 12 вересня 2022 року по 12 вересня 2023 року включно в сумі 4 341 901 грн 05 коп. Всього, станом на 12 вересня 2023 року, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 5 451 913 грн 45 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у вказаному вище розмірі та судовий збір у сумі 13 420 грн. 2. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 26 вересня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 12 жовтня 2023 року. Протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 28). Протокольною ухвалою від 12 жовтня 203 року підготовче засідання в справі відкладене на 26 жовтня 2023 року за клопотанням представників сторін (а. с. 45). Ухвалою від 26 жовтня 2023 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 15 листопада 2023 року (а. с. 77). Протокольною ухвалою від 15 листопада 2023 року розгляд справи відкладено на 27 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача (а. с. 84). 3. Короткий зміст відзиву на позовну заяву 19 жовтня 2023 року від адвоката Віданової О.В., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1023710 від 29 вересня 2023 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. До лютого 2022 року відповідач не мала заборгованості перед позивачем, оскільки в повному обсязі та відповідно до умов договору повертала отриману позику. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, розпочатою 24 лютого 2022 року,у м. Буча Київської області, де проживала [PERSON] , цілий місяць тривали бої, через що відповідачка змушена була, рятуючи своїх малолітніх дітей, евакуюватися і тимчасово виїхати за кордон. Вимушена евакуація з м. Бучі та втрата стабільного доходу через військові дії напряму вплинули на можливість [PERSON] виконувати зобов`язання за договором позики щодо внесення платежів у порядку та строки, визначені п. 2.6 цього договору. Торгово-промислова Палата України засвідчила, що військова агресія РФ, яка стала підставою введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, є форс-мажорною обставиною. Разом з цим ТПП підтвердила, що вказана обставина до її офіційного закінчення є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною для фізичних осіб по договору, виконання якого настало і стало неможливим внаслідок настання такої форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили). Таким чином, не виконання умов договору позики було зумовлено форс-мажорною обставиною, а відтак відповідачка не повинна нести відповідальність за невиконання умов договору в частині сплати штрафів, пені. Крім того, заявлений [PERSON] розмір пені значно перевищує суму боргу, що становить непомірний тягар для відповідача і є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства та є підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій. Також, відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Посилаючись на викладені вище обставини, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а. с. 54-57). 4 Позиція сторін у судовому засіданні У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник останнього адвокат Баранов О.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1139023, позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник останньої адвокат Віданова О.В. позов визнала частково, не оспорювала суму основного боргу за договором позики, разом з цим заперечувала проти задоволення позовних вимог про стягнення пені з підстав, викладених у відзиві. 5. Фактичні обставини, встановлені судом 09 вересня 2021 року між сторонами в справі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальнику) у власність гроші в сумі 1 111 870 грн, що еквівалентно 41 396 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору, в обмін на зобов`язання останньої повернути отримані кошти до 09 березня 2022 року включно. Пунктом 2 цього договору передбачено, що виконання зобов`язання за договором має бути здійснено в готівковій формі та/або безготівково на банківський рахунок позикодавця, повідомлений позичальнику письмовою заявою. Позика повертається у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів частинами в порядку, передбаченому п.п. 2.6 договору, а саме: 1) у строк до 09 жовтня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 815 доларів США; 2) до 09 листопада 2021 року - сума у гривнях, еквівалентна 1 815 доларів США; 3) до 09 грудня 2021 року - сума у гривнях, еквівалентна 1 815 доларів США; 4) до 09 січня 2022 року - сума у гривнях, еквівалентна 1 815 доларів США; д) до 09 лютого 2022 року - сума у гривнях, еквівалентна 1 815 доларів США; 5) до 09 березня 2022 року - сума у гривнях, яка еквівалентна 32 321 доларів США. У п. 3 договору позики сторони правочину погодили, що при неповерненні чи не своєчасному повернені суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.6 цього договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки сплати боргу. При неналежному виконанні позичальником зобов`язань, визначених пунктом 2.6. договору, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України (п. 4 договору). У п.п. 4.1 договору зазначено, що своїм підписом під цим договором позичальник підтверджує факт отримання ним від позикодавця грошей в сумі 1 111 870 грн, що еквівалентно 41 396 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладання цього договору. Згідно з п. 7 договору сторони домовилися про черговість задоволення вимог позикодавця в наступному порядку: у першу чергу сплачується неустойка; у другу чергу відшкодовуються витрати позикодавця, пов`язані з одержанням виконанням зокрема, але не виключно, витрати, пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки або реалізацією предмета іпотеки); у третю чергу сплачується основна сума боргу. У п. 8 договору позики сторони стверджують та повідомляють один одному та усім зацікавленим у тому особам, що: 1) в момент підписання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) передбачати їх наслідки; 2) розуміють умови цього правочину, свої права та обов`язки за цим договором; 3) володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та розтлумачити цей договір; 4) при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; 5) цей договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску/примусу; 6) цей Договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; 7) правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків та не є фіктивним (а. с. 4-6). Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, станом на 12 вересня 2023 року відповідач [PERSON] має перед позивачем [PERSON] заборгованість за договором позики від 09 вересня 2021 року в загальному розмірі 5 451 913 грн 45 коп., з них: 1 110 012 грн 40 коп., що еквівалентно 29 096 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками станом на 12 вересня 2023 року - сума основної заборгованості за договором та 4 341 901 грн 05 коп. - пеня, обрахована відповідно до п. 3 договору позики за період з 12 вересня 2022 року по 12 вересня 2023 року включно (а. с. 7-11). 6. Норми права, застосовані судом, та висновки суду Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України. А) Щодо основної суми боргу за договором позики Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки, про застосування статей 1046, 1047 ЦК України, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. В силу вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору позики від 09 вересня 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 1 111 870 грн, що еквівалентно 41 396 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору, в обмін на зобов`язання повернути отримані кошти до 09 березня 2022 року включно. Як стверджує позивач, на виконання умов договору позики відповідач сплатила йому кошти в сумі, еквівалентній 12 300 дол. США, зокрема: 11 жовтня 2021 року - суму, еквівалентну 3 000 дол. США, 09 листопада 2021 року - суму, еквівалентну 2 000,00 дол. США, 14 січня 2022 року - суму, еквівалентну 4 000 дол. США, 21 лютого 2022 року - суму, еквівалентну 1 300 дол. США та 10 квітня 2023 року - суму, еквівалентну 2 000 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками. Таким чином, [PERSON] має сплатити заборгованість за договором позики в сумі 1 110 012 грн 40 коп., що еквівалентно 29 096 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційним банками станом на 12 вересня 2023 року. Факт існування заборгованості за договором позики від 09 вересня 2023 року відповідачем не заперечується, сума боргу не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за вказаним договором позики у сумі 1 110 012 грн 40 коп., що еквівалентно 29 096 дол. США за середнім курсом продажу долара США комерційним банками станом на 12 вересня 2023 року. Б) Щодо стягнення пені Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ст. 551 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з п. 3 договору позики від 09 вересня 2021 року, при неповерненні чи не своєчасному повернені суми позики, тобто у строки, визначені пунктом 2.6 цього договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки сплати боргу (а .с. 4-6). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв`язку з виникненням у відповідача [PERSON] заборгованості за вказаним договором, остання має сплатити пеню в сумі 4 341 901 грн 05 коп., яка обрахована відповідно до п. 3 договору позики за період з 12 вересня 2022 року по 12 вересня 2023 року включно (а. с. 7-11). Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався і діє на даний час. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач просить стягнути пеню за порушення грошового зобов`язання в сумі 4 341 901 грн 05 коп., обраховану відповідно до п. 3 договору позики за період з 12 вересня 2022 року по 12 вересня 2023 року включно, тобто під час дії воєнного стану, суд не вбачає законних підстав для задоволення цих позовних вимог. Відносно викладених у відзиві на позовну заяву доводів представника відповідача про форс-мажорні обставини, пов`язані із військовою агресією Російської Федерації проти України, суд зазначає наступне. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався й наразі триває. Листом №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Цим же листом Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21, від 30 травня 2022 року у справі №922/2475/21, від 30 листопада 2021 у справі №913/785/17, від 21 липня 2021 року у справі №912/3323/20. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями, що стороною відповідача, в свою чергу, не доведено. 7. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з цим позовом судового збору в сумі 2 732 грн 31 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 20,36%. На підставі викладеного,

Outcome: partial