Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

29.09.2023 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось і на даний час позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Син сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Однак відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання спільного сина, хоча відповідач молодий і здоровий чоловік, працює, а тому в змозі надавати допомогу на утримання дитини. Крім того, позивач потребує коштів на своє утримання, оскільки вона не має змоги працювати тому що здійснює догляд за дитиною до трьох років. За таких підстав позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином трирічного віку. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. 11.10.2023 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31 липня 2021 року Могилів-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Як вбачається з копії витягу з реєстру територіальної громади № 2022/002232570 від 21.12.2022 позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки № 602 від 07.09.2023, виданої виконкомом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області до складу сім`ї [PERSON] входить син [PERSON] , [INFO] . Зареєстроване місце проживання родини за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради № 669 від 15.09.2023 [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради та одержує «Допомогу при народженні дитини» у період з 01.03.2022 по теперішній час на утриманця [PERSON] , [INFO] . Допомога призначена до 28.02.2025 (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання сина, його фізичного та духовного розвитку. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін та відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та, зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 80 СК України). При цьому відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на\~утримання вагітна\~дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Вказане свідчить, що позивач має право на своє утримання від відповідача, незалежно від наявності доходу у неї, проте за наявності можливості надавати таку допомогу відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування у справах про стягнення аліментів на утримання дружини є, зокрема, можливість відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів на своє утримання позивач посилається на те, що відповідач є молодим і здоровим чоловіком, працює, а тому має змогу надавати допомогу на утримання позивача до досягнення сином сторін трирічного віку. Разом з тим, жодних доказів того, що відповідач отримує дохід, який дозволяє сплачувати йому аліменти на утримання дитини, а також додатково і на утримання дружини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) позивач суду не надала. При цьому з клопотанням про витребування доказів, які б надали суду можливість встановити матеріальне забезпечення відповідача, не зверталась. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання позивача є недоведеною належними та допустимими доказами, а відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України, а судовий збір в сумі 1073,60 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial