Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У листопаді 2021 року Фізична особа - підприємець " [PERSON] ", в особі представника - адвоката Литвин Р.М., звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 64 703,26 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 26.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту №107284883, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Honda Civic», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». 16 квітня 2020 року біля 10 год. 40 хв. по вул. Братиславська, 36/2 у м. Києві, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «RENAULT DOKKER», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням водія [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «RENAULT DOKKER», д.н.з. « [NUMBER] », що підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у справі № 754/12831/20. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП звернувся до ПрАТ «Альфа Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування. Факт ДТП від 16 квітня 2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 2037053-1 від 30.06.2020. ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 64 703,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування № 17461 від 30 червня 2020 року. Транспортний засіб «Honda Civic», р.н. « [NUMBER] », яким керував вiдповiдач на момент вчинення ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 107284883 від 26.07.2019 року . 16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 107284883 від 26.07.2019. Позивач просить суд стягнути з відповідача завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі: 64 703,26 грн., витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. У позовній заяві позивач вказав місце проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . 30.11.2021 на звернення суду з ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» отримано інформацію про те, що відповідачі по місту Києву зареєстрованими не значаться (а.с 50-51). Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року було відкрито провадження в цивільній справі за позовом Фізичної особи - підприємця " [PERSON] " до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач [PERSON] не отримала позовну заяву з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження і поштове відправлення було повернуто до суду. Відповідач у справі [PERSON] отримав копію ухвали суду та позовну заяву з додатками 01.02.2022 року, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. До судового розгляду сторони не з`являлись тричі. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2022 року було задоволено позовні вимоги Фізичної особи - підприємця " [PERSON] " до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця " [PERSON] » 64703 гривні 26 копійок відшкодування завданих збитків в порядку регресу. Стягнуто з [PERSON] , на користь Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » судовий збір у розмірі 454 гривні.Стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » судовий збір у розмірі 454 гривні. Стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 11424 гривні 40 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 11424 гривні 40 копійок. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 31 липня 2023 року відповідачем до Деснянського районного суду м. Києва подано заявупро перегляд зазначеного заочного рішення. Представник заявників просив заяву задовольнити, посилаючись на те, що його довіритель позовну заяву та судові повістки не отримував, а підпис на рекомендованому повідомленні не його. Крім того, представник заявника зазначив, що на час винесення судового рішення у справі відповідач перебув в лавах збройних сил України. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 22 квітня 2022 року в цивільній справі за позовом Фізичної особи - підприємця " [PERSON] " до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, вищезазначене рішення скасоване та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на повному задоволені. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту № 107284883, застрахований транспортний засіб -«Honda Civic», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Відповідно до умов вказаного Договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Вiдповiдно до матеріалів адміністративного провадження [PERSON] , 16.04.2020 року о 10:55 годин, керуючи автомобілем «Honda Civic», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Братиславська, 36/2 у м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та зіткнувся з автомобілем «RENAULT DOKKER», р.н. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2020 у справі № 754/12831/20 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] , водій автомобіля «RENAULT DOKKER», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування. Згідно з Рахунку-фактури № АА-0000032 від 19.05.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT DOKKER», державний номерний знак « [NUMBER] » склала 113 372,10 грн. На підставі страхового акту № 0587.206.20.08 від 26.03.2020 до Договору страхування наземного транспорту №7110854-02-10-00 від 25.04.2019, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 19491,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8683 від 26.03.2020. 16.11.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 107284883 від 26.07.2019. Позивач звернувся до відповідачів з метою врегулювання спору в досудовому порядку, однак відповідачі кошти не сплатили, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Матеріалами справи підтверджується завдання шкоди відповідачем та компенсація завданої шкоди позивачем постраждалій особі. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на те, що обґрунтованість позовних вимог доводиться наявними у справі доказами, а також, враховуючи, що відповідач не відшкодував завдану шкоду, не надав жодних доказів про відсутність заборгованості або часткову її сплату, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, до солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] в порядку регресу підлягає сума грошових коштів у загальному розмірі 64 703,26 грн. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Щодо заяви представника позивача про розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) слід зазначити таке. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 02.02.2021, укладеного з Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] », копію додатку до договору про надання правової допомоги від 02.02.2021 копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.10.2021 про прийняття коштів в. у розмірі 20 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 24.05.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 97 від 28.04.2021 про прийняття коштів від ФОП « [PERSON] ». у розмірі 22 848,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2021. На підставі вказаних доказів представник відповідача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 22 848,00 грн. на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Частина друга статті 95 ЦПК України передбачає, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Частиною п`ятою статті 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Порядок засвідчення копій документів, станом на момент подання представником позивача заяви про розподіл судових витрат, визначений п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17, від 27 вересня 2021 року № 5026/886/2012, незасвідчені копії документів визнаються недопустимими доказами. Копії доказів, надані представником позивача на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме копії договорів про надання правової допомоги від 02.02.2021, додаткова угода №3 від 02.02.2021, копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 24.05.2021, засвідчені належним чином, а отже, визнаються судом допустимими доказами. З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат з професійної правничої допомоги достатні. Відповідачі потерпілій стороні ніяких відшкодувань не здійснив. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved