Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 вересня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовна заява обгрунтована тим, що судовим наказом Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.10.2020 року та ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.11.2020 року на користь [PERSON] призначено стягнення аліментів із [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] , будучи здоровим і працездатним, маючи постійний дохід у вигляді заробітної плати, яку отримує неофіційно, не належно сплачує аліменти на утримання дітей, будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає. За період з вересня 2020 року по липень 2023 року відповідач сплатив позивачці аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 31.07.2023 року утворилася заборгованість за аліментами в сукупному розмірі 48 120,74 гривень. За період з 29.09.2020 року по 31.07.2023 року сума неустойки (пені) складає 181 768,00 гривень. Таким чином, позивач [PERSON] прохала суд стягнути із [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у сумі 48 120,74 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20-21). 06 жовтня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що підприємство ПАТ «Придніпрянський спецкарєр», де [PERSON] працює на посаді водія автотранспортних засобів, призупинило дії трудових договорів з працівниками в зв`язку з тимчасовою відсутністю замовлень, і як наслідок, відсутністю заробітної плати працівникам, тому в [PERSON] виникли певні матеріально-фінансові обставини, ті умови і життєві обставини, які від нього не залежать. Вказані об`єктивні обставини підтверджуються довідками про доходи [PERSON] за 2020-2022 роки, виданими ПАТ «Придніпрянський спецкарєр», наказами ПАТ «Придніпрянський спецкарєр» за 2022-2023 роки. Незважаючи на об`єктивні обставини щодо відсутності заробітної плати, [PERSON] намагався сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, що підтверджується квитанціями банку про перерахування грошових коштів аліментів на ім`я [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про відсутність у [PERSON] умислу на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. Тому відповідач [PERSON] прохав відмовити в задоволенні позовних вимог. 14 листопада 2023 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на\~ відзив\~ на\~ позовну заяву, в якій зазначила, що з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 63588850 Кобеляцького ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.08.2023 року № 13638 вбачається, що відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі і таких об`єктивних обставин, як призупинення дії трудових відносин та відсутності заробітної плати, не існувало, що підтверджується доказами, які надає сам відповідач (довідка з податкової про розмір доходів [PERSON] за період з 2020 по 2023). Так, станом на листопад 2022 року заборгованість зі сплати аліментів у рамках ВП № 63588850 становила 19 038,74 гривень. Відповідач [PERSON] також зазначає, що незважаючи на об`єктивні обставини щодо відсутності заробітної плати, він намагався сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, що підтверджується квитанціями банку про перерахування грошових коштів аліментів на ім`я [PERSON] . Однак зазначені аліментні кошти відображені в розрахунку Кобеляцького ВДВС від 03.08.2023 року № 13638 та враховані під час проведення розрахунку з визначення суми пені з прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Тому позивач [PERSON] прохала задовольнити позовну заяву. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити повністю. Крім того, повідомила, що з моменту призначення аліментів на утримання дітей вона отримувала грошові кошти на банківську картку з виконавчої служби. Особисто [PERSON] не сплачував їй грошові кошти по аліментам. Представник відповідача адвокат Монастиренко С.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Адвокат Монастиренко С.М. пояснив, що [PERSON] працює в підприємстві ПАТ «Придніпрянський спецкарєр». Коли була робота на даному підприємстві, [PERSON] по можливості сплачував аліменти. Під час дії воєнного стану ПАТ «Придніпрянський спецкарєр» призупинило дії трудових договорів з працівниками в зв`язку з тимчасовою відсутністю замовлень. У 2022 році [PERSON] не працював, не отримував заробітну плату, при цьому особисто перераховував грошові кошти по аліментам. У 2023 році [PERSON] взагалі не сплачував аліменти. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). 14 серпня 2021 року в Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Судовим наказом Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.10.2020 року (справа № 532/1807/20, провадження 2-н/532/30/2020) та ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.11.2020 року (справа № 532/1807/20, провадження 2-во/532/15/2020) стягнено із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.8-10). За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то в разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи в твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 278/725/20 сформульовано висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19. Представник відповідача посилався на те, що вина відповідача у виникненні заборгованості та несплаті аліментів відсутні, оскільки заборгованість виникла внаслідок її накопичення за період, коли ПАТ «Придніпрянський спецкарєр», де [PERSON] працює, призупинило дії трудових договорів з працівниками в зв`язку з тимчасовою відсутністю замовлень, і як наслідок, відсутністю заробітної плати працівникам, про що свідчать довідки про доходи [PERSON] за 2020-2022 роки, видані ПАТ «Придніпрянський спецкарєр» (а.с.56-58), накази ПАТ «Придніпрянський спецкарєр» за 2022-2023 роки (а.с.39-55). Однак суд відхиляє аргументи сторони відповідача про те, що вини відповідача в наявності заборгованості зі сплати аліментів немає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами, зокрема, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що аліменти відповідачем за весь період їх стягнення (і в час, коли відповідач працював та мав дохід, і в період призупинення дії трудових договорів) сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, що в свою чергу, також підтверджує обізнаність відповідача про відкрите відносно нього виконавче провадження та наявність заборгованості. Крім того, суд звертає увагу на те, що накази про призупинення дії трудових договорів видавалися з березня 2022 по 31 липня 2023 роки, при цьому з лютого 2022 по квітень 2022, з червня 2022 по листопад 2022 відповідач [PERSON] сплачував аліменти не повністю. З січня 2023 по липень 2023 свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконував. Також відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений у праві на працю у спірний період, як і не надано доказів того, що за станом здоров`я він є обмеженим певними видами діяльності, а тому не міг виконувати будь-яку оплачувану роботу задля забезпечення себе та дитини. При цьому відсутність постійного доходу не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів і відповідно до звільнення його від пені за заборгованість по аліментам. Отже, стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, в який вони мали бути сплачені. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року по справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року по справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений в рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p= (A1х1 % хQ1)+ (A2х1 % хQ2)+………. (Anх1 % xQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить з розміру заборгованості по аліментам, визначеного державним виконавцем у розрахунку заборгованості станом на 31.07.2023 року, починаючи з 29.09.2020 року, який становить 48 120,74 грн. (а.с.11). Відповідно до наданого позивачем розрахунку розміру пені за несплату аліментів за період з 29.09.2020 року по 31.07.2023 року розмір неустойки (пені) по аліментах становить 181 768,00 гривень (а.с.13-15). Доданий позивачем до позову розрахунок пені узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), тому суд визнає його як належний доказ по справі та покладає його в основу судового рішення, оскільки він не викликає сумніву в суду. Відповідачем не було подано суду жодного доказу неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, не подано доказів неправильності розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, не подано й контррозрахунку. Отже, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, оскільки факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця та виникла з вини відповідача, який з грудня 2022 року не сплачував аліменти в повному обсязі, доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин не надав, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що сума заборгованості по аліментам станом на 31.07.2023 року становить 48 120,74 грн., а сума неустойки (пені) не може бути стягнута більше 100 % заборгованості, тому стягненню з відповідача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у сумі 48 120,74 грн., яку просить стягнути позивач.

Outcome: approved