Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 30.08.2008 року сторони уклали між собою шлюб, від якого мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. З 2015 року [PERSON] починає вести практично повністю самостійне духовне життя. З травня 2018 року вона морально і фізично намагається припинити спілкування та побачення батька з сином, постійно чинить всілякі перешкоди. Викладачі в школі постійно говорили, що [PERSON] не справляється з навчальним процесом, його часто не буває на уроках з невідомих причин, вдома ніхто з ним не займається домашніми завданнями. В грудні 2018 року без згоди батька дитини, не закінчивши навчання 2 чверті, відповідач відправила сина до місця проживання своїх батьків у Волинську область, оскільки їй треба було більше часу приділяти для виборчої компанії до Баришівської селищної ради. Обравшись депутатом, вона не займалась сином, а переклала свій обов`язок по утриманню і вихованню сина на своїх батьків, при цьому перешкоджаючи батьку дитини приймати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. Позивач, бажаючи оздоровити дитину, не раз купував поїздки до моря, але відповідач, навіть не виконувала рішення суду, щодо надання дозволу на поїздку батьку з дитиною без присутності матері. З січня 2017 року [PERSON] не раз пропонував [PERSON] укласти нотаріально посвідчений договір щодо утримання та визначення участі у вихованні дитини, але пропозиції залишились без реагування. 13.02.2019 року позивач подав за місцем своєї роботи заяву щодо щомісячного відрахування 1/4 частини заробітку на утримання сина [PERSON] . Мати дитини [PERSON] довгий час ніде не працювала, не мала постійних офіційних джерел доходу, внаслідок чого неспроможна була належним чином утримувати дитину. Крім того, з моменту народження сина позивач зареєстрував його з трьохкімнатній квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності йому, його матері і його сестрі в рівних частках. Також 1.11.2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбав двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Дану квартиру було придбано для зручності водити сина до гімназії у м. Бровари. Таким чином, позивач створив для дитини всі умови для проживання його та навчання з отриманням якісних знань. Натомість [PERSON] не має власного житла ні в м. Києві, ні в області. Зато вона самовільно захопила земельну ділянку і будинок, не введений у експлуатацію, які належать дядькові позивача [PERSON] , і який не давав згоду на користування земельною ділянкою і проживання відповідача в будинку. Таким чином [PERSON] не тільки не спроможна забезпечити дитину власним житлом, а навпаки, вчиняє протиправні дії, порушуючи діюче законодавство. За таких обставин просять визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] та/або її представники в судові засідання не з`явились жодного разу, про розгляд справи були неодноразово повідомлені судом належним чином, але у направленому відзиві до суду відповідач [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснивши, що вона не згодна щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина з батьком. [PERSON] не надав доказів щодо вчинення йому перешкод у побаченні та спілкуванні з дитиною, щодо бажання та пропозиції відповідачу укласти нотаріально посвідчений договір про утримання та визначення участі у вихованні дитини. Мати дитини не завдає своєму синові будь-якої моральної шкоди, оскільки вони разом проживають в одному помешканні, що підтверджується довідкою №1149 в с. Літки, Броварського району, а в грудні 2018 року [PERSON] відвідував свою бабусю з метою оздоровлення і загартування свого імунітету, так як мати відповідача проживає недалеко від джерел з термальними водами. А громадська діяльність відповідача не здійснює негативний вплив на сина [PERSON] . Мати ніколи не залишала свого сина одного в будинку або під нагляд третіх осіб, а його фізичний розвиток підтримується шляхом систематичного відвідування спортивної секції, довідка якої буде надана суду у підготовчому засіданні. Позивач також не надав доказів самої банківської картки, відкритої для перерахунку коштів та утримання сина. В свою чергу, [PERSON] є засновником ТзОВ ВТП „Фенікс" і отримала дивіденди за 2018 рік в розмірі 15 000 грн., займає посаду депутата Баришівської селищної ради, отримуючи за роботу відповідний посадовий оклад, такоє є кореспондентом інформаційної агенції „Стоп корупції ТВ". Син [PERSON] проживає разом з матір`ю в будинку, де створені всі належні умови для проживання та навчання дитини, відповідач належним чином виконує свої батьківські обов`язки визначені діючим законодавством. Крім того, від поїздки на відпочинок за кордон син відмовився самостійно, оскільки з ними повинна була їхати цивільна дружина позивача [PERSON] , що було обов`язковою умовою позивача [PERSON] . За таких обставин підстав для задоволення позову про визначення місця проживання малолітнього сина сторін з батьком немає (т.2, а.с.170-177). Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду просив врахувати, що дитина не проживає на території Дарницького району м. Києва, тому слід залучити орган опіки та піклування за місцем проживання дитини (т.3, а.с.71; 144). Представник 3-ї особи служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явився, але у направлених листах до суду начальник служби С. Хромець просив розглянути справу у відсутність свого представника (т.1, а.с.111; 120; 122). Заслухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.3; ч.1, ст.9; ч.1, ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. За правилами ч.2, ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Як регламентовано ч.1-2, ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 30.08.2008 року позивач [PERSON] та відповідач (на той час) [PERSON] уклали між собою шлюб (т.1, а.с.31, т.2, а.с.19), який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №201, від якого мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2931 (т.1, а.с.32; т.2, а.с.20). У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2017 року, яке вступило в законну силу 1.07.2017 року, шлюб між сторонами по даній справі було розірвано (т.1, а.с.33-34; т.2, а.с.21-23). Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. 3.06.1998 року [PERSON] , мати позивача, [PERSON] , позивач по справі, [PERSON] , сестра позивача, через Українську біржу „Десятинна" придбали в рівних частках кожному чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,80 м2, житловою площею 52,90 м2 на підставі договору купівлі - продажу (т.1, а.с.29-30). Даний договір 4.06.1998 року був зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації (т.1, а.с.30). В даній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх спільний син [PERSON] (т.1, а.с.50; 74; т.2, а.с.45), що не заперечували учасники даної цивільної справи. З 2009 року сторони спільно проживали в будинку [ADDRESS] , який був побудований дядьком позивача, але не введений у експлуатацію. Як вбачається з тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2017 року по цивільній справі між цими ж сторонами про розірвання шлюбу з січня 2017 року сторони проживають окремо, тривалий час сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, мають окремий бюджет для кожного, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини (т.1, а.с.33; т.2, а.с.22). 1.11.2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири придбав двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 85,20 м2, житловою площею 28,10 м2 (т.1, а.с.53-55). Як пояснив позивач [PERSON] , дану квартиру було ним придбано для зручності водити сина [PERSON] до гімназії у м. Бровари. Після розірвання шлюбу [PERSON] з сином залишилась проживати в будинку, описаному вище, розташованому в с. Літки, а [PERSON] переїхав для подальшого проживання до квартири [ADDRESS] . За інформацією медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 2ААМ №072371 ТОВ „Медстрахсервіс" від 13.10.2020 року у [PERSON] ознак психіатричних захворювань не виявлено (т.1, а.с.38; т.2, а.с.27). За змістом сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 2РРС №481644 ТОВ „Медстрахсервіс" від 13.10.2020 року у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено (т.1, а.с.38; т.2, а.с.27). Як вбачається з довідки департаменту інформації МВС України серія ААА №0447094 позивач [PERSON] на території України станом на 16.10.2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (т.1, а.с.39; т.2, а.с.28). Як зазначено в довідці №1/б від 4.02.2019 року [PERSON] працює на посаді наукового співробітника відділу №202 Інституту проблем реєстрації інформації Національної Академії Наук України і його заробітна плата складала з вересня 2018 року по січень 2019 року з постійним щомісячним збільшенням з 13 073 грн. по 31 041 грн. 62 коп. (т.1, а.с.60). Відповідно до характеристики з місця роботи [PERSON] , перебуваючи на посаді наукового співробітника відділу №202 Інституту проблем реєстрації інформації Національної Академії Наук України, характеризується виключно з позитивного боку, щодо сімейних відносин, зазначено: [PERSON] розлучений, виховує сина, слід відмітити його стурбованість станом його дитини, про якого він часто згадує в повсякденному спілкуванні у колективі, постійно піклується питаннями виховання дитини, колом його спілкування, рівнем матеріального забезпечення, навчання та інше (т.1, а.с.30; т.2, а.с.197; т.3, а.с.59). [PERSON] , проживаючи окремо від своєї дитини, турбується за його стан здоров`я, придбавши заздалегідь тур до Єгипту з проживанням у готелі „ [INFO] " в м. Шарм [PERSON] в період з 12.08.2018 року по 19.08.2018 року з метою його відпочинку і оздоровлення. У туристичному ваучері зазначено прізвища споживачів туристичних послуг: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (т.1, а.с.41-49; т.2, а.с.29-41). Однак мати дитини [PERSON] не надала дозволу на виїзд сина [PERSON] за кордон разом з батьком, посилаючись на те, що він не бажає їхати разом з [PERSON] , про що повідомив у судовому засіданні представник відповідача. Однак вказані обставини спростовуються поясненнями самой [PERSON] , які містяться у протоколі опитування особи за її згодою від 18.09.2018 року, яка пояснила, що у мені чудові відносини з [PERSON] , тато придбав для сина в якості подарунку поїздку на відпочинок до Єгипту і майже місяць умовляв [PERSON] надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але мати дитини по телефону повідомила, що до 18-тирічного віку дитини батько [PERSON] не отримає від неї ніякого дозволу, що такий батько не потрібен дитині і дитину він взагалі більше не побачить, після чого телефонний та будь-який інший зв`язок був заблокований з боку відповідача (т.1, а.с.35-37; т.2, а.с.24-26). Крім того, позивач [PERSON] придбав тур до Турецької республіки у туристичній агенції „Гоінг ту Гоу" на дві особи: себе і сина [PERSON] в готелі на період з 13.08.2019 року по 20.08.2019 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.03.2019 року позов [PERSON] був задоволений, надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] в супроводі батька [PERSON] на період з 1.08.2019 року до 31.08.2019 року до Турецької республіки без згоди та супроводу матері [PERSON] (т.2, а.с.93-96; 160-163). Як вбачається з тексту даного судового рішення відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що в серпні 2017 року [PERSON] разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] та їх спільним сином їздили відпочивати на море, але між сином і [PERSON] відбувся конфлікт і на час розгляду справи Ерік негативно ставиться до [PERSON] , тому вказане може призвести до психологічної травми дитини. Після відпочинку позивач не повернув вчасно дитину матері, в результаті чого відповідач була змушена забирати сина від батька з секретарем сільради (т.2, а.с.94). Але суд задовольнив позов, виходячи із наданих доказів по справі,

Outcome: approved