Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивачка, через представника - адвоката Буній Г.Я., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 серпня 2016 року вона (позивачка) надала [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 42 000,00 доларів США, які згідно розписки, він зобов`язувався повернути до 31 грудня 2020 року з виплатою 5% річних. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Враховуючи наведені обставини, просила стягнути з [PERSON] заборгованість за розпискою у розмірі 53 110,98 доларів США, яка складається із: 42 000,00 доларів США - суми основного боргу, 11110,97 доларів США - суми процентів за користування позикою за період з 06 серпня 2016 року по 19 листопада 2021 року. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. 18 серпня 2022 року до суду від представника відповідача - адвоката Падалко О.Ю. надійшло клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] . У клопотанні вказано, що відповідач, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , взяв у борг грошові кошти в розмірі 42000 доларів США, які є предметом позову, а тому рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки його дружини. 16 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання про залучення [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, подане її представником - адвокатом Шестаковою Ю.В. У клопотанні зазначено, що [PERSON] з Єдиного реєстру судових рішень стало відомо про наявність у Бородянському районному суді Київської області цивільної справи № 939/2798/21 про стягнення з [PERSON] боргу. Відповідач [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] з 06 травня 2010 року по 15 липня 2020 року. На сьогодні у Шевченківському районному суді міста Києва перебувають дві справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» (справа № 761/1956/20) та за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] (справа № 761/7381/22), про поділ майна подружжя. Однак, не зважаючи на викладене, ні позивач, ні відповідач у цій справі не сповістили [PERSON] про наявність цього спору між [PERSON] та [PERSON] та не залучили її третьою особою, з огляду на те, що рішення суду у цій справі може вплинути на її права або обов`язки щодо відповідача, оскільки при розподілі майна подружжя розподілу підлягають також і борги, що утворилися під час шлюбу, і про які [PERSON] нічого невідомо. 16 вересня 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалко О.Ю. у судовому засіданні заявила клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, у зв`язку із тим, що відповідачу до вересня 2022 року не було відомо про наявність вказаного позову у Бородянському районному суді Київської області, а отже він не зміг скористатися своїми правами на вчинення процесуальних дій, які можуть бути вчинені лише на стадії підготовчого провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Буній Г.Я. у судовому засіданні 16 вересня 2022 року не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання. На підставі ухвали від 16 вересня 2022 року суд при розгляді справи повернувся на стадію підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . До суду від представника позивача - адвоката Буній Г.Я. надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою у розмірі 54 819,91 доларів США, яка складається із: 42 000,00 доларів США - суми основного боргу, 12819,91 доларів США - суми процентів за користування позикою за період з 06 серпня 2016 року по 12 вересня 2022 року. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року вказана заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду. 05 січня 2023 року до суду від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Шестакової Ю.В. надійшли пояснення, у яких третя особа [PERSON] заперечує факт написання відповідачем [PERSON] боргової розписки у 2016 році, вважає, що розписка написана останнім у період подання позовної заяви про стягнення заборгованості по розписці у 2021 році. Вказує, що у Шевченківському районному суді міста Києва перебувають дві справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» (справа № 761/1956/20) та за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] (справа № 761/7381/22), про поділ майна подружжя. Частиною позовних вимог у вказаних справах є розподіл грошових коштів, що були сплачені в рахунок забезпечувального платежу [PERSON] при укладенні попереднього договору купівлі-продажу двокімнаткої квартири із забудовником ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» за будівельною адресою: [ADDRESS] , у сумі 1 395 187,22 грн. Не задоволений рухом розгляду справи № 761/1956/20, [PERSON] , з метою уникнення розподілу вказаних спільних грошових коштів, до постановлення рішення у вказаній справі, подав позов про розподіл майна подружжя до [PERSON] з посиланням на начебто наявний борг перед [PERSON] . Зокрема, [PERSON] у позовній заяві (справа № 761/7381/22) посилається на те, що начебто грошові кошти у сумі 1 395 187,22 грн були запозичені у [PERSON] . На думку третьої особи, відповідач [PERSON] намагається уникнути справедливого розподілу майна, що, за її твердженням, підтверджується і тим, що поданню позову про стягнення боргу по розписці у справі № 939/2798/21, передувало незаконне відступлення права на укладення основного договору купівлі-продажу двокімнатної квартири із забудовником ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» за будівельною адресою: [ADDRESS] , іншій особі - позивачу [PERSON] . Третя особа [PERSON] вважає, що ініціювання справи про стягнення боргу за розпискою відбулося за спільним зговором [PERSON] зі своєю тіткою - [PERSON] та з метою уникнення справедливого поділу майна подружжя, що утворилося за час шлюбу [PERSON] і [PERSON] . Третя особа [PERSON] стверджує, що, перебуваючи у шлюбі із відповідачем [PERSON] , останній не писав подібних розписок, зокрема від 06 серпня 2016 року, та гроші у борг не отримував. За час їх спільного проживання, маючи добрі сімейні стосунки, третя особа [PERSON] , як дружина відповідача [PERSON] , мала б знати про боргові зобов`язання її чоловіка. З 2016 року і по теперішній час позивач [PERSON] ніколи не зверталася до третьої особи [PERSON] або до відповідача [PERSON] з приводу повернення позики, яку нібито брав чоловік, а позов про стягнення з відповідача [PERSON] по цій розписці з`явився в суді лише після подачі позову третьою особою [PERSON] про поділ майна подружжя, зокрема, грошових коштів, що були сплачені в рахунок забезпечувального платежу відповідачем [PERSON] при укладенні попереднього договору купівлі-продажу двокімнаткої квартири із забудовником ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» за будівельною адресою: [ADDRESS] , у сумі 1 395 187,22 грн. Вважає, що оскаржувана розписка написана не у 2016 році, а у 2021 році, з метою введення суд в оману у справі про поділ спільного майна подружжя та з метою уникнення поділу між подружжям спірних грошових коштів у сумі 1 395 187,22 грн. 01 лютого 2023 року до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Буній Г.Я. надійшла відповідь на пояснення третьої особи, у якій, заперечуючи проти доводів третьої особи [PERSON] , вказує, що сам відповідач [PERSON] підтверджує, що гроші отримував і неодноразово обіцяв їх повернути. Чи повідомляв відповідач [PERSON] про ці події третю особу [PERSON] позивачу невідомо. Факт отримання грошових коштів і обов`язок їх повернути не залежить і не може залежати від обізнаності у цьому третьої особи [PERSON] . Відносини третьої особи із відповідачем з приводу даних грошових коштів не є предметом даного провадження і їх вирішення також не може впливати на вирішення предмету даного позову. Позивачу невідомо чому у справі № 761/7381/22 ділиться борг і чому саме борг у такому розмірі відповідач [PERSON] ділить із третьою особою [PERSON] , відповідач не надав жодного обґрунтування даних вимог. Надані в борг кошти є майном позивача, яке вона збирала протягом довгого часу. А поділ майна між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] , їх змова між собою або суперечки, не можуть бути підставою для неповернення суми боргу позивачу [PERSON] . Поділення чи не поділення боргу між подружжям та те, куди відповідач використав взяті у борг грошові кошти не впливає на зобов`язання відповідача [PERSON] повернути цей борг позивачу [PERSON] 02 лютого 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Падалко О.Ю. надійшла відповідь на пояснення третьої особи, у якій, заперечуючи проти доводів третьої особи [PERSON] , вказує, що доводи третьої особи про змову відповідача із позивачем у даній справі нічим не підтверджені та є голослівними. Відповідач частково сплатив борг позивачу, що підтверджується відповідною розпискою. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Буній Г.Я. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково вказала, що відповідач під час розгляду цієї справи частково сплатив борг за розпискою, а саме повернув суму боргу лише у розмірі 2000 доларів США. Щодо наявності у матеріалах справи договору про заміну сторони в зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03 лютого 2020 року, за яким відповідач відступив позивачці право на укладення основного договору купівлі-продажу квартири із забудовником, представник позивачки стверджувала, що укладення цього договору не є таким, що укладений в рахунок погашення боргу за розпискою від 06 серпня 2016 року. Зауважила, що [PERSON] здійснила повний розрахунок з [PERSON] за укладеним 03 лютого 2020 року договором про заміну сторони в зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується заявою [PERSON] від 03 лютого 2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощуком В.Ю. за № 129. Стверджує, що укладення вказаного договору не пов`язано із наявністю боргу за розпискою від 06 серпня 2016 року. У судовому засіданні, яке відбулося 16 жовтня 2023 року, представник відповідача [PERSON] - Падалко О.Ю. позов визнала частково, вказавши на часткову сплату відповідачем суми боргу у розмірі 2000 доларів США та можливість стягнення відсотків за користування коштами лише у межах строку на який такі кошти були надані. Щодо наявності у матеріалах справи договору про заміну сторони в зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03 лютого 2020 року, за яким відповідач відступив позивачці право на укладення основного договору купівлі-продажу квартири із забудовником, представник відповідача на питання суду не надала відповіді щодо того, чи укладався вказаний договір в рахунок погашення боргу за розпискою від 06 серпня 2016 року. Чи отримував відповідач від позивачки кошти за вказаним договором від 03 лютого 2020 року, якщо так, то у якій сумі. Представник відповідача - адвокат Падалко О.Ю. у сьогоднішнє судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилася, додаткових пояснень щодо питань, які виникли у судовому засіданні 16 жовтня 2023 року, не надіслала, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Шестакова Ю.В. проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що третя особа заперечує факт написання боргової розписки у 2016 році, вважає, що розписка написана у період подання позовної заяви про стягнення заборгованості по розписці у 2021 році. Наразі у судах розглядаються позови про поділ майна подружжя, а тому вважає, що цей спір між [PERSON] та [PERSON] , які є між собою родичами, виник штучно. Також зауважила на тому, що представник відповідача ухилилася від відповіді на питання суду та у сьогоднішньому судовому засіданні не прийняла участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 42000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2020 року з виплатою 5% річних, що підтверджується копією письмової розписки [PERSON] , яка містить дату її написання - 06 серпня 2016 року (а.с. 9 т.1). Як стверджує позивачка, і відповідач жодних заперечень щодо цього суду не надав, кошти надано у борг 06 серпня 2016 року, отримані грошові кошти станом на час звернення із вказаним позовом [PERSON] не повернув. Згідно розписок [PERSON] від 24 січня 2023 року та 18 квітня 2023 року, позивачка отримала від відповідача в рахунок погашення боргу за розпискою від 06 серпня 2016 року 2000 доларів США (а.с. 243 т.1, а.с. 71 т.2). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року в справі № 501/1243/20 та від 26 квітня 2022 року в справі № 753/1349/20. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивачки в борг за договором позики, оформленим розпискою, яка містить дату її написання 06 серпня 2016 року, грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, в обумовлені строки борг позивачці не повернув, то суд вважає за необхідне, враховуючи часткове повернення боргу під час розгляду справи у розмірі 2000 доларів США, позов у цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки суму основного боргу в розмірі 40000 доларів США. Доводи представника третьої особи про те, що з 2020 року у Шевченківському районному суді міста Києва перебувають справи за позовами третьої особи та відповідача про поділ майна подружжя, під час розгляду яких третя особа дізналася про існування цієї справи про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 06 серпня 2016 року, проте вважає, що обставини справи свідчать, що [PERSON] та відповідач, які між собою є родичами, уклали фіктивну угоду позики грошових коштів у 2021 році, а не у 2016 році, як це зазначено у розписці, з тим, щоб уникнути справедливого розподілу майна, а також ті доводи, що до 2021 року відповідач жодним чином не повідомляв третю особу про наявність такого боргу, не можуть свідчити про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивачки суми боргу за розпискою, оригінал якої було досліджено у судовому засіданні, оскільки сам відповідач не заперечує факту отримання у борг від позивачки коштів у розмірі 42000 доларів США та повернення боргу лише у розмірі 2000 доларів США. Щодо дати написання вказаної розписки, то з огляду на те, що під час написання розписки третя особа не була присутня, а відповідач не заперечує щодо дати її написання 16 серпня 2016 року, визнає позовні вимоги, у тому числі і в частині стягнення з нього відсотків за користування позикою з 16 серпня 2016 року, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за вказаною розпискою. Натомість, наведені представником третьої особи доводи щодо дійсних намірів відповідача, у тому числі обставини щодо отримання ним у борг грошових коштів та чи були саме ці кошти використані останнім для власних потреб чи в інтересах сім`ї підлягають з`ясуванню під час розгляду справ про поділ майна подружжя. Щодо посилань представника третьої особи на договір про заміну сторони в зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири, який було укладено 03 лютого 2020 року, слід зазначити, що відповідачем позов визнавався, а судом не було здобуто доказів того, що вказаний договір було укладено в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 06 серпня 2016 року. Такого не вбачається і зі змісту зазначеного договору та заяви відповідача від 03 лютого 2020 року (а.с. 204, 205 т. 1), а тому вказане також не є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд не бере до уваги також і посилання представника третьої особи на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19, оскільки він не є релевантним до правовідносин, які склалися у даній справі. У вказаному висновку йдеться про необхідність надання у письмовій формі одним із подружжя згоди на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, тоді як у справі, що наразі розглядається, не йдеться про передачу у борг майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме відповідача та третьої особи, предметом спору у даній справі є заборгованість відповідача за розпискою, відповідно до якої останній отримав від позивача грошові кошти. У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, Верховний Суд зазначив, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення суми боргу за розпискою та вважає за необхідне, враховуючи часткове погашення боргу, стягнути з відповідача на користь позивачки суму основного боргу в розмірі 40000 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками слід зазначити таке. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку позики. У даному випадку розпискою, яка містить дату її написання 06 серпня 2016 року визначено розмір процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5% річних, сторонами були погоджені строки повернення позики, а саме до 31 грудня 2020 року. З огляду на зазначене, право позикодавця нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку позики 31 грудня 2020 року або в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість позивачем заявлені вимоги про стягнення розміру процентів розрахованих за період з 06 серпня 2016 року по 12 вересня 2022 року, тобто за період у тому числі після закінчення строку повернення позики, а тому вимога про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за період з 01 січня 2021 року по 12 вересня 2022 року є безпідставною і задоволенню у цій частині не підлягає. Аналогічні висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі 390/1875/16-ц. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування грошовими коштами в межах погодженого сторонами строку повернення позики, тобто з 06 серпня 2016 року до 31 грудня 2020 року у розмірі 9 243,44 доларів США (період з 06.08.2016-31.12.2016: 42 000,00 x 5% x 148 : 366 : 100; період з 01.01.2017-31.12.2019: 42 000,00 x 5 % x 1095 : 365 : 100; період з 01.01.2020-31.12.2020: 42 000,00 x 5 % x 365 : 366 : 100). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 11350 грн.

Outcome: partial