Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

19 жовтня 2023 року [PERSON] , заінтересовані особи: Веселинівська селищна рада Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] , звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу. В заяві представник заявника [PERSON] зазначив, що [INFO] в с. Градівка Веселинівського (в теперішній час - Вознесенського) району Миколаївської області у віці 77 років померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра», с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія МК № 017424, виданим Веселинівською райдержадміністрацією 26.06.1996 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26.06.1996 року за № 843. Оскільки [PERSON] заповіту не залишила, відповідно до ст. ст. 524 та 529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, право на спадкування за законом у першу чергу отримали діти спадкодавця: [PERSON] (заявник), [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав 21.09.2023 року заявниця звернулася до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, проте отримала відмову № 314/02-14 від 03.10.2023 року, оскільки існують розбіжності в написанні по батькові спадкодавця. А саме в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія МК № 017424 зазначено, що його видано: « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть та інших документах вказано по батькові « [PERSON] », та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай) - [PERSON] . Тому заявниця звернулася з відповідною заявою до суду та просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області, сертифіката на право на земельну частку (пай) серія МК № 017424, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26.06.1996 року за № 843 на ім`я [PERSON] . Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Від начальника відділу юридичної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Веселинівської селищної ради Андрія Стаднічука до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Веселинівської селищної ради, проти задоволення заяви не заперечують. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що не заперечують щодо задоволення заяви. Крім того зазначили, що покійна їхня матір [PERSON] за життя, працюючи дитячому будинку, отримала земельну частку (пай). Також, ім`я їхнього дідуся було [PERSON] , а тому матір по батькові - « [PERSON] ». В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона на той час працювала бухгалтером в колгоспі «Іскра» с. Градівка Веселинівського району та в той час 1996-2000 роках видавали Сертифікати на право на земельну частку (пай). Їй відомо, що померла [PERSON] також отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно померла [PERSON] отримала за життя Сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки його батьки в той час також отримали сертифікати. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON] , смерть якої було зареєстровано Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 16.12.2002 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.12.2002 року (а.с. 7). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра», с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області, посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія МК № 017424, виданим Веселинівською райдержадміністрацією 26.06.1996 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26.06.1996 року за № 843 (а.с. 10). Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Оскільки [PERSON] заповіту не залишила, відповідно до ст. ст. 524 та 529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, право на спадкування за законом у першу чергу отримали діти спадкодавця: [PERSON] (заявник), [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав 21.09.2023 року заявниця звернулася до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, проте отримала відмову № 314/02-14 від 03.10.2023 року, оскільки існують розбіжності в написанні по батькові спадкодавця. А саме в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія МК № 017424 зазначено, що його видано: « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть та інших документах вказано по батькові « [PERSON] », та одночасно рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай) - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 6 вказаної статті передбачає встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові, або замість імені чи по батькові зазначені ініціали), суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно відповіді наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області № 29-14-0.120-3500/2-23 від 10.10.2023 року зазначено, що на ім`я [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) МК № 017424 розміром 7,46 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Іскра», реєстраційний запис № 843 від 26.06.1996 року. Розмір середньої частки (паю) по колишньому КСП «Іскра» Веселинівської селищної ради (колишня Порічанська сільська рада) Вознесенського (до ліквідації - Веселинівського) району Миколаївської області складає 6,85 в умовних кадастрових гектарах та вартістю 18939,67 грн. (без застосування коефіцієнтів) (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять грн. 67 коп.). Запитувана земельна ділянка станом на 01.01.2013 року в натурі (на місцевості) не виділялася, Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавався.(а.с. 27, 28). Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме сертифікаті на право на земельну частку (пай), допущена помилка у написанні по батькові спадкодавиці, а саме помилка виникла під час видачі даного сертифікату відповідальними працівниками, в результаті механічної описки, усунення якої є неможливим в позасудовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 247, 258, 259, 265, 268, 273, 315, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved