Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У травні 2022 року Державне підприємство спеціального зв`язку звернулось до Святошинського районного суду м. Києва із вказаним позовом у якому просить стягнути з відповідачів солідарно завдану матеріальну шкоду у розмірі 2987943,36 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] , який перебуваючи на посаді фельд`єгеря Державного підприємства спеціального зв`язку, будучи особою, яка згідно договору від 01.10.2002 року несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей, разом із фельд`єгерем вказаного підприємства [PERSON] , який згідно договору від 21.05.2004 року несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей, та водієм 3 класу, [PERSON] , який згідно договору від 13.09.99 року несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням схоронності матеріальних цінностей, 10.05.2007 року під час виконання своїх функційних обов`язків по зберіганню та охороні ввіреного майна при перевезенні відправлень та цінних відправлень, по [ADDRESS] допущено порушення "Інструкції з технології порядку приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку", затверджену наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України №21т від 02.07.1999 року, внаслідок чого з багажного відділення службового автомобіля викрадено десять відправлень на загальну суму 2.532.993 грн. 65 коп. За вказаним фактом щодо відповідачів відкрито кримінальне провадження за ст. 197 КК України, яке 17.09.2021 р. ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Враховуючи понесені ДП спеціального зв`язку збитки пов`язані із виплатою відшкодування контрагентам грошових коштів у розмірі 2987943,36 грн., позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звертається до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2022 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 06.06.2023 р. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Єросовій І.Ю. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Єросової І.Ю. від 09.06.2023 р. матеріали цивільної справи прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Зважаючи на проведення судом усіх дій підготовчого провадження, закриття підготовчого провадження попереднім складом суду, враховуючи розумність строків розгляду справи судом, вирішено розпочати безпосередній розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подає до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомляли, відзиву не надали. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] наказом №13к від 18.01.2002 р. прийнятий на роботу до Державного підприємства спеціального зв`язку. Наказом №153к від 23.07.2002 р. йому присвоєно кваліфікацію фельд`єгеря з спеціальних доручень з 23.07.2002 р. Відповідно до протоколу приймання заліків, щодо знання вимог інструкції з технології приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку від 15.12.2006 р., [PERSON] з даною інструкцією ознайомлений. [PERSON] відповідно до Інструкції з технології порядку приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку", затверджену наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України №21т від 02.07.1999 року (далі - Інструкція), перебуваючи на посаді фельд`єгеря ДП спеціального зв`язку, виконуючи роботу з доставки та приймання цінних відправлень зобов`язаний (п.1.6.3. Інструкції): забезпечувати збереження ввірених його відправлень у будь-яких умовах. Згідно п.1.6.6 Інструкції несе відповідальність відповідно до чинного законодавства за порушення технології під час приймання, перевезення, доставки та вручення відправлень; за збереження відправлень; за невиконання всіх можливостей для збереження відправлень при надзвичайних обставинах. Згідно п. 1.6.5. Інструкції при виконанні службових обов`язків фельд`єгерю забороняється: залишати відправлення без охорони, передавати їх іншим особам для охорони; під час перебування на маршруті відвідувати магазини, ресторани, їдальні, інші громадські місця. Згідно договору №159 від 01.10.2002 року несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей. Згідно з ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, протиправна поведінка [PERSON] полягає у порушенні вказаних пунктів вимог Інструкції, наявна вина у формі необережності, що стало наслідком завдання прямої дійсної шкоди роботодавцю. Між вказаними діями і наявною шкодою простежується прямий причинний зв`язок. [PERSON] наказом №55к від 21.05.2004 р. прийнятий на роботу до Державного підприємства спеціального зв`язку. Наказом №53к від 30.03.2007 р. йому присвоєно кваліфікацію фельд`єгеря з спеціальних доручень з 01.04.2007 р. Відповідно до протоколу приймання заліків, щодо знання вимог інструкції з технології приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку від 15.12.2006 р., [PERSON] з даною інструкцією ознайомлений. [PERSON] відповідно до Інструкції з технології порядку приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку", затверджену наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України №21т від 02.07.1999 року №21т, перебуваючи на посаді фельд`єгеря ДП спеціального зв`язку, виконуючи роботу з доставки та приймання цінних відправлень зобов`язаний (п.1.6.3. Інструкції): забезпечувати збереження ввірених його відправлень у будь-яких умовах. Згідно п.1.6.6 Інструкції несе відповідальність відповідно до чинного законодавства за порушення технології під час приймання, перевезення, доставки та вручення відправлень; за збереження відправлень; за невиконання всіх можливостей для збереження відправлень при надзвичайних обставинах. Згідно п. 1.6.5. Інструкції при виконанні службових обов`язків фельд`єгерю забороняється: залишати відправлення без охорони, передавати їх іншим особам для охорони; під час перебування на маршруті відвідувати магазини, ресторани, їдальні, інші громадські місця. Згідно договору №248 від 21.05.2004 року несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей. Таким чином, протиправна поведінка [PERSON] полягає у порушенні вказаних пунктів вимог Інструкції, наявна вина у формі необережності, що стало наслідком завдання прямої дійсної шкоди роботодавцю. Між вказаними діями і наявною шкодою простежується прямий причинний зв`язок. [PERSON] наказом №113к від 31.07.1991 р. прийнятий на роботу до Державного підприємства спеціального зв`язку, перебуваючи на посаді водія цеху автотранспорту ДПСЗ, відповідно п.4 до технологічної карти робочого місця, цеху автотранспорту, затвердженої ДПСЗ від 10.06.2005 р. повинен знати Інструкцію з технології порядку приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку. Окрім того, згідно п.6 несе персональну відповідальність у відповідності з чинним законодавством України, Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно п. 7 забороняється залишати автомобіль відправлення без охорони. Відповідно до договору №2 від 13.09.1999 р. несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей. Таким чином, протиправна поведінка [PERSON] полягає у порушенні вказаних пунктів вимог Інструкції, наявна вина у формі необережності, що стало наслідком завдання прямої дійсної шкоди роботодавцю. Між вказаними діями і наявною шкодою простежується прямий причинний зв`язок. 10.05.2007 р. відповідачі під час виконання своїх службових обов`язків залишили службовий автомобіль та у власних цілях направились до приміщення кафе " Лавашна ", розташованого по вул. Донецькій, 10-а м. Києва , чим порушили вимоги "Інструкції з технології порядку приймання, обробки, збереження, перевезення та доставки відправлень спеціального зв`язку". Внаслідок чого невстановлені особи, скориставшись відсутністю охорони з багажного відділення службового автомобіля викрали десять відправлень, а саме: одну цінну посилку ПТ "Ломбард", вартістю 4836 гривень 47 копійок, два супровідних пакети ПТ "Ломбард", які матеріальної вартості не представляють, одну цінну посилку ПТ "Ломбард Лопатіна та Єздакова", вартістю 29139 гривень 67 копійок, одну цінну посилку ПТ "Ломбард ТОВ "Дарс-2003" і Компанія", вартістю 61701 гривня 33 копійки, одну цінну посилку ПТ "Ломбард "Айварс" Денисов С.А. і Компанія", вартістю 3841 гривень 96 копійок, одну цінну посилку ПТ "Ломбард Дорофєєв і Компанія", вартістю 9474 грн. 22 коп. та три цінні посилки ТОВ Банку "Фінанси та Кредит", загальною вартістю 2.424.000 грн., а всього на загальну суму 2.532.993 грн. 65 коп. Вказане підтверджується письмовими претензіями юридичних осіб, яким завдано шкоду. Із акту інвентаризації відправлень, що були прийняті 10.05.2007 р. на міський маршрут N 100 по м. Києву встановлено, що комісією Державного підприємства спецзв`язку від 14.05.2007 р. виявлено відсутність 10 відправлень загальною оголошеною цінністю 2 532 993,65 грн. Державне підприємство спеціального зв`язку в порядку виконання договірних зобов`язань відшкодувало названим суб`єктам господарювання завдану їм злочином матеріальну шкоду на загальну суму 2.533.631 грн. 79 коп., яку складає вартість викрадених цінних відправлень у розмірі 2.532.993 грн. 65 коп. та суму витрат на послуги у розмірі 638 грн. 14 коп., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи. Також позивач вказує, що для виплати відшкодування контрагентам власних коштів виявилось недостатньо, у зв`язку із чим підприємство було вимушено укласти договір про кредитну лінію у формі овердрафту від 19.06.2007 р. №1179-01-07, згідно якого загальна сума нарахованих та сплачених відсотків становила 389417,26 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 06.03.2014 р. (справа № 11/796/230/2014) встановлено, що згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197 КК України та засуджено кожного до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, суд звільнив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від призначеного покарання, відповідно до вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Цим же вироком суд частково задовольнив заявлений цивільний позов та стягнув з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Державного підприємства спеціального зв`язку по 844331,2 грн. Вказаний вирок колегією суддів Апеляційного суду м.Києва скасовано, а кримінальну справу по обвинуваченню останніх у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197 КК України, направлено прокурору м. Києва для організації та проведення додаткового розслідування. Після проведення додаткового розслідування Київською місцевою прокуратурою №9 29.10.2018 р. обвинувальний акт скеровано до суду. В подальшому ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2021 р. (справа № 760/28560/18) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 197 КК України, а кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2014 за N 42014100000000352 -закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов Державного підприємства спеціального зв`язку про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] матеріальної шкоди залишено без розгляду. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.89 N 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна" роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Позовними вимогами Державного підприємства спеціального зв`язку є стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 2987943,36 грн. з яких: 2532993,65 грн. вартість викрадених цінних відправлень; 638,14 грн. сума витрат на послуги з пересилання; 429311,57 грн. сплата за користування кредитною лінією та сума нарахованих і сплачених відсотків по договору овердрафту; 25000,00 грн. оплата за юридичні послуги. Згідно ст.22 ЦК України вказано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Питання притягнення працівників до матеріальної відповідальності за заподіяну з їх вини шкоду підприємству регулюється законодавством України про працю. Зокрема, згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. За наявними доказами, що досліджені судом беззаперечно встановлено, що на момент вчинення злочину, всі відповідачі перебували у трудових відносинах із позивачем ДП спеціального зв`язку, виконуючи при цьому свої прямі обов`язки. У КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст.ст. 132, 133 КЗпП) та повну (ст. 134 КЗпП). Статтею 134 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Щодо обставин спору у даній справі правове значення має випадок передбачений саме пунктом 1 статті 134 КЗпП України, оскільки відповідно до договорів №248, 159, 2 між [PERSON] та ДПСЗ від 21.05.2004 року, [PERSON] та ДПСЗ від 01.10.2002 року, [PERSON] та ДПСЗ від 13.09.99 року укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, пов`язану з забезпеченням збереження матеріальних та грошових цінностей. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України повна матеріальна відповідальність працівника настає за шкоду, яка з його вини заподіяна підприємству, установі, організації, у випадку, коли між ними укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Отже за змістом п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України за шкоду, заподіяну працівником іншому майну підприємства, установи, організації, яким він користується в процесі праці, працівник нестиме матеріальну відповідальність на загальних підставах. В той же час, ст. 1351 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Такої ж правової позиції притримується і Верховний Суд, зокрема в аналогічній за категорією цивільній справі: N 523/4413/1-ц, постанова від 20 червня 2018 року; а також N 743/1641/15-ц, постанова від 29 січня 2018 року. З аналізу Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.77 року N 447/24 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), вбачається, що договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, які виконують роботи з приймання й обробки для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі). У ст. 137, 138 КЗпП України встановлено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Зокрема, необхідно з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Окремо суду зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідачів закрито на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. Верховний Суд у Постанові від 02.12.2021 р. № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Суд вважає, що закриття кримінального провадження щодо підозрюваних на нереабілітуючих підставах не звільняє їх від відповідальності з відшкодування завданої матеріальної шкоди. Окрім того, за наявності підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди варто відзначити позицію Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 287/354/14-ц (провадження № 61-10144св18), у якій вказується, розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Відповідно до статті 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. На підставі наведеного відповідачі мають нести матеріальну відповідальність в рівних частинах, що таким чином не виключає її індивідуальний характер, оскільки ступінь вини відповідачів не визначений, а згідно з договорами про повну матеріальну відповідальність, відповідачі прийняли на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між позивачем та відповідачами не укладені. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог щодо стягнення з відповідачів у рівних частках прямої шкоди у розмірі 2532993,65 грн. за вартість викрадених цінних відправлень та 638,14 грн. сума витрат на послуги з пересилання. Суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування 429 311,57 грн. за сплату за користування кредитною лінією та суми сплачених відсотків по договору овердрафту не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, позивач вказує на недостатність власних коштів для виплати контрагентам понесених збитків, що стало наслідком укладення кредитного договору. У матеріалах справи знаходяться документи, які свідчать про те, що договір про кредитну лінію в формі овердрафту дійсно був укладений 19.07.2007 р. між ДП спецзв`язок та Банком "Фінанси та кредит". Між тим, в п. 5.1 цього договору встановлено, що кредитні засоби видані на поповнення оборотних засобів підприємства, а отже немає причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів з приводу заподіяної шкоди та укладенням даного договору (а.с.150). Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що відкриття кредитної лінії відбулося 19.07.2007 р., при цьому виплати відшкодування суб`єктам господарювання за договірними зобов`язаннями закінчились здійснюватися 18.07.2007 року. Тобто, на момент відкриття кредитної лінії понесені витрати було відшкодовано позивачем. Щодо вимог про стягнення 25000,00 грн. як оплати за надані позивачу юридичні послуги. Договір про надання юридичних послуг ДП спецзв`язку №273 від 29.11.2007 р. свідчить про те, що умовами надання юридичних послуг здійснення ТОВ "Юридична компанія "Ліга-континент" є представництво інтересів замовника в суді, правоохоронних органах та інших державних і недержавних установах з усіх питань, пов`язаних з розслідуванням та судовим розглядом кримінальної справи №59-1799,порушеної за ч. 5 ст. 186 КК України. Вказаний договір про надання юридичних послуг не стосується даної справи про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розумінні статей 137, 141 ЦПК України, відтак вимога про відшкодування 25000,00 грн. не підлягає задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність легітимних підстав для часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідачів у рівних частках матеріальної шкоди у розмірі 2533631 грн. 79 коп. Щодо стягнення судового збору. Позивач на підставі п.6 ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при відкритті провадження був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 2987943,36 грн., згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" сплаті підлягає судовий збір у розмірі 44819,15 грн. Враховуючи задоволення судом позовних вимог на 84,8%, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судових збір у розмірі 38006,63 грн. у рівних частках.

Outcome: partial