Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просять суд: заборонити [PERSON] поширювати у мережі Інтернету фото та відео матеріали [PERSON] та [PERSON] , без отримання дозволу [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] поширювати у мережі Інтернету фото та відео матеріали стосовно [PERSON] без отримання дозволу від [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] видалити зі своїх сторінок у соціальних мережах Інтернету фото матеріали з зображенням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати [PERSON] видалити зі своїх електронних носіїв оригінали фото матеріалів з зображенням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; та стягнути з [PERSON] на користь позивачів, які діють в інтересах [PERSON] моральну шкоди в розмірі 200000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.11.2020 року позивачка [PERSON] через додаток «Instagram» звернулася до відповідачки [PERSON] стосовно запису на сімейну фотосесію. У вказаному додатку сторони шляхом листування визначили місце, дату, час та суму вартості фотосесії, а також інших послуг, що підтверджується скріншотами переписки в зазначеному додатку. 24.11.2020 року позивачка [PERSON] сплатила послуги з оренди фотостудії на ім`я [PERSON] , що підтверджується відповідною квитанцією. 06.12.2020 року о 14.00 год. була проведена фотосесія. 15.12.2020 року відповідачка надіслала інтернет-посилання, за яким позивачі мали змогу завантажити свої фотографії. 16.12.2020 року відповідачка надіслала додатково посилання, за яким позивачі мали можливість завантажити оригінали фотографій. Після надання оригіналів фотографій позивачам, відповідачка на своїй сторінці в додатку «Instagram» опублікувала фотографії сім`ї позивачів та їх малолітньої дитини. 20.12.2020 року позивачі дізналися про опублікування фото їх сім`ї у соціальній мережі без їхньої згоди. [PERSON] звернувся до [PERSON] у додатку «Viber» з вимогою про видалення цих фотографій з додатку «Instagram», оскільки фото були опубліковані без згоди позивачів. Однак відповідачка відмовила. Позивачі вважають такі дії відповідачки прямим порушенням їх прав, оскільки фото були опубліковані без згоди позивачів. Позивачі є законними представниками своєї дочки, яка не має повної цивільної дієздатності, тому відповідач повинна була отримати згоду батьків на опублікування фотографій дитини. Внаслідок чого, факт незаконних публікацій призвів до того, що позивачі зазнали моральних страждань та суттєвих нервових розладів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.02.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09.01.2023 справа прийнята до провадження суддею Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11.05.2023 справу передано на розгляд Фрунзенському районному суду м.Харкова. 30.06.2023 року справа надійшла у провадження Фрунзенського районного суду м.Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.07.2023 справу прийнято до провадження судді Алтухової О.Ю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від08.11.2023 року постановлено забезпечити участь позивача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.11.2023 року (постановленою судом протокольно) постановлено забезпечити участь представника відповідачки адвоката Крівуци В.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позивачка [PERSON] судове засідання не з`явилася. Матеріали справи містять заяву позивачки про розгляд справи за її відсутності (а.с. 120). Позивач [PERSON] , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Додатково зазначив, що моральна шкода, завдана позивачам діями та бездіяльністю відповідачки, які виразилися в розміщенні інформації про особисте життя подружжя та їх дитини у вигляді фотографій у соціальних мережах інтернету та відмові видалити таку інформацію, полягає в тому, що позивачі не можуть ці фото використовувати, факт того, що фотографії дитини подружжя виставлені на огляд великого кола людей викликає у позивачів обурення та розчарування. Окрім того, фото позивачів та їх дитини можуть бути використані іншими особами не на користь позивачам. Відповідачка у [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомлено. Представник відповідачки адвокат Крівуца В.О., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, пояснила, що відповідачка не визнає позовні вимоги, оскільки при усі умови фотозйомки були узгоджені з позивачами заздалегідь і вони знали про те, що фото можуть бути опубліковані в інтернеті. Сума моральної шкоди, яку позивачі просять стягнути з відповідачки є завищеною та не підтверджується жодним доказом. У задоволенні позовних вимог представника відповідачки просила відмовити. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до міжнародних нормативно-правових актів, до якої приєдналася Україна та статті 8\~Закону України\~«Про авторське\~право і\~суміжні права» фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії, охороняються як об`єкти авторського права. Ні у вказаному Законі, ні в міжнародних нормативно-правових актах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, немає визначення терміну «фотографічний твір». Відповідно до ч. 1, 5 ст.11\~Закону України\~«Про авторське\~право і\~суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених\~частиною четвертою статті 303\~цього Кодексу. Розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до п. 9 ч.3 ст. 15 Закону. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди (ч. 2 ст. 308 ЦК України). Проте, положення даної статті не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки моделі -\~це \~особи,\~які зображуються\~на фото,\~проте які\~під час\~фотозйомки виконували\~чіткі вказівки\~фотографа та\~не зробили\~свій творчий\~внесок у\~створення фото,\~отримали винагороду\~за свою\~працю і\~тому,\~в більшості\~випадків,\~отримання згоди\~на відповідне\~оприлюднення даного\~твору презюмується. Тобто у даній нормі закону йде мова про осіб, яким платять за їх роботу, у формі позування, а не які оплатили оренду зали та послуги фотографа, як позивачі у справі. Таким чином, для того, щоб фотограф мав право безперешкодно знімати особу, вона повинна надати згоду. Законодавство України не встановлює певної конкретної форми для вираження згоди, отже, вона може бути виражена в будь-який спосіб: письмово або усно, а також можлива мовчазна згода. При цьому така згода повинна бути отримана до моменту початку зйомки: ясно виражена згода згода, надана в письмовому вигляді; усна згода особа в усній формі перед камерою висловлює свою згоду на зйомку та її транслювання в засобах масової інформації; мовчазна згода особа знала й бачила, що її знімають на фото- чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок. Фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи. Публікувати матеріали зйомки з фізичною особою можливо за умови, якщо ця особа не забороняла зйомку з її участю, хоча могла це зробити. Згоду особи може бути відкликано (нею або її близькими родичами) з вимогою подальшого відшкодування збитків. Таким чином, можна дійти висновку, що фотографія це власність фотографа, проте зображена людина, має передавати фотографу свої права на розповсюдження такої фотографії. \~Публікація фотографічних зображень у соціальних мережах Інтернету можлива лише за згодою особи, зображення якої публікується. Фотографії малолітніх та неповнолітніх осіб, які мають часткову дієздатність, та в силу віку не можуть належним чином розуміти питання пов`язані із розміщенням своїх зображень у соціальних мережах, можуть публікуватись сторонніми особами лише зі згодою обох батьків, які мають рівні права відносно розвитку та виховання дітей. Також, суд вважає, що власні (приватні) сторінки у соціальних мережах відносяться до публічних інформаційних джерел, враховуючи необмежений доступ до даних сторінок інших, в тому числі і сторонніх, для власників даної «сторінки» осіб. Матеріали справи містять докази, що позивачі та відповідачка домовилися про час, місце та вартість послуг фотографа при здійсненні новорічної фотосесії 06.12.2020 року, а також позивачі в повному обсязі оплатили послуги фотографа та вартість студії, в якій проводилася фотозйомка. Дані обставини не оспорюються сторонами. При цьому, відповідачкою не надано суду доказів того, що позивачі, які також представляють інтереси своєї неповнолітньої дитини, надали згоду [PERSON] на публікацію фотографій їх сім`ї у соціальних мережах. Більше того, позивачі намагалися вирішити в позасудовому порядку питання видалення вказаних фотографій з мережі «Instagram», на що отримали категоричну відмову відповідачки [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку що розміщення відповідачкою на власних сторінках інтернет мережі «Instagram» фотозображень позивачів та їх малолітньої дитини без їх згоди є незаконним і така інформація підлягає безумовному вилученню. Представник відповідачки повідомила в судовому засіданні, що [PERSON] видалила зі своїх сторінок у соціальних мережах фотографії позивачів та їх малолітньої дитини. Проте, доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~"Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При аналізі судової практики Європейського суду , можливо зробити висновок, що концепція приватного життя, крім того, включає елементи, що стосуються права особи на своє зображення (справа Шачча проти Італії, № 50774/99, § 29, ЄСПЛ 2005-I). Іншими словами, фотографії або відеокліпи, які містять зображення особи, будуть підпадати під сферу дії статті 8. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право особи контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації (справа Фон Ханновер проти Німеччини (№2) [ВП] № 40660/08 та 60641/08, § 96, ЄСПЛ 2012). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайтах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому, що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу чи його або її сім`ї ( Справа Ферлагсгруппе Ньюс ГмбХ та Бобі проти Австрії (№59631/09, 4 грудня 2012 року). Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині заборони [PERSON] поширювати у мережі Інтернету фото матеріали стосовно [PERSON] , [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , без отримання дозволу [PERSON] , [PERSON] ; та зобов`язання [PERSON] видалити зі своїх сторінок у соціальних мережах Інтернету фото матеріали з зображенням [PERSON] , [PERSON] та малолітньої [PERSON] . Підстав для зобов`язання [PERSON] видалити зі своїх електронних носіїв оригінали фото матеріалів з зображенням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд не вбачає, оскільки як суд зазначив вище, фотографія це власність фотографа, проте зображена людина, має передавати фотографу свої права на розповсюдження такої фотографії. Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині заборони [PERSON] поширювати у мережі Інтернету відео матеріали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , без отримання дозволу [PERSON] та [PERSON] , оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка володіє відповідними відеоматеріалами та здійснила їх поширення у соціальних мережах. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частиною першою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,\~\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, суд приходитись до висновку, що відповідачка завдала позивачам моральної шкоди своїми неправомірними діями, які виразилися у публікації фотографій сім`ї [PERSON] без згоди останніх, враховуючи характер фотографій, які відображають особисті моменти життя позивачів. Суд також враховує ті моральні страждання, які були спричинені позивачам публікацією особистих фото, а особливо фото їх малолітньої дитини у всесвітній мережі, розуміння того, що ці фото стали загальнодоступними для невідомої позивачам авдиторії, яка отримала необмежений доступ до фотографій позивачів та їх малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, моральну шкоду, завдану з вини відповідача позивачам суд оцінює у 10\~000,00 грн., оскільки дана сума відповідає вимогам розумності та справедливості, конкретним обставинам справи, рівню моральних страждань позивачів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Матеріали справи містять квитанцію про сплату позивачем [PERSON] судового збору в сумі 1816,00 грн (а.с. 93), і ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial