Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила що вона є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] нерухомого майна у вигляді квартири, яка за постановою державного виконавця перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що такий арешт перешкоджає їй у здійсненні права на спадкування, позивачка просить скасувати вказаний арешт (а.с. 30 33). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження й примірником позовної заяви з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 36, 37). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2023 року на ім`я [PERSON] зареєстроване право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 вересня 2019 року (а.с. 9). При цьому, 05 червня 2012 року [PERSON] підписав заповіт яким на випадок своєї смерті заповів позивачу у даній справі [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 16). Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2023 року, наданої позивачем на підтвердження своїх доводів вбачається, що на підставі постанови № 733/8 від 07.12.2004 року ВДВС Васильківського міського управління юстиції у Київській області, 12.01.2005 року реєстратором Васильківською міською державною нотаріальною конторою було зареєстровано арешт (реєстраційний номер обтяження 1602123 від 12.01.2005 року) квартири [ADDRESS] (а.с. 10 11). На звернення позивачки щодо зняття вказаного арешту, Васильківським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відповідь листом вих. № 8341/2 від 04.08.2023 року про відсутність виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] (а.с. 12 14). Насамперед, суд враховує наступне. Квартира [ADDRESS] була предметом договору купівлі-продажу від 09 листопада 2004 року, за яким [PERSON] купив дану квартиру у [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] (а.с. 7 8). Проте, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 липня 2004 року (а.с. 15). Тобто,\~ [PERSON] \~померла до\~дня укладення\~нею (через\~її представника)\~із [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2004 року. Крім того, за відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2023 року, арешт який позивачка просить зобов`язати відповідача зняти, також було накладено вже після смерті власника квартири [PERSON] постановою ВДВС Васильківського міського управління юстиції у Київській області № 733/8 від 07.12.2004 року. При цьому, вже на наступний день після прийняття органом ДВС постанови № 733/8 від 07.12.2004 року про арешт нерухомого майна померлої особи [INFO] право власності на дану квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2004 року (а.с. 10 11). Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як на підставу своїх вимог, позивачка посилається виключно на існування факту арешту нерухомого майна яке є предметом заповіту складеного на її ім`я. Проте, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не надано суду відомостей про те, хто був стягувачем у виконавчому провадженні в якому постановою ВДВС Васильківського міського управління юстиції у Київській області № 733/8 від 07.12.2004 року накладено спірний арешт. Також, у суду відсутні відомості про те, що хто є спадкоємцями [PERSON] на квартиру якої було накладено арешт й [PERSON] який набув право власності на вказану квартиру після накладення на неї арешту, та чи прийняли їх спадкоємці спадщину чи ні. За змістом позову, позивач не навів обґрунтованих доводів про необхідність скасування спірного арешту у зв`язку із тим, що у такому арешті відпала потреба. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину необхідності скасування арешту нерухомого майна яке було набуте заповідачем за угодою із продавцем який помер до укладання такої угоди. Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази щодо виконавчого провадження у якому було накладено арешт та докази стосовно відсутності чи наявності інших спадкоємців попередніх власників квартири). Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи позивачем заявлено не було. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факту неправомірності спірного арешту або необхідності його скасування у зв`язку із тим, що у такому арешті відпала потреба. Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для скасування арешту нерухомого майна, що був накладений в межах виконавчого провадження. До того ж, суд обов`язково враховує правові висновки Верховного Суду який неодноразово наголошував на тому, що\~відповідачем\~у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту\~є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно\~у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно\~ у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову\~може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін\~спірних відносин щодо такого майна. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача,\~суд відмовляє у задоволенні позову\~(постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21). Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт,\~є неможливим. Під час розгляду справи позивачка не заявила клопотання про заміну відповідача або залучення співвідповідача(-ів). За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому,\~на підставі\~пункту 2\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із відмовою\~у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 4-А). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed