Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з відповідачем [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 10 лютого 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ними розірвано. Шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені до розірвання шлюбу, у 2019 році він разом з сином виїхав у м. Дніпро, з того часу син почав проживати разом з ним. 03.07.2020 року рішенням Чечелівської районної у м. Дніпрі ради № 131 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним за його місцем реєстрації у [ADDRESS] , з яким погодилась і відповідачка. Крім того, відповідно до рішення № 136 виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі Ради від 03.07.2020 року вирішено дати дозвіл [PERSON] на періодичні побачення з її дитиною, згідно з графіком: перша субота місяця з 10 год. до 19 год. неділі, без присутності батька дитини та третя субота місяця з 10 год. до 19 год. неділі, без присутності батька дитини. У зв`язку із введенням 24.02.2022 року військового стану в країні, з метою збереження життя і здоров`я малолітнього сина він оформив документи для тимчасового виїзду за кордон. 15.03.2022 року він разом з сином стояв у черзі на потяг «Дніпро-Хелм», де побачив дружину з працівниками поліції, які примусово його доставили до відділення поліції разом з дитиною. У результаті тиску на нього та шляхом обману працівник поліції відібрав у нього сина і незаконно передав дитину колишній дружині [PERSON] .. Після цього він більше не бачив дитину, не знає в яких умовах вона проживає. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюб позивач, за вказівкою своєї матері звернувся до органу опіки та піклування для визначення місця проживання дитини з ним. Оскільки на той час [PERSON] власного житла не мала, органом опіки та піклування було прийнято рішення про визначенням місця проживання сина разом з батьком. Вважають, що проживання дитини разом з батьком не відповідає найкращим інтересам дитини. Вважають, що з початком повномасштабної військової агресії з боку російської федерації проти України у [PERSON] виник умисел уникнути призову на військову службу для чого останній вирішив використати дитину. Про це відповідачка дізналась випадково під час телефонної розмови з сином, у зв`язку з чим вона звернулась на гарячу лінію поліції. За наслідками перевірки її звернення [PERSON] було виявлено разом з дитиною на центральному залізничному вокзалі у м. Дніпро при спробі залишити країну разом з дитиною. Під час спілкування з працівниками поліції дитина виявила бажання залишитись з матір`ю. При цьому, вважає, що спір щодо місця проживання дитини вже вирішений рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради № 131 від 03.07.2020 року, тому на їх думку між сторонами відсутній предмет спору, а тому просив провадження по даній справі закрити. \~ \~ \~ \~Третя особа орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду листа, згідно якого зазначили, що надати суду письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини не виявляється можливим, так як позивач до органу опіки не надав певні документи, дитина проживає за межами України, провести бесіду із матір`ю дитини не можливо на даний час/а.с.186 Т.2/. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . В 2020 році шлюб між ними було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 03.07.2020 року було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та їй був встановлений графік побачень з сином. Проте позивач встановленого графіку побачень з сином не дотримувався, у встановлені дні побачень сина їй не давав, на телефонні дзвінки не відповідав. В березні 2022 року під час телефонної розмови з сином дізналась, що батько має намір виїхати разом з дитиною за кордон, у зв`язку з чим вона звернулась на гарячу лінію поліції. За наслідками перевірки її звернення [PERSON] було виявлено разом з дитиною на центральному залізничному вокзалі у м. Дніпро при спробі залишити країну разом з дитиною. Працівниками поліції позивача було зупинено, а дитина була передана їй. Через деякий час, у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації проти України, з метою збереження життя та здоров`я дити вона разом з сином виїхала Полщі, де і проживає по теперішній час. Позивач долею дитини не цікавиться, матеріальну допомогу на його утримання не надає. Дитина вже адаптувалась до нового місця проживання, ходить до школи, вчить польську мову. Після закінчення війни вони повернуться до України, і якщо дитина виявить бажання проживати з батьком вона не заперечуватиме. \~ \~ \~ \~Допитавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Сторони з 29 січня 2016 року по 10 люте 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року/а.с.12/. \~ \~ \~ \~Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.15/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 03.07.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] /а.с.13/. \~ \~ \~ \~Згідно копії рішення виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради №136 від 03.07.2020 року вирішено дати дозвіл [PERSON] на періодичні побачення з її дитиною [PERSON] , [INFO] згідно з графіком: перша субота місяця з 10 год. до 19 год. неділі без присутності батька дитини; третя субота місяця з 10 год. до 19 год. неділі без присутності батька дитини/а.с.14 Т.1/. \~ \~ \~ \~З копії листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 04.04.2022 року слідує, що [PERSON] не зверталась до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради з питання виїзду [PERSON] , 2016 року народження за межі України/а.с.19-20 Т.1/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 28.03.2022 року тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] було погоджено/а.с.21 Т.1/. \~ \~ \~ \~З копії листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 28.03.2022 року слідує, що рішення виконавчого комітету Чечелівської районної у місті ради від 03.07.2020 року № 131 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] » не переглядалось та не втрачало чинність/а.с.89/. \~ \~ \~ \~Згідно висновку спеціаліста [PERSON] рекомендовано всебічно розглянути пріорітетність прав матері [PERSON] , враховуючи тісний психоемоційний зв`язок матері та дитини [PERSON] /а.с.200-209 Т.1/. \~ \~ \~ \~Відповідно до психологічного висновку експерта [PERSON] за результатами дослідження емоційно-особистісної сфери малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] були виявлені такі особливості: високий рівень особистісної тривожності дитини при згадуванні біологічного батька. У малолітнього [PERSON] сформована свідомість про те, що він живе в повноцінній сім`ї з матір`ю та вітчимом. Зміна умов проживання та оточення дитини безумовно вплине на його психологічний стан у випадку передачі дитини від матері до батька, з урахуванням того, що дитина останнім часом проживає з мамою та вітчимом в іншій країні, хлопчик психоемоційно дуже прив`язаний до мами, проходить процес адаптації до нової країни/а.с.82-88 Т.2/. Відповідно до статті 3\~СК України\~сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до статті 11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства"\~сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно статті 14\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст.150\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтями 151 та 163\~СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України). Якщо дитина утримується особою не на законних підставах, суди можуть за позовом батьків постановити рішення про відібрання та повернення дитини, якщо буде встановлено, що це не суперечить інтересам дитини (статті 162 та 163 СК України). Статтею 155\~СК України заборонено здійснення батьківських прав всупереч інтересам дитини. Рішення про визначення місця проживання дитини повинно прийматися першочергово із урахуванням інтересів самої дитини. Відповідно до ст.158\~СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частина 2 статті 19\~Сімейного кодексу\~України встановлює, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви (частина 3 вказаної вище статті). Частиною 1 ст.\~73\~ЗУ «Про\~місцеве самоврядування» визначено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до ч. 2 ст.\~18\~СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Пунктами 2, 4 ч. 2 ст.\~18\~СК України визначено, що способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку та припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної ум. Дніпрі ради від 03.07.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц (провадження №14-545цс19). Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, враховуючи, що рішення органу виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 03.07.2020 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком, відповідно до наведених вище вимог нормативних актів є обов`язковим для виконання батьками дитини, також приймаючи до уваги, що малолітня дитина [PERSON] з березня 2022 року перебуває з матір`ю, що визнано відповідачем в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки обраний позивачем такий спосіб захисту є неефективним. Суд наголошує, що між сторонами фактично існує спір щодо місця проживання дитини та про відібрання дитини від матері і повернення хлопчина за постійним місцем проживання. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~255\~ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124\~Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17-ц (провадження № 61-13405св18), 30 січня 2019 року у справі № 326/371/17-ц (провадження № 61-37088св18), 27 лютого 2019 року у справі № 569/12875/16-ц (провадження № 61-41476св18), 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18-ц (провадження № 61-2018св19). Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255\~ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18-ц (провадження № 61-2018св19). Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існує спір, предметом якого є місцє проживання дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed