Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, на обґрунтування позову зазначив, що 06.10.2021 сталась ДТП за участю автомобіля Хюндай під керуванням третьої особи та автомобіля Шевроле під керуванням позивача, автомобілі зазнали механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність третьої особи було застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Одразу, після ДТП відповідач був належним чином повідомлений про дану пригоду. В подальшому позивач звернувся про виплату стразового відшкодування. 19.10.2021 представником відповідача був складений акт огляду транспортного засобу позивача та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 27500 грн., яка позивачем є погодженою. 29.12.2021 позивач знову прибув до офісу відповідача, де на виконання вимог працівника відповідача надав додаткові документи щодо ДТП, в тому числі постанову суду про закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане ДТП, пояснення і заяви. Проте, позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки не надано рішення суду, яким було би визнано винним у ДТП третю особу. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.04.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказане рішення набрало законної сили 17.04.2023. На початку травня 2023 року, позивач особисто в приміщенні офісу, надав дану постанову відповідачу. 17.05.2023 позивач отримав від відповідача лист з відмовою виплати страхового відшкодування, з підстав неподання заяви про страхове відшкодування протягом року з моменту ДТП. З вказаним рішенням позивач не погоджується, оскільки на вимогу відповідача надавав усі документи, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена так пізно не з вини позивача, а тому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування та моральну шкоду, яку він отримав через моральні страждання в зв`язку з тривалим невиконанням грошового зобов`язанням та порушенням його прав. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування з пропуском строку в один рік з моменту ДТП, що і стало підставою для відмови. Даний строк є присічним та поновленню не підлягає. Позивач протягом тривалого часу не вчиняв активних дій щодо отримання страхового відшкодування, в зв`язку з цим, просять в задоволенні позову про стягненню страхового відшкодування та моральної шкоди, як похідної вимоги, відмовити. Крім того, Законом передбачено стягнення моральної шкоди з страховика лише у випадку нанесення шкоди життю та здоров`ю потерпілого. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду додаткові пояснення, де зазначив, що подавав до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, діяв добросовісно. Разом з тим, працівники відповідача діяли недобросовісно, оскільки надавали для заповнення позивачем бланків заяви, які не передбачені законом, а тому позивач вважав, що подавав саме заяву про виплату. Крім того, працівники відповідача неодноразово особисто повідомляли позивача, що виплата відбудеться лише після надання постанови суду про визнання виннім у ДТП третьої особи, та жодного разу не повідомляли про необхідність подання ще якихось документів, зокрема додаткової заяви про виплату. Строк позовної давності позивачем не пропущений. Тривалий строк отримання всіх документів для виплати страхового відшкодування пов`язаний з неправомірними діями третьої особи, яка всіляко затягувала розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, позивач погоджується із заперечення відповідача, що страхова виплата, яка підлягає стягненню становить 27202,33 грн., яку просить стягнути з відповідача так і моральну шкоду в зв`язку з порушенням відповідачем його прав та неналежною правовою поведінкою. Судовий розгляд позивач просить проводити без його участі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві подав клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд,\~ перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають\~до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України ,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77\~ЦПК України, належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року\~у справі № 752/8459/22 (провадження №\~3/752/31/23), яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. Як вбачається з копії постанови і матеріалів адміністративної справи № 752/8459/22 (провадження №\~3/752/31/23), 06 жовтня 2021 року о 18 годині 15 хвилин на регульованому перехресті вулиці Будіндустрії з вулицею Набережно-Печерської в місті Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимоги забороняючого (жовтого) сигналу світлофора, виїхав на перехрестя, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем «CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.7.3.г ПДР України. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в судовому засіданні встановлена вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.08.2015, власником автомобіля CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована відповідачем приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204333464, розмір франшизи 2600 грн. Також суд звертає увагу, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] ., також була застрахована відповідачем приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-203653708. 08.10.2021 [PERSON] надав відповідачу письмові пояснення страхувальника № 030527 дата реєстрації 08.10.2021, де викладено відомості про автомобілі учасників ДТП, дані про власників, обставини ДТП та перелік пошкоджень та відомості про відсутність взаєморозрахунків між учасниками. Крім того, 08.10.2021 [PERSON] надав відповідачу додаткові письмові пояснення страхувальника № 510126, дата реєстрації 29.12.2021, де викладено відомості про автомобілі учасників ДТП, дані про власників, обставини ДТП та перелік пошкоджень. 19.10.2021 представником відповідача було складено акт огляду колісного транспортного засобу (дефектну відомість), в якому було зазначено 17 (сімнадцять) пошкоджень належного позивачеві автомобіля «CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] , зокрема й елементи кузова, підвіски, коліс, обивки та іншого. Повний перелік пошкоджень викладено в акті та зображено на фотознімках, що додаються до позову. Акт огляду підписано позивачем як власником автомобіля та уповноваженим представником відповідача спеціалістом відділу врегулювання Твороговим І.Д. Відповідно до ремонтної калькуляції №21-0510126 від 30.12.2021, вартість загальна сума ремонтних робіт автомобіля «CHEVROLET EVANDA», державний номерний знак [NUMBER] за вирахуванням зношення запчастин та без ПДВ після вирахувань становить 29802,33 грн. 16.05.2023 [PERSON] подано на фірмовому бланку б/н до ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» заяву про виплату страхового відшкодування та копію постанови Голосіївського районного суду. 17.05.2023 за вих. № 210000510126-3 відповідачем Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ „КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було направлено позивачеві [PERSON] лист про прийняте рішення, в якому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з мотивів неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктами 2, 3 частини першої статті 988\~ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (стаття 990 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування»\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України\~"Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування»\~протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно ст.35\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~для отримання\~страхового відшкодування\~потерпілий чи\~інша особа,\~яка має\~право на\~отримання відшкодування,\~протягом 30\~днів з\~дня подання\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду подає\~страховику (у\~випадках,\~передбачених\~статтею 41\~цього\~Закону,\~-\~МТСБУ)\~заяву про\~страхове відшкодування.\~У цій\~заяві має\~міститися: найменування\~страховика,\~якому подається\~заява,\~або МТСБУ; прізвище,\~ім`я,\~по батькові\~(найменування)\~заявника,\~його місце\~проживання (фактичне\~та місце\~реєстрації)\~або місцезнаходження; зміст\~майнової вимоги\~заявника щодо\~відшкодування заподіяної\~шкоди та\~відомості (за\~наявності),\~що її\~підтверджують; інформація\~про вже\~здійснені взаєморозрахунки\~осіб,\~відповідальність яких\~застрахована,\~або інших\~осіб,\~відповідальних за\~заподіяну шкоду,\~та потерпілих; підпис\~заявника та\~дата подання\~заяви. \~До заяви\~додаються: паспорт\~громадянина,\~а в\~разі його\~відсутності інший\~документ,\~яким відповідно\~до законодавства\~України може\~посвідчуватися особа\~заявника,\~якщо заявником\~є фізична\~особа; документ,\~що посвідчує\~право заявника\~на отримання\~страхового відшкодування\~(довіреність,\~договір оренди,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину),\~у разі\~якщо заявник\~не є\~потерпілим або\~його законним\~представником; довідка\~про присвоєння\~одержувачу коштів\~ідентифікаційного номера\~платника податку\~(за\~умови його\~присвоєння),\~якщо заявником\~є фізична\~особа; документ,\~що підтверджує\~право власності\~на пошкоджене\~майно на\~день скоєння\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~-\~у разі\~вимоги заявника\~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної майну; свідоцтво\~про смерть\~потерпілого -\~у разі\~вимоги заявника\~про відшкодування\~шкоди,\~пов`язаної\~із смертю\~потерпілого; документи,\~що підтверджують\~витрати на\~поховання потерпілого,\~-\~у разі\~вимоги заявника\~про відшкодування\~витрат на\~поховання потерпілого; документи,\~що підтверджують\~перебування на\~утриманні потерпілого,\~його доходи\~за попередній\~(до\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди)\~календарний рік,\~розміри пенсій,\~надані утриманцям\~внаслідок втрати\~годувальника,\~-\~у разі\~вимоги заявника\~про відшкодування\~шкоди у\~зв`язку\~із смертю\~годувальника; відомості\~про банківські\~реквізити заявника\~(за\~наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Відповідно до п.35.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про\~здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Відповідно до\~п.37.1.4.\~ Закону\~України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~підставою для\~відмови у\~здійсненні страхового\~відшкодування (регламентної\~виплати)\~є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, між сторонами виник спір щодо виплати страхового відшкодування, в зв`язку із порядком подання заяви про виплату страхового відшкодування. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими доказами, позивач вчасно повідомив відповідача про страховий випадок, був присутній під час складання акту огляду транспортного засобу, неодноразово подавав пояснення страхувальника, що були викладені на фірмовому бланку страховика. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач вимушений був надавати деякі документи щодо виплати страхового відшкодування, а саме остаточну постанову Голосіївського районного суду м.Києва, протягом тривалого часу (більше року) з причини тривалого розгляду даної справи судами різних інстанцій, а тому будь-якої вини чи недобросовісності з боку позивача судом не встановлено. З системного аналізу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вбачається, що страхувальник подає до страхувальника лише одну заяву, форма та зміст якої визначена ст.35 вказаного Закону. Окреме подання письмових пояснень страхувальником чинним законодавством не передбачено. Проаналізувавши письмові пояснення страхувальника викладені 08.10.2021 та 29.12.2021 на фірмових бланках відповідача, суд приходить до висновку, що дані пояснення повністю відповідають вимогам заяви про виплату страхового відшкодування, визначеним у ст.35 Закону, зокрема у вказаних поясненнях міститься найменування страховика, якому подається заява, прізвище, ім`я, по батькові заявника, його місце проживання; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. Крім того, страховик відповідно до п.35.3. Закону зобов`язаний надавати відповідні консультації під час складення заяви. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Велика Палата\~Верховного Суду\~в постанові\~від 14.12.2021\~у справі\~№147/66/17\~(провадження\~№14-95цс20),\~звернула увагу,\~що в\~правозастосовній практиці\~досить часто\~виникають ситуації,\~коли встановлення\~винуватця \~ДТП\~триває довше\~за один\~рік,\~а тому\~сплив такого\~строку призводить\~до втрати\~потерпілим права\~вимоги про\~відшкодування завданої\~йому шкоди\~до страховика\~особи,\~винної в\~завданні такої\~шкоди. Велика Палата у даній постанові визначила, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України. \~Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Аналізуючи зазначені\~норми законодавства\~(щодо\~страхових виплат),\~Велика Палата\~дійшла висновку,\~що законодавство\~у страхових\~правовідносинах передбачає\~здійснення прав\~та обов`язків\~з дотриманням\~принципу добросовісності\~всіма учасниками\~цих правовідносин\~і не\~дотримання цього\~принципу може\~мати наслідком\~відмову в\~захисті порушеного\~права,\~зокрема в\~праві на\~відшкодування шкоди\~при недобросовісній\~поведінці особи\~взагалі,\~та звільняє\~страховика від\~обов`язку відшкодування\~шкоди при\~недобросовісній поведінці\~винної особи\~та потерпілого. Тому\~тлумачення права\~щодо відшкодування\~шкоди за\~наслідками страхового\~випадку за\~Законом\~№ 1961-IV,\~має здійснюватися\~з огляду\~на добросовісне\~виконання зобов`язань\~та поведінки\~всіх учасників\~(добросовісна\~чи недобросовісна\~поведінка/дії)\~та\~пропорційність інтересів\~усіх учасників\~цих правовідносин.\~\~Відтак Велика\~Палата Верховного\~Суду послідовно\~наголошує,\~що основний\~тягар відшкодування\~шкоди,\~спричиненої за\~наслідками ДТП,\~повинен нести\~страховик та\~саме він\~є належним\~відповідачем у\~справах за\~позовами про\~відшкодування шкоди\~в межах\~страхової суми. Водночас\~в Законі\~наголошено,\~що обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності здійснюється\~з метою\~забезпечення відшкодування\~шкоди,\~заподіяної життю,\~здоров`ю\~та/або\~майну потерпілих\~внаслідок ДТП\~та захисту\~майнових інтересів\~страхувальників.\~Тобто Закон\~як спрямований\~насамперед на\~захист прав\~осіб потерпілих\~внаслідок ДТП,\~при цьому\~також забезпечує\~майнові інтереси\~винної особи,\~які полягають\~у відшкодуванні\~спричиненої шкоду\~не нею,\~а страховиком\~(страховою\~компанією)\~за певні\~страхові внески\~(стаття\~3\~Закону №\~1961-IV).\~Тобто положення\~цього Закону\~спрямовані як\~на захист\~прав потерпілої\~особи на\~відшкодування шкоди,\~так і\~на те,\~що винна\~особа має\~право розраховувати\~на відшкодування\~спричиненої нею\~шкоди страхувальником,\~у якого\~застрахована її\~відповідальність,\~а тому,\~розглядаючи такі\~спори,\~судам слід\~уважно дотримуватись\~балансу інтересів\~як потерпілої\~особи,\~так і\~особи,\~яка застрахувала\~свою відповідальність\~та переклала\~тягар відшкодування\~шкоди на\~страховика. Цивільний кодекс України також передбачає, що\~ особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і \~особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства \~\~\~\~\~\~(частини друга та четверта статті\~14\~ЦК України). Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Аналізуючи здійснення потерпілою особою права на отримання відшкодування заподіяної шкоди протягом року, Велика Палата зазначила, що Закон передбачає,\~що потерпілий,\~який володіє\~правом на\~майнове відшкодування\~заподіяної йому\~шкоди,\~повинен вчинити\~ряд активних\~дій,\~які б\~свідчили про\~його волевиявлення\~щодо здійснення\~цього права.\~Вказані активні\~дії потерпілого\~закон пов`язує,\~зокрема,\~із поданням\~заяви про\~страхове відшкодування\~впродовж визначеного\~законом строку\~(підпункт\~37.1.4\~пункту 37.1\~статті 37\~Закону №\~1961-IV),\~зі сприянням\~у визначенні\~характеру та\~розміру збитків\~(пункт\~331.1статті\~331\~Закону \~№ 1961-IV).\~Відтак право\~потерпілого на\~отримання відшкодування\~завданої йому\~шкоди шляхом\~виконання страховиком\~узятих на\~себе зобов`язань\~не є\~безумовним,\~а пов`язується\~з поданням\~до такого\~страховика заяви\~про здійснення\~страхової виплати\~(відшкодування),\~що у\~свою чергу\~законодавець обмежує\~річним строком\~з моменту\~скоєння відповідної\~ДТП (див.\~постанову Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~05\~червня 2018\~року у\~справі №\~910/7449/17\~(провадження\~№ 12-104гс18)). \~В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).\~\~Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак,\~законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди,\~ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.\~\~Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. \~З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві \~ (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат\~взагалі. З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду у даній постанові дійшла до висновку, що аналізуючи норми\~законодавства стосовно\~добросовісної поведінки\~всіх учасників\~правовідносин (стаття\~13\~ЦПК України)\~та принципу\~повного відшкодування\~шкоди (стаття\~1166\~ЦК України),\~Велика Палата\~Верховного Суду\~з огляду\~на відсутність\~норми закону,\~що передбачає\~припинення в\~цьому випадку\~цивільного права\~на відшкодування,\~та з\~урахуванням із\~загального права\~особи на\~захист права\~в суді\~(стаття\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод)\~дійшла висновку,\~що при\~добросовісній поведінці\~потерпілої особи\~та доведеності,\~що річний\~строк пропущено\~через незалежні\~від потерпілої\~особи причини,\~особа може\~отримати таке\~відшкодування,\~пред`явивши вимогу\~до страховика\~(страхової\~компанії)\~в судовому\~порядку протягом\~строку позовної\~давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди\~у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону\~№ 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку,\~має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. \~У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)\~винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Враховуючи, що позивач неодноразово був присутній у приміщенні відповідача та подавав документи щодо виплати страхового відшкодування, відсутність у його діях недобросовісності та зловживань, суд приходить до висновку, що відповідач в даному випадку діяв недобросовісно, вимагаючи подання заяв, форми яких не відповідають вимогам Закону та жодного разу, протягом тривалого часу, не роз`яснивши позивачу необхідність подання заяви певної форми і змісту, а також наслідки такого не подання. Вказане свідчить, що відмова відповідача від виплати страхового відшкодування, з підстав не подання заяви про виплату стразового відшкодування протягом одного року з дня вчинення ДТП, в даному випадку є незаконною і не ґрунтується на принципах добросовісності та належності. Крім того, сама відмова, за таких обставин, нівелює та спотворює поняття страхування майна, визначеній меті та його сутності. Крім того, судом встановлено, що позивач вчасно подав відповідачу, як мінімум двічі письмові пояснення, які за формою та змістом відповідають вимогам заяви про виплату страхового відшкодування у визначений Законом термін, подання додаткової заяви про виплату 16.05.2023 не змінює встановлених судом обставин. Також суд звертає увагу, що позивач та третя особа, як учасники ДТП, були застраховані у однієї і тої самої страхової компанії, що давало додаткові можливості відповідачу діяти в належний спосіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача від виплати страхового відшкодування є незаконною, не ґрунтується на вимогах Закону, а тому позов в частині стягнення страхового відшкодування підлягає до задоволення. Заперечення відповідача в цій частині щодо неподання позивачем заяви і що визначений строк є присічним спростовуються встановленим обставинам справи та визначеним нормам права. З врахуванням того, що між сторонами відсутній спір щодо розміру страхового відшкодування, оскільки позивач в письмових поясненнях погодився з наданою відповідачем ремонтною калькуляцією, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, у розмірі 27202,33 грн. Також позивач звернувся з позовною вимогою до відповідача про стягнення моральної шкоди за порушення його прав, неналежне виконання обов`язку та завданих в зв`язку з цим моральних страждань. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди\~позивач мотивує затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті, сімейні стосунки, змінило звичний уклад життя. Внаслідок винних дій відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього самого, порушенні життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, що врешті призвело до погіршення стану здоров`я. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові №\~216/3521/16-ц (провадження №\~14-714 цс 19) від 01.09.2020, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, порушення прав позивача відповідачем, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача в розмірі 7000 грн., а заперечення відповідача в цій частині щодо спеціальною умови стягнення моральної шкоди спростовуються встановленими обставинами справи та нормами права. Таким чином, позовна вимога в цій частині підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial