Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що його матері [PERSON] як члену колгоспного двору належало будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Наведений будинок побудований до 05.08.1992 року і за ним закріплена земельна ділянка площею 0,15 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передана в користування 0,2152 га. [INFO] мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. Мати одружена не була, інших дітей не мала. За життя мати не оформила Свідоцтво про право власності на вищенаведене будинковолодіння. Позивач вступив в управління та володіння спадковим майном. Однак в нотаріальному порядку йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просив суд визнати за ним право власності на на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності. Представник відповідача Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив проводити розгляд справи без участі представників Обертинської селищної ради (а.с. 24). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з будинкової книги Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виданою виконавчим комітетом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 562 від 22.09.2023 року (а.с. 2) станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (мати позивача), [INFO] , яка була головою двору, числився житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований до 05.08.1992 року та числився як колгоспний двір. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,15 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та передана в користування 0,2152 га. Свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не видавалося. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 28.08.2023 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1925 року по 1987 рік (а.с. 4-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (мати позивача) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 3 зворот). [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини, вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном, проживали разом, вели спільне господарство, проводив похорон матері, що підтверджується довідкою Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 47 від 09.01.2018 року (а.с. 13). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 11/2018 від 16.012018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , який прийняв та частково оформив спадщину (а.с. 34), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 27-41). Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 362/02-31 від 09.10.2023 року (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved