Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

[PERSON] , яка діє як законний представник малолітнього сина, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідача, Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтовувала тим,\~що [PERSON] , згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої частки серії ІФ-14-28-2 Реєстраційний № 00207 від 05.02.1996 року, належала на праві приватної власності земельна ділянка в розмірі 28,8 в умовних кадастрових гектарах на території Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, на підставі рішення сесії Яківської сільської ради народних депутатів від 27.10.1995 року, що підтверджується копією сертифікату, оригінал якого втрачено. [INFO] [PERSON] померла. Ще за життя остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Інших спадкоємців немає. Він прийняв спадщину та від його імені, як законний представник звернулася [PERSON] до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, [PERSON] для оформлення права власності на спадкове майно, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на спірне майно. На інше нерухоме майно, яке належало покійній [PERSON] , нотаріус видала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Даний факт позбавляє його права на оформлення спадкового права на дану земельну частку (пай). Просила визнати за ним право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання законний представник позивача, [PERSON] [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила у випадку неявки в судове засідання розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача, Обертинської селищної рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в підготовче судове засідання не з`явився, однак 07.11.2023 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає та просив розглядати справу без його участі (а.с. 25). 30.10.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п. 2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату. Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено,\~що згідно сертифікату на\~право приватної\~власності на\~землю в\~межах середньої\~земельної частки\~серії ІФ-14-28-2\~за реєстраційним\~№ 00207,\~який зареєстрований\~у книзі\~реєстрації сертифікатів\~на право\~приватної власності\~на землю\~в межах\~середньої частки\~за №\~207\~від 05.02.1996\~року, виділена на\~підставі рішення\~сесії Яківської\~сільської ради\~народних депутатів\~від 27.10.1995\~року, земельна ділянка в розмірі 28,8\~умовних кадастрових\~гектарів, на території Яківської сільської\~ради Тлумацького\~району Івано-Франківської\~області, в межах\~середньої земельної\~частки без\~визначення на\~місцевості,\~на праві\~приватної власності\~належала [PERSON] (а.с. 3). Даний сертифікат виданий за формою, яка розроблена Івано-Франківською\~обласною радою\~народних депутатів\~31.07.1995\~року та підлягав\~заміні на\~сертифікат державного\~зразка,\~форма якого\~затверджена Постановою КМУ\~від\~12.10.1995\~року або на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку. Однак, [PERSON] , даної заміни не здійснила. Відповідно до ч. 9 та 10 ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:\~ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських\~будівель (присадибна ділянка);\~садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Довідкою, виданою Яківським старостинським округом № 5 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 439 від 25.10.2023 року, підтверджений факт того, що [PERSON] дійсно включена в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Яківської сільської ради згідно рішення сесії № 1-6/1995 від 27.10.1995 року. Розмір земельної частки (паю) становить 28,8 умовних кадастрових гектарів. 05.02.1996 року [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серія ІФ-14-28-2/00207 (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.2020 року, позивач [PERSON] народився [INFO] , де в графі батько зазначений « [PERSON] », а в графі мати « [PERSON] » (а.с. 7). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.11.2022 року (а.с. 4). Спадкодавцем, [PERSON] , 18.07.2022\~року було\~складено та\~посвідчено старостою\~Яківського старостинського\~округу Обертинської\~селищної ради\~Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області заповіт,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~9/5,\~згідно із\~яким все\~належне їй\~майно,\~заповіла [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією даного\~заповіту (а.с.\~5). У силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Копією довідки,\~виданою Яківським старостинським округом Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 19.02.2023 року № 51 встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була постійною жителькою с. Яківка, Тлумацького району, Івано-Франківської області та на день смерті зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день її за вказаною адресою в спадковому будинку ніхто не був зареєстрований. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Обертинській селищній раді за № 9/5 вiд 18.07.2022 року і не відмінявся (а.с. 6). 23.08.2023 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , успадкувавши земельну ділянку, яке не є предметом даного позову (а.с. 10). Згідно копії спадкової справи № 21/2023, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає (а.с. 27-44). Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода», слід вважати недійсним втрачений документ, а саме: сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (пай), серії ІФ-14-28-2,\~реєстраційний №\~00207\~від 05.02.1996\~року,\~виданий Яківською\~сільською Тлумацького\~району Івано-Франківської\~області на\~ім`я [PERSON] (а.с. 9). Законний представник [PERSON] [PERSON] , 19.10.2023 року, звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, Дузінкевич С.М., від його імені із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено, у видачі свідоцтва на право власності на спірну земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 376/02-31 від 19.10.2023 року (а.с. 11). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved