Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

18 травня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 43\~016,71 грн. та судових витрат. Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку з проведенням перевірки щодо здійснення переказів протягом 2017 року було встановлено, що внаслідок технічної помилки на користь [PERSON] було помилково перераховано 38037,88 грн. 11.02.2021 відповідачу був направлений лист з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти, 16.02.2021 вона отримала цей лист, але грошові кошти не повернула. У зв`язку з цим позивачем нараховано борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних станом на 26.04.2021 43016,71 грн, з яких 38037,88 грн є безпідставно набутими грошовими коштами, 3517,35 грн є інфляційними втратами, а 1461,48 грн є 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 29 травня 2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 01 листопада 2021 року витребувано докази з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». 12 грудня 2022 року та 06 січня 2023 надійшли відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». 27 листопада 2023 року надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. У зв`язку з неявкою відповідача та не поданням відзиву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що: ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на карту [NUMBER] [PERSON] перераховано грошові кошти на загальну суму 38037,88 грн., а саме: 13.01.2020 709,96 грн., 14.01.2020 14924,16 грн, 15.01.2020 14998,00 грн, 15.01.2020 7405,76 грн (відповідь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 01.12.2022 № БТ/5298). Позивач вказує, що вказані грошові кошти були перераховані помилково. 11 лютого 2021 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем надіслано вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, яка отримана відповідачем 16.02.2021, але до теперішнього часу відповідачем грошові кошти не повернуті. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок iншої особи; 3) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та згідно ст. 526 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 р. по справі № 759/1206/17 зазначив, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 р. у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 р. у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 р. у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не встановлено наявність між сторонами договірних відносин чи інших стосунків, які б свідчили про наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідач на спростування правомірності набуття від позивача спірних коштів не надала жодних належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави вважати, що грошові кошти в сумі 38037,88 грн є правомірно набутими. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 38037,88 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення інфляційних збитків у сумі 3517,35 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1461,48 грн., суд виходить з такого. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, за змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (правова позиції ВП ВС, викладена в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17, якою ВП ВС підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 15.04.2015 у справі N 910/2899/14 та від 01.06.2016 у справі N 910/22034/15, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17). Відтак, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних витрат та 3% річних, а тому позов в цій частині також належить задовольнити. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, витрати на професійну правничу допомогу віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 2270,00 грн, тому враховуючи що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у вказаному розмірі. Щодо розподілу витрат на правову допомогу, у зв`язку з тим, що представником позивача у позові зазначено про подання доказів понесення витрат на правову допомогу пізніше, такі докази не подані до закінчення судових дебатів, на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved