Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 15.02.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Відносини між ними не склались, на даний час на розгляді суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Під час спільного проживання за спільні кошти сім`ї вони придбали квартиру, за адресою: [ADDRESS] , автомобіль Ford Focus, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а також автомобіль Nissan Qashqai, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Відповідач відмовляється провести поділ майна в добровільному порядку, відтак, позивач просить суд виділити у її приватну власність автомобіль Ford Focus, VIN [NUMBER] , та залишити у приватній власності [PERSON] автомобіль Nissan Qashqai, VIN [NUMBER] , різницю вартості транспортних засобів (далі - ТЗ) стягнути з особи, в користь якої виділено автомобіль більшої вартості, а також стягнути судові витрати у праві. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Крім того, ухвалою суду від 01 вересня 2023 року судом задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на транспортні засоби, які є предметом спору. В письмовій заяві від 25 вересня 2023 року позивач просила здійснювати розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує частково (просить суд виділити у її приватну власність автомобіль Ford Focus, VIN [NUMBER] , та залишити у приватній власності [PERSON] автомобіль Nissan Qashqai, VIN [NUMBER] , а також стягнути з відповідача судові витрати, решту вимог не підтримує). 18 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла письмова заява відповідача про часткове визнання позову, в якій [PERSON] не заперечує проти виділу у приватну власність позивача ТЗ Ford Focus та виділу у його власність ТЗ Nissan Qashqai, розподіл судових витрат просить здійснити пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням факту визнання позову, у задоволенні вимог щодо компенсації вартості різниці між транспортними засобами просить відмовити. 15 листопада 2023 року на адресу суду позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, надала пояснення, аналогічні викладеному в заяві від 18 жовтня 2023 року (підтримує вимоги частково, просить стягнути з відповідача суму судового збору). Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2009 року. На даний час, на розгляді суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між ними (встановлено згідно даних АСДС). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 13 серпня 2021 року є власником автомобіля Ford Focus, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а [PERSON] з 25 липня 2023 року є власником автомобіля Nissan Qashqai, держаний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] (а.с.9-10). Вказані автомобілі придбані під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відтак, спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, вимоги позивача (з урахуванням заяви про їх уточнення) підлягають до задоволення. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, з нього на користь [PERSON] слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 6710 грн. Інші 50%, слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету. Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Зважаючи на те, що сторони фактично дійшли згоди з приводу поділу майна, подальше існування заходів забезпечення позову є недоцільним (підстави для їх застосування відпали), відтак, суд вбачає за необхідне скасувати їх.

Outcome: approved