Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що [INFO] у них з відповідачем народилась донька [PERSON] , натомість з батьком дитини вони не перебували у шлюбі, разом не проживають, не ведуть спільного господарства, при цьому їх донька проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, а відповідач не приймає участі в її виховані та матеріальному забезпечені. Зазначала, що починаючи з моменту народження дівчинки та по даний відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Вважає наведені обставини такими, що свідчать про самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказувала на те, що самостійно матеріально забезпечувати дитину усім необхідним вона немає можливості, а відповідач є особою працездатного віку, має джерела доходів, а тому повинен брати участь в утриманні доньки шляхом сплати аліментів, оскільки позбавлення його батьківських прав щодо дитини не звільняє останнього від обов`язку її утримувати. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовній вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без його участі в якій він також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не зважаючи на те, що повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Додатково слід зазначити, що судом витребовувався у Служби у справах дітей Чернівецької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору по факту доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, представник третьої особи двічі звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю додаткового строку для підготовки такого висновку, натомість позивачем долучено до матеріалів справи копію відповідного висновку органу опіки та піклування від 24.10.2023 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.10.2023 року №698/25 про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої [PERSON] . За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи, а також приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] та відповідно до копії свідоцтва про народження її батьками є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а/с 5). З матеріалів справи вбачається, що з моменту вагітності, пологів та по даний час відповідач не цікавився своєю новонародженою дитиною, не дбав про її здоров`я, матеріальне забезпечення та не виявляв бажання займатись її вихованням. Усі потреби дитини забезпечуються її матір`ю та бабусею. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , актом оцінки потреб сім`ї (а/с 23-33). Окрім того, варто зазначити, що відповідач на адресу Служби у справах дітей Чернівецької міської ради направляв заяв в якій вказував, що самоусувається від виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , не бажає її виховувати, утримувати та підтримувати з нею зв`язок, а тому просив позбавити його батьківських прав щодо дівчинки. Зазначав, що на даний час він проживає за кордоном разом із сім`єю та утримує двох інших дітей (а/с 33). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи, з`ясування обставин, які мають істотне значення для вирішення спору по суті, враховуючи положення ст. 19 СК України, судом витребувано письмовий висновк щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] з Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 698/25 від 24.10.2023 року надано суду висновок щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] у зв`язку з неможливістю встановити свідоме та винне ухилення від виконання батьківських обовязків з огляду на перебування відповідача за кордоном, а також через вік дитини. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично перебуває за межами України, не заперечує проти позбавлення батьківських прав, однак факти свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження. Громадянин [PERSON] надав письмові пояснення від 19.09.2023 р. в яких повідомив, що не мав і не має наміру брати участь у вихованні доньки, тим самим не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Однак, враховуючи вік дитини, а також перебування батька за кордоном, встановити свідоме та винне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків є неможливим. Пунктом 4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24.10.2023 № 968/25 надано суду висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] . Натомість, з вказаним поданням суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надаючи висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав органом опіки та піклування не враховано наведені позивачем у змісті позовної заяви обставини, зокрема, що відповідач ні під час вагітності, ні безпосередньо після народження дівчинки, ні станом на тепер дитиною не цікавився, а також останній як у заяві на адресу Служби у справах дітей Чернівецької міської ради так і в заяві про визнання позову, яка адресована суду, чітко вказав на те, що проживає за кордоном, займатись вихованням [PERSON] не збирається, має на утриманні двох інших дітей та бажає бути позбавленим батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] . Слід також зазначити, що підстава щодо недоцільності призначення заявника опікуном є формальною, та суд вважає за доцільне відступити від формального підходу з урахуванням обставин у даній справі з огляду на наведені вище встановлені судом факти щодо небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки щодо доньки. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки в інтересах якої подано даний позов. У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного спору встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, при цьому останній зобов`язаний утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, визнання позову відповідачем, відсутність доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини і не буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 22.08.2023 року, а тому саме з цього моменту слід стягувати аліменти. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду з вимогами про позбавлення батьківських прав та на користь держави за вимогами про стягнення аліментів. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved