Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У своїй заяві заявник [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] недієздатною та призначити його опікуном останньої. В заяві [PERSON] зіслався на те, що він є онуком [PERSON] , яка проживає разом з ним. [PERSON] хворіє психічною недугою. Внаслідок цієї хвороби [PERSON] не може самостійно приймати рішення, її поведінка та мислення є неадекватними. З метою забезпечення її особистих немайнових та майнових інтересів, її необхідно визнати недієздатною та призначити опікуна. У судовому засіданні заявник заяву підтримав, вказав, що він здійснює належний догляд за хворою [PERSON] , просить суд задоволити заяву, та визнати його опікуном. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви. Вказала, що тільки [PERSON] може і повинен бути опікуном над [PERSON] [PERSON] в судове засідання не прибула. Вислухавши учасників справи та вивчивши її матеріали, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] , знаходиться на диспансерному нагляді в психоневрологічному кабінеті районної лікарні з діагнозом F-06. Довідкою про склад сім`ї від 30.03.2023 (а.с.5) та актом № 63 встановлення факту здійснення догляду (а.с.11) підтверджено, що [PERSON] , проживає разом із заявником, який здійснює за нею догляд. Висновком судово-психіатричного експерта №273/2023 від 22.08.2023 підтверджено, що [PERSON] , страждає психічним розладом органічним психосиндромом судинного генезу, згідно МКХ-10, F 07.9. Зазначене захворювання позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] страждає хронічним психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому наявні всі правові підстави для визнання її недієздатною. При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Дубівської сільської ради, [PERSON] доцільно призначити опікуном [PERSON] , при умові визнання її недієздатною у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , проживає із заявником, який бажає, і може за станом здоров`я опікуватися хворою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою, підтверджена відповідними доказами і підлягає задоволенню.

Outcome: approved