Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про встановлення земельного сервітуту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ефективне використання її земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок та гараж по [ADDRESS] , неможливо без обтяження сервітутом частини чужої сусідньої земельної ділянки, власником якої є відповідач [PERSON] . При цьому, земельний сервітут у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом буде найменш обтяжливим для власника земельної ділянки [PERSON] , так як на історично створеному спільному заїзді встановлені металеві ворота довжиною 5,88 м., а на суміжній межі вздовж житлового будинку та гаражу позивача будуть облаштовані інші металеві ворота довжиною 5,68 м. У зв`язку з цим 06 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до сусіднього землевласника [PERSON] із заявою про укладення із нею договору про встановлення земельного сервітуту на постійній безоплатній основі. Проте остання не реагує на її вимогу. Відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Межвінського С.Д. подала відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування відзиву покликається на те, що вона є власником земельної ділянки і встановлення огорожі по лінії плану встановлених меж земельної ділянки по суміжному землекористуванню є її правом, зважаючи на приписи земельного та цивільного законодавства. Зазначає, що заїзд до житлового будинку [ADDRESS] можна облаштувати як зі спільного заїзду, який використовується фактично трьома домоволодіннями, так і з [ADDRESS] , а також те, що саме позивачка вчиняє перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить відповідачці. Представник позивача адвокат Горох В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Межвінський С.Д. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, розглянувши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи № 440/222/19, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Гороха В.В. та представника відповідача адвоката Межвінського С.Д., дослідивши та надавши належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, висновку судового експерта прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, судової практики Верховного Суду, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON] на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 22.06.2012 у справі № 1303/393/2012. Перехід права власності на даний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом зумовив перехід до [PERSON] права користування на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташовані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, загальною площею 0,06 га. Таким чином, [PERSON] є законним землекористувачем, що узгоджується із ст. 120 Земельного кодексу України та правовими висновками Верховного Суду, викладених в постанові від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, Великої Палати Верховного Суду, зазначених в постановах від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц. [PERSON] є власником сусіднього житлового будинку з приналежністю, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 30 жовтня 2003 року з [PERSON] . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0723 га, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, посвідченого Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 9089984, виданим Буським районним відділом земельних ресурсів від 21.03.2005 за реєстр. № 010544900171. Зазначена земельна ділянка є сформованою на підставі Технічної документації по переоформленню Державного акта на право власності на землю гр. [PERSON] на території Буської міської ради Львівської області», виконаної ДП «Львівський інститут землеустрою» від 09. лютого 2005 року. Спільна межа між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] проходить по лінії Б-В, яка відображена на Плані земельної ділянки, викресленому в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 9089984. Також на цьому Плані земельної ділянки зазначено наявність спільного заїзду. Попереднім власником обох земельних ділянок [PERSON] створено спільний заїзд до своїх домоволодінь по [ADDRESS] , та по [ADDRESS] , а також проїзд через земельну ділянку, яку він подарував [PERSON] , між межовими знаками № 2 та № 3 у виді металевих труб по лінії Б-В, що підтверджується Технічним звітом по видачі Державного акту на право власності на землю, виготовленим в 2003 році Буським районним центром державного земельного кадастру. [PERSON] не може ефективно використовувати свою земельну ділянку, оскільки обмежений доступ гужовим та автомобільним транспортом до її власного житлового будинку і гаражу через наявність встановлених [PERSON] металевої сітки на історично сформованому спільному заїзді та спільній межі між межовими знаками № 2 та № 3 по лінії Б-В. Відтак, між [PERSON] та [PERSON] існує спір з приводу використання частини сусідньої земельної ділянки для проїзду гужовим та автомобільним транспортом до власного житлового будинку і гаражу позивача. Така обставина встановлена рішенням Буського районного суду Львівської області від 01.02.2022 та постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2023 в іншій цивільній справі № 440/222/19 за участю тих самих сторін, яка була витребувана судом для її огляду. Згідно висновку судового експерта Перекрьостова Валерія Михайловича № 1259 від 18.05.2021 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, оригінал якого міститься в матеріалах цивільної справи № 440/222/19, на дату проведення експертизи відсутні технічно можливі варіанти для влаштування окремого заїзду гужового та автомобільного транспорту із [ADDRESS] та заїзду загального користування на земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , якою користується [PERSON] . Технічна можливість встановлення земельного сервітуту для [PERSON] у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом до житлового будинку і гаражу по [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, із заїзду загального користування через частину земельної ділянки площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , якою володіє на праві приватної власності [PERSON] , існує. Судовий експерт [PERSON] запропонував два технічно можливих варіанта встановлення для мене земельного сервітуту у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом: 1. Для забезпечення можливості встановлення для [PERSON] земельного сервітуту у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом до житлового будинку і гаражу по [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, із заїзду загального користування через частину земельної ділянки площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , якою володіє на праві приватної власності [PERSON] , пропонується одна земельна ділянка з розмірами по периметру (Додаток 1, 2, 3 до Висновку): Ділянка - 5,69 мп; 5,83 мп; 4,03 мп; 5,88 мп; - загальною площею S = 0,0028 га = 28 кв. м, з периметром Р = 21,43 м. Крім цього, для технічної можливості проїзду до гаражу по [ADDRESS] необхідно змінити північно-західний кут земельної ділянки № 4 «а» з розмірами по периметру (Додаток 2, 3 до Висновку): Ділянка - 0,96 мп; 1,02 мп; 0,78 мп; 0,75 мп; - загальною площею S = 0,00003 га = 0,3 кв. м, з периметром Р = 3,5 м. 2. Для забезпечення можливості встановлення для [PERSON] земельного сервітуту у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом до житлового будинку і гаражу по [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, із заїзду загального користування через частину земельної ділянки площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , якою володіє на праві приватної власності [PERSON] , пропонується одна земельна ділянка з розмірами по периметру (Додаток 4, 5, 6 до Висновку): Ділянка - 5,69 мп; 3,62 мп; 3,62 мп; 5,88 мп; - загальною площею S = 0,0018 га = 18 кв. м, з периметром Р = 18,81 м. Крім цього, для технічної можливості проїзду до гаражу по [ADDRESS] необхідно змінити північно-західний кут земельної ділянки № 4 «а» з розмірами по периметру (Додаток 2, 3 до Висновку): Ділянка - 0,96 мп; 1,02 мп; 0,78 мп; 0,75 мп; - загальною площею S = 0,00003 га = 0,3 кв. м, з периметром Р = 3,5 м. Буським районним судом Львівської області та Львівським апеляційним судом у справі № 440/222/19 досліджувався висновок судового експерта Перекрьостова В.М. При оцінці доказів у справі № 440/222/19 суди не відхилили висновок експерта з мотивів його необґрунтованості чи сумнівів в його правильності. Тому суд приходить до переконливого висновку, що даний висновок експерта є обгрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи та не викликає сумніви в його правильності. Також колегія суддів Львівського апеляційного суду у справі № 440/222/19 звернула увагу, що сам по собі демонтаж спірної огорожі не є ефективним способом захисту прав позивачки [PERSON] , оскільки ділянка на якій встановлено огорожу знаходиться в приватній власності відповідача [PERSON] і сервітут на ній не встановлений. 06 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до сусіднього землевласника [PERSON] із заявою про укладення зі нею договору про встановлення земельного сервітуту на постійній безоплатній основі, додавши проект договору про встановлення земельного сервітуту у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом. В заяві [PERSON] просила [PERSON] повідомити її про прийняте рішення письмово протягом трьох календарних днів з моменту вручення їй цієї заяви. 07 лютого 2023 року заяву [PERSON] вручено адресату. Проте, на момент подання позовної заяви [PERSON] не отримала від [PERSON] жодної відповіді, а на її усні звернення [PERSON] не реагує. Це свідчить про те, що власник сусідньої земельної ділянки [PERSON] та потенційний сервітуарій [PERSON] не можуть досягнути згоди щодо встановлення земельного сервітуту. Таким чином, ефективне використання земельної ділянки [PERSON] , на якій розташований її житловий будинок та гараж, неможливо без обтяження сервітутом частини чужої земельної ділянки, власником якої є відповідач [PERSON] . Суд вважає, що земельний сервітут у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом буде найменш обтяжливим для власника земельної ділянки [PERSON] , так як на історично створеному спільному заїзді встановлені металеві ворота довжиною 5,88 м., а на суміжній межі вздовж житлового будинку та гаражу [PERSON] за зобов`заннями останньої будуть облаштовані другі металеві ворота довжиною 5,68 м. Згідно з ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до п. «б», п. «з» ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути. Згідно з ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). У відповідності до ч. 2, п. «д» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц (провадження № 61-7233св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 653/2704/16-ц (провадження № 61-22333св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 1512/3008/2012 (провадження № 61-13804св18) зроблено висновок, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. Виходячи із встановлених фактичних обставин та вищезазначених норм матеріального права позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, аргументи, які викладені представником відповідача адвокатом Межвінського С.Д. у відзиві на позовну заяву, не обґрунтовані жодними доказами, а тому суд їх відхиляє. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, встановивши земельний сервітут згідно першого технічно можливого варіанту, запропонованого судовим експертом Перекрьостовим В.М.

Outcome: approved