Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

29 червня 2023 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просить:визнати незаконним та скасувати наказ ректора про відрахування № 167-с від 27.01.2022 р.; визнати договір про надання платних освітніх послуг № 158-19 недійсним; стягнути з відповідача грошові кошти 7500,00 грн. та 7500,00 грн. в порядку збитків; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.08.2017 р. його наказом ректора було зараховано до складу здобувачів вищої освіти за державним замовлення до Національного технічного університету України Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (далі - НТУУ «КПІ»), фізико-математичний факультет, спеціальність 111 - математика. У період зимової сесії 2019-2020 р.р. позивач успішно склав екзамени з усіх навчальних дисциплін. 21.01.2020 р. декан факультету повідомив позивача, що той не склав екзамени і відрахований, та шляхом обману зобов`язав укласти договір про надання освітніх послуг 158-19 на платній основі. 27.01.2020 р. ректор на підставі подання декана видав наказ № 167-с про відрахування зі складу здобувачів освіти за невиконання індивідуального навчального плану. Ніякого індивідуального навчального плану позивач не підписував, тому своє відрахування вважає незаконним. Договір про надання освітніх послуг № 158-19 за рахунок коштів фізичних осіб позивач уклав під впливом обману, оскільки йому погрожували, що у разі відмови укласти договір, він взагалі залишиться без освіти, тому під тиском він уклав вказаний договір, хоча своє відрахування вважав незаконним. Вказаний договір підписаний 21.01.2020 р., хоча наказ про відрахування виданий 27.01.2020 р., тобто спочатку його змусили підписати договір, а потім вже відрахували. Для продовження навчання він сплачував по 1500 грн. щомісячно з лютого по червень 2020 р., всього сплатив 7500,00 грн. Оскільки договір укладений під впливом обману, то на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України відповідач повинен не сплатити його додатково 7500,00 грн. Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 07.07.2023 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 20.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 15.08.2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що позивача було законно відраховано за невиконання навчального плану. Так, під час зимової сесії 2019-2020 р.р. позивач отримав, зокрема за дисциплінами: теорія ймовірностей (екзамен) - 40 балів (оцінка «незадовільно»), функціональний аналіз (екзамен) - 30 балів (оцінка «незадовільно»). Таким чином, у позивача виникла академічна заборгованість з вказаних навчальних дисциплін. Під час ліквідації академічної заборгованості позивач отримав: теорія ймовірності - 45 балів (оцінка «незадовільно»), функціональний аналіз - 10 балів (оцінка «незадовільно»). Таким чином, позивач не ліквідував академічну заборгованість з двох навчальних дисциплін, оскільки отримав менше 60 балів зі 100. З цих підстав, позивача було законно відраховано. Після відрахування позивач подав заяву про поновлення до складу студентів 3 курсу фізико-математичного факультету на контрактній основі. Наказом 407-с від 31.01.2020 р. позивача було поновлено до КПІ з 03.02.2020 р. за договором від 03.02.2020 року за рахунок коштів фізичних осіб. Договір був насправді укладений 03.02.2020 р., а не 21.01.2020 р. як зазначає позивач. Будь-яких доказів того, що договір укладений позивачем під впливом обману, або впливу з боку працівників відповідача, не надано. Крім того, з 01.09.2020 р. позивач знову був переведений на навчання за державним замовленням. Наказом від 22.06.2021 р. № 1612-с, позивачу присуджено ступінь бакалавра і видано документ про вищу освіту. 28.08.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що відповідач подав відзив в останній день строку 08.08.2023 р. на пошті о 18.04 год. Оскільки час роботи суду до 18.00 год., то на його думку, відповідач пропустив строк для подання відзиву. У зв?язку з цим, позивач також просив витребувати оригінал фіскального чека про направлення відзиву. Крім того, позивач зазначив, що відповідач надав суду Положення про відрахування, яке було прийняте пізніше події відрахування позивача. Доказів ознайомлення позивача з навчальним планом не надано. Також, позивач наполягає на тому, що договір про надання освітніх послуг підписаний саме 21.01.2020 р., тобто до його відрахування, про що вказано у його примірнику договору. Ухвалою суду від 20.09.2023 р. у клопотанні позивача про витребування доказів - відмовлено. Натомість, витребувано у відповідача оригінал договору про надання освітніх послуг, Положення про порядок відрахування, в редакції на момент відрахування та індивідуальний навчальний план позивача; витребувано у позивача оригінал договору про надання освітніх послуг. 03.10.2023 р. від позивача надано витребувані документи. 10.10.2023 р. від відповідача витребувані документи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом ректора від 07.08.2017 року № 2431-с позивача зараховано студентом першого курсу фізико-математичного факультету НТУУ «КПІ імені Ігоря Сікорського», спеціальність 111 математика денної форми навчання за державним замовленням. Позивачу було затверджено індивідуальний навчальний план на 2019/2020 навчальний рік, у якому міститься підпис студента, із зазначенням обсягу навчання та кількості балів. Відповідно до заліково-екзаменаційних відомостей № 47 від 17.01.2020 р., № 43 від 10.01.2020 р., позивач отримав: за дисципліною «теорія ймовірностей» (екзамен) - 40 балів (незадовільно), за дисципліною «функціональний аналіз» (екзамен) - 30 балів (незадовільно). Згідно із додатковими заліково-екзаменаційними відомостями № 47-1 від 21.01.2020 р., № 43-1 від 21.01.2020 р. (перше перескладання), позивач отримав: за дисципліною «теорія ймовірностей» (екзамен) - 45 балів (незадовільно), за дисципліною «функціональний аналіз» (екзамен) - 10 балів (незадовільно). Після цього, позивач звернувся до відповідача із заявою (дата подання відсутня), у якій просив зарахувати його на навчання на контрактній основі. Наказом ректора № 167-с від 27.01.2020 року, позивача відраховано за невиконання індивідуального навчального плану з 27.01.2020 року. Наказом ректора № 407-с від 31.01.2020 року, вирішено позивача поновити студентом 3 курсу за договором за рахунок коштів фізичних осіб, академічну заборгованість ліквідувати до 28.02.2020 року. Згідно з договором про надання освітніх послуг № 158-19 від 21.01.2020 року (03.02.2020 року), відповідно до умов якого є навчання позивача на денній формі навчання за спеціальністю 111 математика на платній основі, вартість навчання 15 000 грн. за перший рік. Відповідно до наданих квитанцій, з лютого по червень 2020 року позивач сплачував по 1500,00 грн. щомісячно за навчання, всього на суму 7500,00 грн. Наказом ректора № 2047-с від 31.08.2020 р. позивача вирішено перевести на навчання за державним замовленням, у зв?язку з наявністю бюджетного місця. Згідно з наказом ректора № 1612-с від 22.06.2021 р. позивачу присуджено ступінь бакалавра за спеціальністю 111 Математика, у зв?язку із завершення навчання. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно зі ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про вищу освіту»: вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; здобувачі вищої освіти - особи, які навчаються у закладі вищої освіти на певному рівні вищої освіти з метою здобуття відповідного ступеня і кваліфікації; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про вищу освіту», громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за рахунок коштів державного або місцевого бюджету, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про вищу освіту», заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми за кожною спеціальністю розробляє навчальний план, який визначає перелік та обсяг навчальних дисциплін у кредитах ЄКТС, послідовність вивчення дисциплін, форми проведення навчальних занять та їх обсяг, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю. На основі навчального плану у визначеному закладом вищої освіти порядку розробляються та затверджуються індивідуальні навчальні плани студентів, що мають містити, у тому числі, обрані здобувачами вищої освіти навчальні дисципліни. Пунктом 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: невиконання індивідуального навчального плану. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу закладу вищої освіти. Статтею 63 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Згідно з пунктом 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15.07.1996 р. № 245, студент може бути відрахований з вищого навчального закладу за академічну неуспішність. Пунктом 16 вказаного Положення передбачено, що поновлення до складу студентів здійснюється ректором (директором) вищого закладу освіти незалежно від тривалості перерви в навчанні, причини виключення, трудового стажу, форми навчання і з врахуванням здатності претендента успішно виконувати графік навчального процесу. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що не бере до уваги надане відповідачем положення про відрахування, переривання навчання, переведення і поновлення здобувачів освіти, оскільки вказане положення затверджене наказом ректора від 03.12.2020 р., тобто після події відрахування позивача. Водночас, наданими суду доказами, зокрема заліково-екзаменаційними відомостями, копії яких засвідчені у встановленому законом порядку, підтверджено, що позивач [PERSON] за результатами сесії 2019-2020 р.р. отримав результати «незадовільно» з двох навчальних дисциплін, за результатами перескладання академічна заборгованість ліквідована не була. Доказів на спростування вказаних доказів і встановлених ними обставин позивач не надав. Відповідно, наказом ректора № 167-с від 27.01.2020 року, позивача було відраховано за невиконання індивідуального навчального плану з 27.01.2020 року, що передбачено статтею 46 Закону України «Про вищу освіту». При цьому, на виконання ухвали суду, відповідачем надано копію примірнику індивідуального навчального плану позивача з підписом, що позивачем також спростовано не було. Надаючи оцінку доводам позивача щодо строку укладення Договору про надання платних освітніх послуг 21.01.2020 року, тобто до дати прийняття наказу про відрахування позивача - 27.01.2020 р., суд зазначає, що судом були оглянуті оригінали двох примірників договорів про надання освітніх послуг № 158-19, які були надані на виконання ухвали суду позивачем і відповідачем. В результаті огляду цих документів, судом встановлено, що на примірнику позивача ручкою вказана дата договору - 21.01.2020 р., на примірнику відповідача, ручкою вказана дата 03.02.2020 р., візуальних виправлень обидві дати не містять. В іншому, обидва примірники містять однакові умови. Враховуючи, що датою наказу № 407-с, яким позивача було вирішено поновити студентом за договором за рахунок коштів фізичних осіб, є 31.01.2020 року, а також те, що клопотань про призначення судової експертизи позивач не заявляв, суд вважає, що позивач не довів, що датою укладення договору є саме 21.01.2020 р. Більш того, позивач не довів суду, що визначена ним дата укладення договору, як 21.01.2020 р. може бути достатньою підставою для висновку про незаконності відрахування позивача, з урахуванням встановлених судом обставин справи. Тому, суд вважає, що позивачем не було доведено незаконності його відрахування, яке відбулось у відповідності до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту». Також, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження укладення ним договору про надання освітніх послуг № 158-19 під впливом обману або під примусом, тому такі доводи позову суд теж відхиляє. У зв`язку з недоведенням позовних вимог в частині неправомірної поведінки відповідача, підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed