Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про поновлення на роботі. Позов мотивований тим, що з 03.08.2017 року позивач працювала в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, що підтверджується записом № 21 у трудовій книжці. Наказом Управління від 11.04.2023 року 62-к/тр, 18.04.2023 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ч.1 ст. ст. 40 КЗпП України. Наказом Управління від 18.04.2023 року 146-к/тр були внесені зміни до наказу від 11.04.2023 року 62-к/тр, а саме звільнено [PERSON] у перший робочий день, наступний за днем закінчення її тимчасової непрацездатності. Вважає звільнення незаконним, таким що проведено із грубим порушенням трудового законодавства, а також порушує її право на працю, гарантоване Конституцією України та законодавством України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105), в редакції, яка діяла до 01 січня 2023 року, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 21.09.2022 №2620-ІХ, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, викладено в новій редакції Закон №1105. Згідно внесених змін уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України (ч. 1 ст. 4 Закону №1105 в новій редакції). Крім того, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105 в новій редакції визначено: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. Пунктами 1, 3, 4 та б постанови Кабінету Міністрів України «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 27.12.2022 №1442, яка також набрала чинності з 01 січня 2023 року (далі - Постанова КМУ №1442), крім іншого було визначено: - припинити з 1 січня 2023 p., реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - Управління); - утворити комісію з реорганізації Управління; - призначити головою комісії з реорганізації Управління Чепернату О.В. Крім того, абзацом 5 пункту 7 Постанови КМУ №1442 головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду було доручено забезпечити дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду. Наказом Управління від 02.01.2023 №1-ОД (додаток 6) було затверджено план заходів щодо реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - План заходів). Пунктом 4 затвердженого Плану заходів передбачено попередження працівників Управління про наступне вивільнення. При цьому проведення заходів з переведення працівників до правонаступника Управління даним Планом заходів взагалі не передбачено, як і не передбачено проведення інших заходів щодо працевлаштування працівників. Листом від 02.01.2022 №3-01 (додаток 7) голова комісії з реорганізації Управління звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) з проханням надати, у відповідності до ст. 492 КЗпП України та з метою дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників, перелік наявних вакантних посад недержавної служби, які можуть бути запропоновані працівникам Управління в порядку переведення при реорганізації. При цьому, голова комісії з реорганізації Управління жодним чином не обґрунтовує чому ГУ ПФУ у Вінницькій області повинно надати перелік вакантних посад саме недержавної служби, адже ст. 36 КЗпП України не містить жодних обмежень щодо переведення не державних службовців на посади державної служби при реорганізації шляхом приєднання. У своїй відповіді від 04.01.2023 №0200-0802-5/1018 (додаток 8) ГУ ПФУ у Вінницькій області надало Управлінню зміни до штатного розпису на 2022 рік (додаток 9) та перелік вакантних посад державної служби станом на 03.01.2023 (додаток 10), зазначивши при цьому, що працівники Управління можуть бути працевлаштовані на них шляхом участі в доборі на зайняття вакантних посад та подання відповідних документів. Посади, не державної служби в ГУ ПФУ у Вінницькій області відсутні. Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Виконавча дирекція Фонду) «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 №9-ОД (додаток 11) було прийнято рішення скоротити увесь штат та усю чисельність працівників Управління. На підставі даного наказу Управлінням було видано наказ від 16.01.2023 №Ю-ОД (додаток 12), пунктом першим якого визначено, повідомити Первинну профспілкову організацію працівників Управління (далі - Профспілка) про прийняте Виконавчою дирекцією Фонду рішення щодо скорочення чисельності та вивільнення працівників Управління та провести відповідні консультації. Пунктом 2.3 цього ж наказу відділу по роботі з персоналом Управління доручено персонально попередити працівників Управління про скорочення чисельності та штату працівників, та про наступне їх звільнення. Крім того, на підставі наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД Управлінням був виданий наказ від 16.01.2023 №11-ОД додаток 13) про скочення чисельності та штату працівників відділень Управління. 19 січня 2023 року Позивачу було надано попередження про наступне звільнення від 19.01.2023 без номера (додаток 14). Однак, дане попередження особисто Позивачу не адресовано, в ньому відсутня інформація про скорочення конкретно її посади, а також зазначено, що у зв`язку із скороченням всього штату та працівників Виконавчої дирекції Фонду, інша робота у Виконавчій дирекції Фонду їй не пропонується. Хоча Позивач була працівником Управління, а не Виконавчої дирекції Фонду і остання не є правонаступником Управління. Листом від 16.01.2023 №92-01 (додаток 15) Управління, повідомило Профспілку про прийняте рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників, масове вивільнення працівників Управління, а також запросило Профспілку до проведення відповідних консультацій про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. До листа був доданий перелік вакансій в ГУ ПФУ у Вінницькій області станом на 03.01.2023. Однак, не провівши відповідні консультації, Управління листом від 19.01.2023 №97- 01 (додаток 16) направило Профспілці подання про розірвання трудових договорів з усіма 116 працівниками Управління та його відділень, попросило його розглянути та надати згоду на розірвання таких трудових договорів. Листом від 30.01.2023 №2 (додаток 17) Профспілка направила Управлінню обгрунтовану відповідь якою повідомила, що проведення масового вивільнення працівників Управління може привести до порушенням їх трудових прав та не надала згоду на розірвання трудових договорів з працівниками Управління. Наказом Управління від 11.04.2023 62-к/тр (додаток 4) 18 квітня 2023 року Позивача було звільнено з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу Управління зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 14.04.2023, наказом Управління від 18.04.2023 №146-к/тр (додаток 5) були внесені зміни до наказу від 11.04.2023 62-к/тр, а саме пункт 1 викладено в новій редакції: «Звільнити [PERSON] з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним в документі про тимчасову непрацездатність, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Наказом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.05.2023 №279-0 (додаток 25) про дату звільнення [PERSON] визначено: «Вважати [PERSON] - заступника начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області такою, що звільнена, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, 08 травня 2023 року». Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (додаток 18), 01.05.2023 внесений запис про державну реєстрацію припинення Управління як юридичної особи внаслідок реорганізації. Правонаступником Управління визначено Пенсійний фонд України (код ЄДРПОУ 00035323). При проведенні звільнення [PERSON] було порушено трудове законодавство, а саме ст. 36, 40, 42, 492, 494 Кодексу законів про працю України, а саме: - дію трудового договору не було продовжено у зв`язку з реорганізацією Управління, як передбачено ч. 6 ст. 36 КЗпП України; - звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було допущено при можливості переведення на іншу роботу, що суперечить ч. 2 ст. 40 КЗпП України; - скорочення чисельності та штату працівників управління проведено без обґрунтування такого скорочення; - надане Позивачу попередження про наступне звільнення не відповідає вимогам пунктів 1 та 3 ст. 492 КЗпП; - протягом часу від дня попередження та по день звільнення Позивачу не було запропоновано вакантні посади для подальшого працевлаштування, як це передбачено ч. 3 ст. 492 КЗпП України; - всупереч вимогам ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці Управлінням не враховано переважне право на залишення на роботі працівників Управління з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці; - скорочення чисельності або штату працівників проведено без консультацій з Профспілкою, що є порушенням ч. 2 ст. 494 КЗпП України, виходячи з наступного. Відповідно до абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов 'язані з 'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно п. а) ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення стала реорганізація Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105 та п. 1 Постанови КМУ №1442. Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). А ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Скорочення чисельності та скорочення штату поняття не тотожні. Чисельність працівників - це кількісний склад працюючих, і їх скорочення передбачає зменшення їх кількості, а штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства, і скорочення штату являє його зміну за рахунок ліквідації певних посад, або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Згідно зі ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Зі статей 104-106 ЦК України вбачається, що реорганізація є такою формою припинення юридичної особи, коли передача всього свого майна, прав та обов`язків переходить іншим юридичним особам-правонаступникам. У такому випадку посади юридичної особи яка припиняється, зберігаються на у юридичній особі-правонаступнику. При цьому слід враховувати, що і у такому випадку можливе проведення скорочення штату працівників, однак у юридичній особі - правонаступнику повинні існувати вакансії для продовження здійснення нею своєї діяльності. Приєднання це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж установа припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального акту орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України). Встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. Правовим наслідком реорганізації підприємства є перехід всіх прав та обов`язків в порядку правонаступництва до нової (іншої) юридичної особи не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових правовідносинах (така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.05.2021справі №377/759/19 - додаток 19). З 01 січня 2023 року почався процес припинення Управління у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Відповідно до положень Закону №1105, в редакції, яка діє з 01.01.2023, до Пенсійного фонду України та його територіальних органів перейшли повноваження Фонду соціального страхування України та його робочих органів. Про що постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 №1289, яка набрала чинності також з 01 січня 2023 року, були внесені відповідні зміни до Положення про Пенсійний фонд України. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105 в новій редакції визначено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Зазначені обставини свідчать про те, що функції Управління були передані Пенсійному фонду України та його територіальним органам, як правонаступнику, ще до внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Управління. З переходом функцій Управління до Пенсійного фонду України в порядку правонаступництва, до останнього перейшли права та обов`язки Управління в частині трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівників Управління (переведення працівника на іншу роботу). Підтвердженням цього є лист ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.01.2023 №0200- 0802-5/1018 (додаток 8) в якому зазначено, що з метою виконання функцій загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, в ГУ ПФУ у Вінницькій області в межах затвердженої граничної чисельності працівників та згідно змін до штатного розпису на 2022 рік (додаток 9) в ГУ ПФУ у Вінницькій області створено 4 підрозділи. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85» від 30.12.2022 №1471, яка набрала чинності 01.01.2023, було збільшено штатну чисельність працівників органів Пенсійного фонду України на 1350 штатних одиниць, у тому числі апарат Пенсійного фонду України на 50 штатних одиниць та чисельність його територіальних органів на 1300 штатних одиниць. Отже, в Пенсійному фонду України та його територіальних органах були створені всі передумови для працевлаштування працівників Фонду соціального страхування України. Натомість наказом Виконавчої дирекції Фонду від 16.01.2023 №9-ОД (додаток 11) було прийнято рішення скоротити увесь штат та усю чисельність працівників Управління. На підставі цього наказу головою комісії з реорганізації Управління було прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників відділень Управління згідно наказу Управління від 16.01.2023 №11-ОД (додаток 13). Згідно роз`яснення наведеного на сайті Міністерства юстиції України за адресою https//minjust.gov.ua/m/str 33577 (додаток 20) ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. Також в даному роз`ясненні зазначено гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації юридичної особи. В наказі Виконавчої дирекції Фонду від 16.01.2023 №9-ОД жодним чином не обгрунтовано причини проведення скорочення всієї чисельності та штату працівників Управління, як не зроблено цього і в наказі від 16.01.2023 №11-ОД про скорочення чисельності та штату працівників відділень Управління. Як вже зазначалось вище, приєднання це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. А посади юридичної особи яка припиняється, зберігаються у юридичній особі-правонаступнику. Скорочення штату та чисельності працівників може бути проведено, однак у юридичній особі-правонаступнику повинні існувати вакансії для продовження здійснення нею своєї діяльності. При реорганізації Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України зміни з організації виробництва і праці відбулись не лише в Управлінні, вони відбулись і в Пенсійному фонді України та його територіальних органах - на які покладено виконання функції Фонду соціального страхування України та у зв`язку із цим збільшено чисельність та штат їх працівників. Враховуючи викладене, Пенсійний фонд України та його територіальні органи разом із комісіями з реорганізаціями Управління зобов`язані були вжити заходів щодо переведення градівників Управління на посади, які були спеціально введені для працевлаштування працівників Фонду соціального страхування України. Натомість у своєму листі від 04.01.2023 №0200-0802-5/1018 (додаток 8), яким ГУ ПФУ у Вінницькій області надало Управлінню перелік вакантних посад станом на 03.01.2023, зазначено, що працівники Управління можуть бути працевлаштовані на них шляхом участі в доборі на зайняття вакантних посад, укомплектування яких здійснюється відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 №259-ІХ, шляхом подання відповідних документів передбачених цим Законом. Своїми діями ГУ ПФУ у Вінницькій області фактично запропонувало працівникам Управління скористатися правом самостійного працевлаштування в органи Пенсійного Фонду України, що суперечить ч. 3 ст. 492 КЗпП України. Однак, відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35, штатна чисельність працівників Фонду соціального страхування України становить 4829 одиниць. А постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1471 збільшено штатну чисельність працівників органів Пенсійного фонду України лише на 1350 платних одиниць. Відповідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Отже, для забезпечення гарантій, передбачених ч. 1 ст. 42 КЗпП України Управлінню необхідно було провести оцінку кваліфікації і продуктивності праці працівників Управління та в першу чергу запропонувати посади в органах Пенсійного фонду України працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як зазначено в попередженні про наступне вивільнення від 19.01.2023 (додаток 14), ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації. Однак таке твердження не відповідає ч. 6 ст. 36 КЗпП України. А в ч. 2 ст. 40 КЗпП України зазначено, що звільнення за пунктом 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу. Аналіз положень ч. б ст. 36 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що важливою умовою при звільнені працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є об`єктивна неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. А згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Таким чином, у законодавстві України з питань державної служби відсутні норми, які б прямо забороняли або унеможливлювали переведення працівників Управління на посади державної служби. Більше того, Верховна Рада України приймаючи Закон України «Про внесення змін до Загону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 21.09.2022 №2620- IX, яким на органи Пенсійного фонду України покладено виконання функцій загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку, не бачила жодних обмежень щодо приєднання Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України. Кабінет Міністрів України збільшуючи штатну чисельність працівників органів Пенсійного фонду України на 1350 штатних одиниць для працевлаштування працівників Фонду соціального страхування України та доручаючи головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду забезпечити дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників (абз. 5 п. 7 Постанови КМУ №1442) також не вбачав -:еможливості переведення працівників Фонду соціального страхування України на роботу в органи Пенсійного фонду України та дотримання гарантій їх права на працю. Однією із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника (така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №З 77/759/19). Відповідно до ч. 3 ст.492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, окрім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18.10.2017 у справі №6-1723цс17 (додаток 21), власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. З ст. 49" КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня упередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини »третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов 'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. В попередженні про наступне вивільнення від 19.01.2023 (додаток 14) зазначено, що у зв`язку із скороченням всього штату та працівників Виконавчої дирекції Фонду, інша робота Виконавчій дирекції Фонду Позивачу не пропонується. Хоча Позивач взагалі не був працівником Виконавчої дирекції Фонду і вона не є правонаступником Управління. Оскільки дане попередження особисто Позивачу не адресовано та в ньому відсутня нформація про скорочення конкретно її посади, то таке попередження не можна вважати персональним попередженням про вивільнення в розумінні ч. 1 ст. 492 КЗпП України. Крім того, інформація щодо відсутності іншої роботи у Виконавчій дирекції Фонду Позивача, як працівника Управління не стосується та не може бути належним доказом відсутності таких посад в Управлінні або у його правонаступника. З моменту вручення Позивачу попередження про вивільнення та до моменту її звільнення, головою з реорганізації Управління не було запропоновано їй жодної наявної вакансії в ГУ ПФУ у Вінницькій області, які були доведені їй в переліку вакантних посад станом на 03.01.2023 (додаток 10). В той же час, наявність вакансій в органах Пенсійного фонду України, які могли та повинні були бути запропоновані Позивачу підтверджується також Інформацією щодо вакантних посад державної служби, на які в ГУ ПФУ України у Вінницькій області оголошено добори (додаток 22), змінами до штатного розпису ГУ ПФУ України у Вінницькій області на 2023 рік (додаток 23), а також Інформацією щодо вакантних посад державної служби, на які в ГУ ПФУ України у Вінницькій області станом на 18.04.2023 (додаток 24). Зазначені обставини свідчать про те, що у голови комісії з реорганізації Управління була об`єктивна можливість за відсутності вакансій в Управління, яке перебувало на стадії припинення, запропонувати Позивачу вакансії в органах Пенсійного фонду України, на які її можна було перевести. Посилання голови комісії з реорганізації Управління та ГУ ПФУ у Вінницькій області на можливість самостійного працевлаштування в органи Пенсійного фонду України, не грунтуються на положеннях закону, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. Виходячи з викладеного, Управлінням було порушено встановлений законом порядок звільнення Позивача, а саме не виконано обов`язок по працевлаштуванню та не запропоновано іншої наявної вакантної посади в юридичній особі-правонаступнику, до якого перейшли всі права та обов`язки Управління, в тому числі і обов`язки у трудових правовідносинах. Незаконного звільнення та порушення трудових прав працівників можна було уникнути провівши відповідні консультації з Профспілкою. Відповідно до ч. 2 ст. 494 КЗпП України власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь - якого звільнення. Порядок проведення таких консультацій та виконання рекомендацій визначається колективним договором, а в разі його відсутності - за домовленістю. Статтею 22 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» зазначено, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про підходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або зм`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Як вже зазначалось, листом від 16.01.2023 №92-01 (додаток 15) Управління, повідомило Профспілку про прийняте рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників, масове вивільнення працівників Управління, а також запросило Профспілку до проведення відповідних консультацій. Проте, не провівши відповідні переговори, листом від 19.01.2023 №97-01 (додаток 16) правління направило Профспілці подання про розірвання трудових договорів з усіма 116 працівниками Управління та його відділень, попросило його розглянути та надати згоду на звання таких трудових договорів. З наведеного вбачається, що лист 16.01.2023 №92-01 був формальним, а Управління взагалі не збиралось проводити консультації із Профспілкою щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Доказом цього є також наказ Управління від 02.01.2023 №1-ОД (додаток 6) яким було затверджено план заходів щодо реорганізації Управління, оскільки в Плані заходів відсутні положення про проведення переговорів з Профспілкою, а наявний лише захід щодо надсилання письмово повідомлення про заплановане вивільнення працівників виборному органу Профспілки (п. 5 додатку №2 до цього наказу). Також в листі від 30.01.2023 №2 (додаток 17) Профспілка повідомила голові комісії з реорганізації Управління, що відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається , крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Проведення консультацій із Профспілкою необхідно було також для уникнення порушення прав одиноких матерів, яких в Управління працювало двоє і які також були звільненні у зв`язку з скороченням чисельності і штату працівників без працевлаштування. Просила суд, поновити [PERSON] на посаді заступника начальника фінансово економічного відділу. Зобов`язати Пенсійний фонд України виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 08.05.2023 року, стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позові, просив суд їх задовільнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. 20.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Пенсійного фонду України, у якому зазначено, що з 01.01.2023 року набрав чинності ЗУ від 21.09.2022 року №2620-ІХ «Про внесення зміно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким ЗУ від 23.09.1999 №1105-ХІУ«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105(в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. Таким чином, законодавцем в особі ВРУ прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. Рішення про припинення ФСС України, прийняте ВРУ, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Постаново КМУ від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України, зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України; установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. Після набрання чинності Законом № 2620 головою комісії з реорганізації Фонду було видано наказ від 16.01.2023 року № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України». Як зазначено вище, Постановою № 1442 установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду на період до завершення їх реорганізації. Зазначене повністю відповідає ч.4 ст. 105 ЦК України. Ураховуючи зазначене, наказ 16.01.2023 року № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» видано в межах наданих повноважень. Враховуючи, що управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області припинено, позивач фактично вимагає поновлення (переведення)її на посаді державної служби в Пенсійному фонді України, як центральному органі виконавчої влади. Таким чином, у даній справі для вирішення позовних вимог позивача про поновлення в Пенсійному фонді України та відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно вирішити публічно правовий спір. 24.07.2023року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що наявність законних підстав для проведення реорганізації ще не означає проведення такої реорганізації відповідно до законодавства органами, які уповноваженні на її проведення. В передавальному акті від 28.04.2023 року визначено, що все майно, майнові, немайнові права та обов`язки Управління, щодо всіх його кредиторів і боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами перед кредиторами, переходять до правонаступника Пенсійного фонду України. Даний акт хоч і був підписаний від імені Пенсійного фонду України начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, однак право на його підписання було делеговано начальнику ГУ ПФУ у Вінницькій області п.1 постанови правління Пенсійного фонду України від 10.01.2023 року. Жодних положень про правонаступництво ГУ ПФУ у Вінницькій області частини прав та обов`язків Управління представлений акт не містить. В даному випадку мова не йде про те, до якої юридичної особи перейшли функції Управління у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування. Мова про те, до якої юридичної особи перейшли всі права та обов`язки (у тому числі і трудові) Управління та яка є належним відповідачем у справі. В процесі реорганізації Управління спільно з Пенсійним фондом України зобов`язано було запропонувати позивачу всі вакантні посади в Пенсійному фонді України та його територіальних органах. Посилання відповідача на те, що позивач не скористалась можливістю самостійного працевлаштування в органи Пенсійного фонду України, не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця і такий обов`язок повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових відносин. 13.09.2023 року на адресу суду надійшов уточнений відзив, у якому вказано, що наказом від 16.01.2023 року № 9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023 року. УВД ФСС у Вінницькій області припинено 01.05.203 року. Таким чином, поновлення позивача на займаній посаді є неможливим, оскільки фактично ані посади, ані юридичної особи не існує. Внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції фонду та їх відділень з 01.01.2023 року виникло публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеного на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходить лише окремі права і обов`язки. Крім того, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків передбачених цим Законом. Законодавство не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі. Твердження позивача, що законодавством не встановлено жодних заборон на переведення позивача, який не є державним службовцем на посаду державної служби не відповідає положенням Закону № 889 оскільки цим законом вичерпано встановлено коло суб`єктів та умови переведення на посади державної служби. 29.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника Головного управління Пенсйного фонду України у Вінницькій області, у якому вказано що, Головне управління не погоджується з твердженнями позивача з наступних підстав. Щодо рішення про припинення Фонду соціального страхування України (далі - ФСС України), наявності законних підстав для заходів, пов`язаних з реорганізацією ФСС України. Пунктом 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від № 1105-ХР/ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в редакції, що діє з 01.01.2023) (далі - Закон № 1105) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Пунктом 12 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України, до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом України від 21.09.2022 № 2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "ПРО загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідно до абз.2 п. 6 Постанови № 1442, до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації. На виконання п. 2 розд. VII Закону № 1105 та Постанови № 1442 16.01.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України видано наказ № 9- ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, п. 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023. На виконання вказаних нормативних актів Головою комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - УВД ФССУ у Вінницькій області) видано накази від 16.01.2023 № 10-од та від 16.01.2023 № 11-од. Враховуючи наведене, наказ від 16.01.2023 № 9-ОД прийнятий головою комісії з реорганізації ФСС України Бахматським О. О. в межах наданих повноважень Чернігівський апеляційний суд у постанові від 27.07.2023 у справі № 751/1214/23 дійшов висновку про правомірність видання наказу, від 16.01.2023№ 9-ОД). Так, згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12.06.2019 у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17 (провадження № 61- 8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні] перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). З огляду на те, що наказ про звільнення позивачки видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, його положення не суперечать чинному законодавству. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань: УВД ФССУ у Вінницькій області припинено ФСС України припинено 20.06.2023 (номер запису: 1000711120021035093, підстава - рішення щодо реорганізації). Як зазначено в п. 1 цього відзиву наказом від 16.01.2023 № 9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023. З огляду на припинення УВД ФСС у Вінницькій області 01.05.2023 р., поновлення позивача на займаній посаді є неможливим, оскільки фактично ані посади, ані юридичної особи не існує. Враховуючи зазначене, зміст позовних вимог Позивача є незрозумілим, неясним, передбачає двозначність трактування та тлумачення, зокрема, заявляючи вимоги про поновлення на роботі, позивач просить: - чи то поновити його на посаді в УВД ФСС України у Вінницькій області, яке як юридичну особу припинено, і таке поновлення, має здійснити, на його думку, Пенсійний фонд у вже неіснуючій установі; - чи то поновити в Пенсійному фонді України - центральному органі виконавчої влади, (розташований у м. Київ), як правонаступнику ФСС України, на посаді державної служби, при тому, що посади з якої звільнено Позивача у Фонді не існує; - чи то поновити в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке є самостійною юридичною особою, оскільки у позові, як на одну із підстав поновлення на роботі, Позивач вказує на наявність вакантних посад в цьому управлінні. Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Доказів того, що Позивач займав виборну посаду в профспілці Позивачем не надано. Щодо переліку наявних в Головному управлінні вакантних посад недержавної служби, які згідно чинного законодавства можуть бути запропоновані працівникам управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - Фонд) в порядку переведення при реорганізації шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, то станом на 04.01.2023 такі посади в Головному управлінні відсутні, про що Головне управління повідомило Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області листом від 04.01.2023 вих. № 0200-0802-5/1018 Вказаним листом доведено до відома Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, що в Головному управлінні наявні вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В», (Перелік вакантних посад Головного управління станом на 04.01.2023 р. додавався), укомплектування яких здійснюється відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12 травня 2022 року № 2259-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану». Також, цим листом, повідомлено працівників Фонду, що вони можуть бути працевлаштовані в Головному управлінні, взявши участь в доборі на зайняття посад згідно Переліку, шляхом подання відповідних документів, передбачених вищезазначеним Законом. В березні 2023 року Головне управління листом № 0200-0802-5/28387 повідомило Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про оголошені станом на 23.03.2023 року добори на вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В», укомплектування яких здійснюється відповідно до частими п`ятої статті 10 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ «Про правовий режим воєнного стану» (тобто за спрощеною процедурою, за якою особі потрібно виявити бажання взяти участь в доборі шляхом подання заяви та необхідних документів, без проведення тестування) та про можливість звернення до служби управління персоналом Головного управління. Позивач не подавала до Головного управління документ для працевлаштування, а її переведення як працівника УВД ФССУ у Вінницькій області, на якого поширюється законодавство про працю, суперечитиме вищезазначеним вимогам законодавства. Просили суд, відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2017 року позивач працювала в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, що підтверджується записом № 21 у трудовій книжці (а.с. 18-24). Наказом Управління від 11.04.2023 року 62-к/тр, 18.04.2023 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ч.1 ст. ст. 40 КЗпП України (а.с. 25). Наказом Управління від 18.04.2023 року 146-к/тр були внесені зміни до наказу від 11.04.2023 року 62-к/тр, а саме звільнено [PERSON] у перший робочий день, наступний за днем закінчення її тимчасової непрацездатності (а.с.26). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105), в редакції, яка діяла до 01 січня 2023 року, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 21.09.2022 №2620-ІХ, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, викладено в новій редакції Закон №1105. Згідно внесених змін уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України (ч. 1 ст. 4 Закону №1105 в новій редакції). Крім того, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105 в новій редакції визначено: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. Пунктами 1, 3, 4 та б постанови Кабінету Міністрів України «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 27.12.2022 №1442, яка також набрала чинності з 01 січня 2023 року (далі - Постанова КМУ №1442), крім іншого було визначено: - припинити з 1 січня 2023 p., реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - Управління); - утворити комісію з реорганізації Управління; - призначити головою комісії з реорганізації Управління Чепернату О.В. Крім того, абзацом 5 пункту 7 Постанови КМУ №1442 головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду було доручено забезпечити дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду. Наказом Управління від 02.01.2023 №1-ОД було затверджено план заходів щодо реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (а.с.27). Пунктом 4 затвердженого Плану заходів передбачено попередження працівників Управління про наступне вивільнення. При цьому проведення заходів з переведення працівників до правонаступника Управління даним Планом заходів взагалі не передбачено, як і не передбачено проведення інших заходів щодо працевлаштування працівників. Листом від 02.01.2022 №3-01 голова комісії з реорганізації Управління звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) з проханням надати, у відповідності до ст. 492 КЗпП України та з метою дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників, перелік наявних вакантних посад недержавної служби, які можуть бути запропоновані працівникам Управління в порядку переведення при реорганізації(а.с.31). У своїй відповіді від 04.01.2023 №0200-0802-5/1018 ГУ ПФУ у Вінницькій області надало Управлінню зміни до штатного розпису на 2022 рік та перелік вакантних посад державної служби станом на 03.01.2023 , зазначивши при цьому, що працівники Управління можуть бути працевлаштовані на них шляхом участі в доборі на зайняття вакантних посад та подання відповідних документів. Посади, не державної служби в ГУ ПФУ у Вінницькій області відсутні (а.с.32-39). Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Виконавча дирекція Фонду) «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 №9-ОД було прийнято рішення скоротити увесь штат та усю чисельність працівників Управління. На підставі даного наказу Управлінням було видано наказ від 16.01.2023 №9-ОД, пунктом першим якого визначено, повідомити Первинну профспілкову організацію працівників Управління (далі - Профспілка) про прийняте Виконавчою дирекцією Фонду рішення щодо скорочення чисельності та вивільнення працівників Управління та провести відповідні консультації(а.с. 40-41). Пунктом 2.3 цього ж наказу відділу по роботі з персоналом Управління доручено персонально попередити працівників Управління про скорочення чисельності та штату працівників, та про наступне їх звільнення. Крім того, на підставі наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД Управлінням був виданий наказ від 16.01.2023 №11-ОД додаток 13) про скочення чисельності та штату працівників відділень Управління(а.с.44-46). 19 січня 2023 року Позивачу було надано попередження про наступне звільнення від 19.01.2023 без номера (а.с.47). Листом від 16.01.2023 №92-01 Управління, повідомило Профспілку про прийняте рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників, масове вивільнення працівників Управління, а також запросило Профспілку до проведення відповідних консультацій про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. До листа був доданий перелік вакансій в ГУ ПФУ у Вінницькій області станом на 03.01.2023(а.с.48-49). Управління листом від 19.01.2023 №97- 01 направило Профспілці подання про розірвання трудових договорів з усіма 116 працівниками Управління та його відділень, попросило його розглянути та надати згоду на розірвання таких трудових договорів(а.с.52-56). Листом від 30.01.2023 №2 Профспілка направила Управлінню обгрунтовану відповідь якою повідомила, що проведення масового вивільнення працівників Управління може привести до порушенням їх трудових прав та не надала згоду на розірвання трудових договорів з працівниками Управління(а.с.57-58). Наказом Управління від 11.04.2023 62-к/тр 18 квітня 2023 року [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу Управління зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України(а.с.25). У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 14.04.2023, наказом Управління від 18.04.2023 №146-к/тр були внесені зміни до наказу від 11.04.2023 62-к/тр, а саме пункт 1 викладено в новій редакції: «Звільнити [PERSON] з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним в документі про тимчасову непрацездатність, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(а.с.26). Наказом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.05.2023 №279-0 про дату звільнення [PERSON] визначено: «Вважати [PERSON] - заступника начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області такою, що звільнена, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, 08 травня 2023 року»(а.с.75). Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 01.05.2023 внесений запис про державну реєстрацію припинення Управління як юридичної особи внаслідок реорганізації. Правонаступником Управління визначено Пенсійний фонд України (код ЄДРПОУ 00035323)(а.с.59). Пунктом 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в редакції, що діє з 01.01.2023) (далі - Закон № 1105) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Відповідно до абз.2 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442) до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації. На виконання п. 2 розд. VII Закону № 1105 та Постанови № 1442 16.01.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України видано наказ №9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, п. 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023. На виконання вказаних нормативних актів Головою комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - УВД ФССУу Вінницькій області) видано накази від 16.01.2023 № 10-од та від 16.01.2023 № 11-од. Ч. 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Ч. 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємством. Враховуючи наведене, наказ від 16.01.2023 №9-ОД прийнятий головою комісії з реорганізації ФСС України Бахматським О. О. в межах наданих повноважень. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12.06.2019 у справі № 297/868/18 (провадження № 61- 393св19), від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Чернігівський апеляційний суд у постанові від 27.07.2023 у справі № 751/1214/23 дійшов висновку про правомірність видання наказу від 16.01.2023 № 9-ОД. УВД ФССУ у Вінницькій області припинено 01.05.2023. ФСС України припинено 20.06.2023 (номер запису: 1000711120021035093, підстава - рішення щодо реорганізації). Наказом від 16.01.2023 № 9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023. Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Позивачем заявлено вимогу про поновлення на посаді заступника начальника фінансово економічного відділу. Вимогу не конкретизовано, не вказано в якій саме державній установі поновити позивача, чи то поновити на посаді в УВД ФСС України у Вінницькій області, яке як юридичну особу припинено, і таке поновлення, має здійснити, на її думку, Пенсійний фонд у вже неіснуючій установі. Чи то поновити в Пенсійному фонді України - центральному органі виконавчої влади, (розташований у м. Київ), як правонаступнику ФСС України, на посаді державної служби, при тому, що посади з якої звільнено Позивача у Фонді не існує. Чи то поновити в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке є самостійною юридичною особою, оскільки у позові, як на одну із підстав поновлення на роботі, позивач вказує на наявність вакантних посад в цьому управлінні. Як зазначалося вище УВД ФСС у Вінницькій області припинено 01.05.2023. Таким чином, поновлення позивач на займаній посаді є неможливим, оскільки фактично ані посади, ані юридичної особи не існує. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Закон № 2136 главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено п. 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану. З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Доказів того, що позивач займала виборну посаду в профспілці не надано. Крім того, часткове правонаступництво, зокрема публічне правонаступництво, є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. Внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень з 01.01.2023 виникло публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеної на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки. Повне (універсальне) правонаступництво передбачає перехід до правонаступника усіх прав і обов`язків (у тому числі майнових) того суб`єкта, якому вони належали раніше. Це має місце, зокрема, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення). Підстави для повного (універсального) правонаступництва виникають з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, що реорганізується. Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом № 1058, Положенням № 280. Відповідно до п. 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI Про центральні органи виконавчої влади державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом). Відповідно до п. 12 розд XV Прикінцевих положень Закону № 1058 на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України Про державну службу. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85, відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302. Отже, штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу (далі - Закон № 889). Посади працівників ФСС України (виконавчих дирекцій в областях) на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон № 889. Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях. В силу положень пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 41 Закону №889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Поняття рівнозначна посада закріплено на законодавчому рівні та визначено у п. 6 ч.1 ст. 2 Закону № 889, згідно якого, це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. Відповідно до ст. 51 цього Закону № 889 посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи З належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Отже, саме Закон № 889 визначає поняття рівнозначної посади, як посади державної служби, що належать до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Натомість, КЗпП України такого поняття як рівнозначна посада не містить. Розмежування сфер застосування принципів та норм публічного і приватного права є одним із ключових принципів, який реалізовано шляхом регламентування Законом про державну службу усіх питань вступу, проходження та припинення державної служби (зокрема, оформлення прийняття на службу та звільнення, надання відпусток, встановлення соціальних гарантій тощо). Необхідність розрізнення у законі проходження державної служби та звичайної трудової діяльності зумовлена тим, що державні службовці, виконуючи завдання і функції держави, мають особливий статус, забезпечують права та свободи громадян, захист публічного інтересу. Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889. Зазначене підтверджується листом Міністерства економіки України від 13.01.2023 №4706-05/1622-03. Державна служби - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Особливість правового статусу державних службовців виявляється у правах та посадових обов`язках посадової особи, межах відповідальності державного службовця, обмеженнях щодо вступу на посади державної служби та її проходження, вимогах щодо професійної підготовки, заборонах, встановлених положеннями Закону України «Про запобігання корупції». Варто врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 у справі № 640/19908/20, що не є аналогічною цій справі, однак схожою до неї, зокрема, в частині можливості особи об`єктивно обіймати відповідну посаду з огляду на наявність певного статусу та за іншого правового регулювання вступу і перебування на посаді. В зазначеній постанові Верховний Суд залишаючи без задоволення касаційну скаргу особи, зазначив, що законодавець при регулюванні трудових відносин працівників при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом № 889-УШ і державної служби особливого характеру встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу). Законодавець не передбачив механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим і начальницьким складом. Аналіз норм Закону № 889-УПІ в редакції Закону №440-ІХ свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачеві іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі. Своєю чергою, позивач мала можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад рядового і начальницького складу на загальних засадах. Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі. Твердження позивача, що законодавством не встановлено жодних заборон на переведення позивача, який не є державним службовцем на посаду державної служби не відповідає положенням Закону № 889, оскільки цим законом вичерпно встановлено коло суб`єктів та умови переведення на посади державної служби. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Слід зазначити, що зазначена норма передбачає саме призначення на посаду державної служби, яке, у відповідності до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 є строковим. Зазначена норма не врегульовує умови та порядок переведення працівників підприємств (установ, організацій), що ліквідуються (припиняються) на посади державної служби. За таких умов посилання Позивача на вказану норму, як на підставу переведення Пенсійного фонду України, є необгрунтованим. Так, відповідно до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану. Враховуючи наведене, висновок позивача, що тимчасове спрощення процедури призначення на посади державної служби, свідчить про можливість переведення позивача, який не є державним службовцем на посаду державної служби, є таким, що суперечить вищевказаним нормам законодавства. Державний орган самостійно визначає у який спосіб він планує організувати призначення на такі вакансії. Залежно від обраного способу, державний орган може розмістити інформацію на офіційному вебсайті та сторінках в соціальних мережах державного органу, зробити розсипку серед кандидатів, які успішно пройшли усі етапи оцінювання під час останніх конкурсів у вашому державному органі, повідомити про вакансію працівникам державного органу за допомогою внутрішніх каналів комунікації державного органу тощо (роз`яснення з сайту Національного агентства з питань державної служби https://nads.gov.ua/vidpovidi-na- zapitannya-shcho-nadhodili-vid-sluzhb-upravlinnya-personalom-shchodo-priznachennya-osib-na- posadi-derzhavnoyi-sluzhbi-pid-chas-voyennogo-stanu). Інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в апараті Пенсійного фонду України була розміщена на офіційній сторінці Пенсійного фонду України 04.04.2023. Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій Б та В, мали можливість надіслати до Фонду резюме до 18.04.2023. Позивач не подавав до Пенсійного фонду резюме або заяву, що свідчили би про його бажання працювати в Пенсійному фонді. Головне управління самостійно визначає у який спосіб планує організувати оголошення про добір на вакансії. Суб`єктом призначення на вакантні посади в Головному управлінні є начальник Головного управління (тобто посадовою особою, який відповідно до законодавства має повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі). Пенсійний фонд України, зокрема, Голова правління не є суб`єктом призначення на посади державної служби в Головному управлінні. Слід також зауважити, що наказом Управління від 11.04.2023 року 62-к/тр, 18.04.2023 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ч.1 ст. ст. 40 КЗпП України. В свою чергу [PERSON] не просить суд скасувати вище вказаний наказ, а лише поновити її на посаді заступника начальника фінансово економічного відділу, не вказуючи назву юридичної особи, тобто звертається до суду з похідною вимогою про поновлення на роботі. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день винесення рішення судом, наказ від 11.04.2023 року 62-к/тр про звільнення [PERSON] , чинний, позивачем не оспорений. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу є безпідставним, необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed