Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

29.08.2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка-1), [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) про стягнення заборгованості (а.с.1-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по цивільній справі № 495/8910/23 за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до судового розгляду (а.с.46-47). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2023 року провадження у цивільній справі № 495/8910/23 в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, у зв`язку зі смертю відповідача. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27.12.2007 року АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11280414000 з додатковими угодами №1 від 27.12.2007 року, №1 від 25.02.2009 року, №2 від 03.03.2010 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 25\~000 доларів США, а відповідачка зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та в строки, передбачені кредитним договором та додатковими угодами, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 27.12.2012 року та сплатити проценти у розмірі 13,4 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука відповідача [PERSON] , згідно договору поруки № 171293 від 27.12.2007 року. В зв`язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 року встановлено факт порушення відповідачами зобов`язань щодо погашення боргу, наявність заборгованості на загальну суму 20\~583,41 доларів США, що за курсом НБУ 7,97570 еквівалентно 164\~167,09 грн. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 164\~167,09 грн. Виконання вказаного рішення тривало з 2012 року по 2023 рік. Повне виконання рішення суду відбулось 23.06.2023 року, закінчено виконавче провадження. Між тим, станом на 19.08.2023 року наявна заборгованість за прострочення погашення сум, що підлягали стягненню за рішенням суду, а саме 3% річних у сумі 879,74 доларів США, що еквівалентно 32\~170,86 грн., за період прострочення з 19.08.2020 року по 23.02.2022 року включно. Невиконання відповідачами зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення АТ «Укрсиббанк» до суду із відповідним позовом. 19.09.2023 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Гула А.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви АТ «Укрсиббанк» про стягнення\~боргу з\~ [PERSON] ,\~оскільки вважає\~позовні вимоги\~незаконними і\~необґрунтованими.\~Зазначив,\~що згідно\~із внесеними\~змінами до\~Цивільного кодексу\~України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахування передбачених статтею 625 ЦК України сум у вигляді трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у період воєнного стану заборонено приписами закону (а.с.58-60). У судове засідання представник позивача АТ «Укрсиббанк» не з`явився, але подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Укрсиббанк» (а.с.72). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, але її представник адвокат Гула А.С. подав до суду заяву, згідно із якою просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.76). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~встановлено в\~судовому засіданні,27.12.2007 року АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11280414000 з додатковими угодами №1 від 27.12.2007 року, №1 від 25.02.2009 року, №2 від 03.03.2010 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 25\~000 доларів США, а відповідачка зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та в строки, передбачені кредитним договором та додатковими угодами, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 27.12.2012 року та сплатити проценти у розмірі 13,4 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука відповідача [PERSON] , згідно договору поруки № 171293 від 27.12.2007 року. В зв`язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 року встановлено факт порушення відповідачами зобов`язань щодо погашення боргу, наявність заборгованості на загальну суму 20\~583,41 доларів США, що за курсом НБУ 7,97570 еквівалентно 164\~167,09 грн. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 164\~167,09 грн. Виконання вказаного рішення тривало з 2012 року по 2023 рік. Повне виконання рішення суду відбулось 23.06.2023 року, закінчено виконавче провадження. Між тим, станом на 19.08.2023 року наявна заборгованість за прострочення погашення сум, що підлягали стягненню за рішенням суду, а саме 3% річних у сумі 879,74 доларів США, що еквівалентно 32\~170,86 грн., за період прострочення з 19.08.2020 року по 23.02.2022 року включно. Невиконання відповідачами зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення АТ «Укрсиббанк» до суду із відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі\~досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти: 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою с 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови встановлені однією із сторін у формулярах\~або інших\~стандартних формах, який бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитний договір, навіть, якщо він укладається у формі договору приєднання, повинен мати обов`язкові умови: розмір та умови кредитування - інакше будь-яка форма такого договору є нікчемною. Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює\~юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Між тим, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ, яким було внесено ряд змін, зокрема до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.18 (із змінами до ЦК України, якими доповнено його Прикінцеві та перехідні положення), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічне положення було внесено у Закон України «Про споживче кредитування», доповнивши його розділ Прикінцеві та перехідні положення пунктом 6-1 наступного, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Таким чином, нарахування, передбачені статтею 625 ЦК України, а саме сум у вигляді трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у період воєнного стану заборонено приписами закону. Крім цього, з 12 березня 2020 року було впроваджено на всій території України карантин, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який тривав до 30 червня 2023 року включно. У зв`язку із вказаним вище карантином, було доповнено розділ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 6, яким передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України. Як вбачається з наведеної норми закону, у період дії «ковідного» карантину споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів. При цьому, використане законодавцем формулювання «в тому числі, але не виключно» вказує на те, що перелічені далі випадки, такі як неустойка (штраф, пеня), не становлять собою виключного переліку підстав, за яких застосовується таке звільнення від відповідальності. Згідно із п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, суд дійшов до наступного: «Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18». Також, Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особі, що заподіяні правопорушенням, вчинені іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачений статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених цією статтею, застосовуються загальні норми про цивільну відповідальність. Одже, встановлений статтею 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити кредитору три проценти річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання слід розглядати як міру його відповідальності перед кредитором. Вірність такого висновку окремо підтверджується самою назвою статті 625 Цивільного кодексу України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання). Таким чином, аналізуючи вищевикладе та норми діючого законодавста, суд, незважаючи на факт прострочення відповідачкою свого грошового зобов`язання, лійшов до висновку, що перебування такого прострочення в межах періоду «ковідного» карантину звільняє останню від відповідальності перед кредитором, включаючи сплату нею трьох відсотків річних згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України, в силу норми закону. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, які саме умови містились в «рекламному буклеті», з якими погодився відповідач, з представлених позивачем матеріалів встановити неможливо. Відповідно не можливо і встановити чи порушувались відповідачем ці умови, якими правами та обов`язками наділялись сторони за вказаним договором. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed