Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

У травні 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просив стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь підприємства заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2014 по 01.10.2017 року у сумі 14472, 36 грн., інфляційну складову боргу у сумі 6070, 81 грн., три проценти річних у сумі 932, 57 грн., а всього 21475, 74 грн. Додатково просив покласти на відповідачів в рівних частинах судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі з 2003 року є співвласниками квартири [ADDRESS] . Між сторонами склалися фактичні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі як споживачі зобов`язані внести плату за надані послуги. Згідно доданого рахунку, починаючи з січня 2014 по жовтень 2017 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги складає 21475, 74 грн., яка станом на 01.04.2018 року не сплачена. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасної оплати, відповідачі борг не погасили, що завдає збитки позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 14472, 36 грн., позивач просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути збитки від інфляції у сумі 6070, 81 грн. та 3% річних у сумі 932, 57 грн. Оскільки відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.05.2018 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 09.07.2018 р., відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.11.2018 року відповідачі подали аналогічні за змістом відзиви, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказали, що між позивачем та відповідачами не існує законодавчо встановлених та врегульованих правовідносин. Згідно листа Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, балансоутримувачем будинку по вул. Смоленській, 5/1 є КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, тому вважають, що позивач не має права вимоги до них. Відповідач [PERSON] долучив до відзиву копії платіжок, рахунків та банківських квитанцій на підтвердження регулярної оплати наданих ЖКП та наявності переплати в рахунок майбутніх періодів на суму 1706,09 грн. Додатково, відповідачі послалися на нечинність та незаконність тарифів на оплату ЖКП з моменту їх прийняття в грудні 2006 року по червень 2014 року. У зв`язку з відсутністю основної заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, вважають безпідставним нарахування та стягнення з них інфляційних збитків та 3% річних. 01.11.2018 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.03.2019 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 07.02.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав. Вказав, що відповідачі у справі періодично вчиняли дії, що свідчать про визнання ними боргу, а відповідно і про перерву строку позовної давності. Послуги з централізованого опалення, а також функції з утримання будинків, споруд і об`єктів благоустрою та прибудинкових територій, надання споживачам комунальних послуг підприємство здійснювало з 31.03.2008 року на підставі відповідного договору з КП «Індустріальне». Починаючи з 01.05.2015 року позивач самостійно виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території. 04.12.2020 року відповідач [PERSON] подав заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. 25.04.2023 року відповідач [PERSON] подала додаткові пояснення, у яких просила відмовити у стягненні з відповідачів 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з законодавчою забороною їх нарахування та стягнення у період поширення на території України коронавірусної хвороби та введенням з 24.02.2022 року воєнного стану. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до позову долучив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність. За правилами ч. 1. ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи саме за клопотанням відповідачів, тривале перебування справи на розгляді в суді, наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, викладені у вигляді відзивів, заперечень, клопотань, додаткових пояснень, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 05.04.2003 року та посвідченого державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації №20 від 24.01.2011 року передано КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради майно, яке передано до сфери управління Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та закріплено його за даним підприємством на праві господарського відання згідно з додатком. Рішенням Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014 року перейменовано КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (п. 23 рішення), що спростовує твердження відповідачів в частині балансоутримувача будинку по [ADDRESS] . Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №279 від 06.05.2015 року закріплено на праві господарського відання за позивачем будинок по [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідачі з 05.04.2003 року є співвласниками в рівних частинах квартири [ADDRESS] , за відповідачем [PERSON] обліковується особовий рахунок № [NUMBER] за цією адресою, що свідчить про виникнення між сторонами фактичних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, перелік та вартість яких визначена позивачем. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Споживач (власник або наймач житлового приміщення та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносить оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно ст. 66-68 Житлового кодексу України, ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у стоки встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» нараховано з січня 2014 року по жовтень 2017 року заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 14472,36 грн. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримував послуги, що підтверджує наявність у відповідача обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги. Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідачі користувалися наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату за послуги, які відповідачем не оплачувались у повному обсязі. Оскільки відповідачі фактично споживали житлово-комунальні послуги, тому з огляду на положення частини другої статті 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини. Відповідачі не виконують належним чином обов`язки по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому суд вважає правомірним нарахування позивачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з виниклою у відповідачів заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував з суми 14472,36 грн. збитки від інфляції у сумі 6070,81 грн. та 3% річних у сумі 932,57 грн. Вирішуючи заяву відповідачів про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі №6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. А тому, звернення позивача до суду 08 лютого 2018 року із заявою про видачу судового наказу не перервало строку позовної давності за вимогами до відповідача. Судом встановлено з розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] позивачем нараховано відповідачу заборгованість з січня 2014 року по жовтень 2017 року у розмірі 14472,36 грн., у вказаний період [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги не сплачував у встановленому законом розмірі. Відповідно до відмітки на позовній заяві КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» звернулося до суду з позовом до відповідачів 05.05.2018 року, тобто з порушення трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись за строковими платежами з травня 2015 року. При цьому у період з червня 2016 року по жовтень 2017 року відповідачі здійснювали лише поточні комунальні платежі та не у повному обсязі, що не свідчить про визнання ними заборогованості, яка виникла до травня 2015 року. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах строків позовної давності та стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача заборгованості по 3635, 27 грн. за період з травня 2015 року по жовтень 2017 року. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, з кожного з відповідачів на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню збитки від інфляції по 1658,97 грн. та 3% річних по 388,84 грн. за період з травня 2015 року по жовтень 2017 року. Враховуючи, що заборгованість у відповідачів по оплаті житлово-комунальних послуг виникла за період з травня 2015 року по жовтень 2017 року, не застосовуються до виниклих правовідносин положення законодавства щодо заборони нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з введенням на території України з 12 березня 2020 року карантину, та з 24 лютого 2022 року воєнного стану. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 466,27 грн. з кожного.

Outcome: partial