Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що її син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано згідно рішення суду від 20 травня 2013 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати з батьком та бабусею (позивачем) після припинення шлюбних відносин. Рушенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина, оскільки вона самоусунулась від його виховання. З 2022 року відповідач виїхав закордон та не проживає з неповнолітнім сином. Його місцезнаходження на разі не відомо. Участь у вихованні [PERSON] він не приймає, життям сина не цікавиться. Дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Однак, не будучи законним представником дитини у [PERSON] виникають труднощі з представництвом інтересів [PERSON] у освітніх та медичних закладах. При зверненні до органів опіки, позивачу було рекомендовано вирішити питання в судовому порядку. На підставі наведеного, [PERSON] просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] та встановити над ним піклування та призначити її піклувальником дитини. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву про слухання справи без її участі, в якій підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Представник Органу опіки та піклування Луцької міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі з долученням до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2013 року, що набрало законної сили (встановлено згідно даних АСДС, а.с. 29). Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.14,28), який є онуком [PERSON] . На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.15, 11-13, 16, 19,). Мати дитини - [PERSON] , позбавлено батьківських прав згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року, що набрало законної сили (а.с. 25-26). Відповідач [PERSON] за адресою місця проживання сина ( [PERSON] ) та своєї матері ( [PERSON] ) не проживає (а.с.27). З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 282 від 09 листопада 2023 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. У травні 2022 року відповідач переїхав до Німеччини, змінив відношення до дитини: рідко дзвонить, мало цікавиться життям сина. Обов`язок щодо виховання [PERSON] переклав на свою матір, бабусю [PERSON] . [PERSON] створила для дитини належні умови для навчання, розвитку та відпочинку, що стверджується актом обстеження умов проживання. Неповнолітній [PERSON] часто хворіє та потребує стаціонарного лікування, через це змушений був змінити навчальний заклад. [PERSON] не має повноважень представляти інтереси онука, підписувати документи (законним представником дитини є його батько). Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як батько неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від її виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, що виразилась у його свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі у її вихованні, відповідно до цього позовні вимоги, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Щодо питання встановлення піклування над дитиною суд зазначає наступне. На момент розгляду справи [PERSON] виповнилось 15 років (6 місяців та 18 днів). Згідно зі статтею 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Згідно зі статтею 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Відповідно до статті 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно із частиною четвертою статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Враховуючи інтереси дитини та переважне право позивача щодо призначення її піклувальником онука, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] та призначення йому піклувальника в особі його бабусі [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України, зважаючи на факт звільнення позивача від судового збору, з відповідача на корить держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved