Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У жовтні 2021 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 3 577,78 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що за адресою: [ADDRESS] , проживає відповідач, яка є споживачем електричної енергії, але своїх обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим за період з 01.04.2018 по 01.01.2019 виникла заборгованість у сумі 3 577,78 грн, яку просять стягнути на їх користь, а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн, сплачений при поданні позову до суду. Заочним рішенням суду від 17.03.2022 позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.06.2023 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 05.10.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити ПАТ «Запоріжжяобленерго» у задоволенні позовних вимог, адже заборгованість нею повністю сплачена. Крім того, просить застосувати строки позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заперечувала щодо заявлених позовних вимог, зазначивши, що заборгованість їй ніхто не пред`являв. Суд, з`ясувавши позицію учасників справи, вивчивши і дослідивши наявні письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № [NUMBER] . Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.10.2021, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Позивачем послуги надавались на підставі Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та Правил користування електричною енергію для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 № 1357. Свої обов`язки по сплаті за використану електроенергію відповідач не виконує, у зв`язку з чим виник борг у сумі 3 577,78 грн. Факт не внесення відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с. 4-6). Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, контррозрахунку нею не надано. Факт споживання електричної енергії відповідачем також не заперечується. Згідно з п. 19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999, чинних на час виникнення спірних правовідносин, розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. За п. 20 вищенаведених правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п. 42 вищенаведених правил, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідач, згідно доданого розрахунку боргу, не дотримується розрахункового періоду та не здійснює оплату за показниками приладу обліку. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відповідності до приписів ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 760/16111/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц. Здійснення відповідачем платежів в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період. Так, з матеріалів справи вбачається, що платіж в розмірі 1 089,50 грн, що був внесений в рахунок заборгованості в період з 01.04.2018 по 01.07.2018, перевищує нараховану суму 625,30 грн (а.с. 5-зворотний бік). Відтак, відповідачем перервано строки позовної давності. Суд позбавлений можливості встановити в якому саме місяці була здійснена оплата, оскільки період сплати квітень-липень 2018 року, однак, якщо брати до уваги граничні періоди сплати (квітень та липень), то у разі, якщо ця сума була внесена в квітні 2018 року, то кінцевий строк звернення до суду був квітень 2021 року, а якщо у липні 2018 року - липень 2021 року. Позивач же звернувся до суду у жовтні 2021 року. Однак, з урахуванням п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Станом на день звернення ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду - 01.10.2021, карантин діяв, відтак, і позовна давність на території України була подовжена на строк дії карантину. З урахуванням усіх вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущені строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом за період з 01.04.2018 по 01.01.2019, адже, з врахуванням строків дії карантину, позивач мав право пред`являти вимоги за період, що починається з березня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, вважає, що відповідач, як споживач комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг, а тому позов ПАТ «Запоріжжяобленерго» підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved