Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Позов мотивований тим, що позивач є донькою [PERSON] , яка 01 серпня 2008 року уклала шлюб із [PERSON] . Під час шлюбу [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син (брат Позивачки) - [PERSON] . Після смерті матері Позивачки, [PERSON] фактично проживає разом із нею, її чоловіком та її дітьми. З того 2016 року і по теперішній час Позивачка фактично виховує свого брата самостійно, без фінансової підтримки з боку Відповідача. Відповідач дитиною не цікавиться, не турбується про стан фізичного здоров`я, духовного, інтелектуального та культурного розвитку дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками та свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, не виявляє бажання спілкуватися з сином. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду від 06 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 27 жовтня 2023 року третьою особою Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подано до суду висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимог підтримав, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи за представника служби у справах дітей. Третя особа [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , є донькою [PERSON] (далі - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 1992 року. 01 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01 серпня 2008 року. Під час шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 січня 2009 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 березня 2016 року. 25 вересня 2015 року між Позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 вересня 2015 року. Під час шлюбу у Позивача та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 квітня 2016 року, та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 червня 2021 року. Після смерті матері Позивача, [PERSON] фактично проживає разом із Позивачем, її чоловіком та її дітьми за адресою: [ADDRESS] . 24 березня 2016 року Відповідач надав Позивачу довіреність на право: відводити та забирати [PERSON] зі школи, записувати на різні спортивні секції та гуртки, на свій розсуд змінювати місце навчання, звертатися до медичних закладів а разі хвороби дитини, давати згоду на прийняття щеплення, подавати від імені Відповідача будь-які заяви, одержувати різного роду довідки, документи, отримувати належні [PERSON] будь-які платежі, сплачувати будь-які платежі, скрізь розписуватися замість Відповідача і виконувати всі дії, пов`язані з цією довіреністю, що підтверджується довіреністю серії НАІ №222803 від 24 березня 2016 року. Крім цього, 10 серпня 2023 року Відповідач надав нотаріально завірену заяву про те, що він, повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносного його неповнолітнього сина [PERSON] , просить справу в суді розглядати без його участі, про правові наслідки такої відмови йому відомо. Вказане підтверджується заявою серії НСН №411073 від 10 серпня 2023 року. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Судом встановлено, що Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] , який є чоловіком Позивача [PERSON] , не заперечує проти встановлення опіки над [PERSON] , що підтверджується заявою-згодою від 10.08.2023. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] та встановлення опіки над ним Позивачем [PERSON] . Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Відповідно до Висновку №361 від 20.10.2023 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вважає доцільним призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Висновок уповноваженого органу про доцільність позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника відповідає встановленим до нього вимогам, підписаний уповноваженою особою, та складений на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв`язку із чим суд враховує його під час ухвалення рішення. Враховуючи, що Відповідач відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, а Позивач фактично займається вихованням неповнолітнього [PERSON] та має переважне право на передання їй дитини, суд вважає за можливе призначити [PERSON] піклувальником [PERSON] та приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплаченого за подання до суду даної позовної заяви судового збору, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved