Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 4 жовтня 2023 року до суду в порядку ст. 31 ЦПК України, надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивачка просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Даний позов обґрунтовано наступним. 30 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб в Томашпільському відділі ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 травня 2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 25 квітня 2023 року Томашпільським районним судом Вінницької області було видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку. Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі частки його заробітку ( доходу). Позивачка зазначає, що їхні спільні з відповідачем діти проживають разом з нею, позивачка здійснює за ними догляд, тому не має змоги працевлаштуватися, а відповідач отримує заробітну плату середній розмір якої становить 20\~141 грн, якої достатньо для життя та утримання як його, так і його дітей, а також на утримання позивачки. Оскільки, згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитини має право на утримання від чоловіка - батька дитини, а дитині [PERSON] [INFO] , ще не виповнилося три роки, тому з даним позовом вона звернулася до суду. 31 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначено, що відповідач на даний час сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі частини усіх видів його доходів та на утримання двох дітей спільних з позивачкою в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів. Із врахуванням позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини в розмірі 1/8 частини, сума загальних відрахувань буде становити близько 70%, що суперечить нормам чинного законодавства. В позові позивач безпідставно ототожнює поняття стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки 70-ти відсоткова межа загальних відрахувань поширюється виключно на відрахування по стягненню аліментів на неповнолітніх дітей, аліменти на утримання дружини до таких відрахувань не відносяться. Крім того позивачкою не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі. 3 листопада 2023 року представник позивачки адвокат Борусевич С.Й. направив на адресу суду відповідь на відзив, в якому останній просив заявлені позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивачки, зокрема вказав, що встановлене обмеження про можливість відрахування не більше 70% в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не свідчить про те, що таке обмеження застосовується виключно тоді, коли з боржника стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, таке обмеження законодавцем встановлено за умови, що поряд з іншими відрахуваннями, із заробітної плати стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Оскільки після відрахувань із заробітної плати відповідача аліментів на дітей (7/12) та 1/8 частини на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, в його розпорядженні залишатиметься 6042, 30 грн, що більше ніж в 2 рази перевищує прожитковий мінімум, з чого слідує висновок, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на дружину у зазначеному в позову розмірі, так як після сплати вказаних витрат , дохід відповідача залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 5 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, судове засідання призначено на 24 жовтня 2023 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 жовтня 2023 року розгляд справи відкладено на 14 листопада 2023 року. 31 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. 3 листопада 2023 року представник позивачки адвокат Борусевич С.Й. направив на адресу суду відповідь на відзив. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Представник позивачки [PERSON] адвокат Борусевич С.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за обставин зазначених у позові та відповіді на відзив, просив вказані в позові вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні, з підстав зазначених у відзиві. Також зазначив, що на даний час він не має можливості надавати матеріальну допомогу, так як не має постійного місця роботи, оскільки звільнився, про що надав копію наказу про припинення трудового договору. \~ \~ \~ \~ Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що 30 червня 2021 року сторони -позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 червня 2021 року Томашпільським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький). Від спільного проживання у сторін [INFO] народився [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] у свідоцтвах про народження яких батьками записані сторони у справі. Згідно довідки № 221 від 27 червня 2023 року виданої Журавлівським старостинським округом Барської міської ради Жмеринського району, [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2019 року народження та [PERSON] , 2021 року народження. Відповідно до судового наказу виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 25 квітня 2023 року у цивільній справі № 146/515/23, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року, [PERSON] було отримано заробітну плату в ТОВ АК «Зелена долина». Згідно наданої відповідачем в судовому засіданні копії наказу № ЗД000000277001929 про припинення трудового договору (контракту), виданого ТОВ «АК «Зелена долина» - [PERSON] звільнено 10.11.2023 року. Позивачка звернулася до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо утримання дружини з якою проживає дитина чоловіком, до досягнення дитиною трирічного віку Вказані правовідносини регулюються ст. 84 Сімейного кодексу України (далі СК України), за змістом якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трирічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Такої позиції дотримується Верховний Суд (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Як вбачається з матеріалів справи позивачкою на підтвердження матеріального забезпечення відповідача надано довідку про доходи останнього, однак вказана довідка підтверджує доходи відповідача, а саме отримання [PERSON] заробітної плати в ТОВ АК «Зелена долина» за 2022 рік, доказів на підтвердження доходів відповідача станом на момент звернення до суду позивачем не надано. Крім того відповідачем надано копію наказу про припинення трудового договору, таким чином останній на даний час не має постійного місця роботи та постійного доходу. Також, згідно положень ч. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Як вказано позивачем у позовній заяві та встановлено судом відповідач сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 16.09.2014 року в розмірі 1/4 частини доходу та з урахуванням аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] , присуджених судовим наказом Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.04.23023 року в розмірі 1/3 частини, в цілому розмір стягнення з його доходу складає 7/12 частин, що становить 58 відсотків. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача, що в сумі з аліментами, які уже сплачує відповідач на утримання неповнолітніх дітей становитиме 70,8 % заробітної плати. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, зокрема те, що позивачкою не доведено можливості відповідача сплачувати кошти на її утримання, з клопотанням про витребування доказів позивачка не зверталася, зважаючи на те, що відповідач уже сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі, що становить 58% його заробітку та враховуючи те, що розмір відрахувань не може перевищувати 50 % заробітної плати (крім відбування виправних робіт та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей), суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позовних. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, суд приходить до висновку, що судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed