Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява про встановлення юридичного факту перебування [PERSON] у безпорадному стані у період часу з 09.12.2020 по 12.12.2020 через тяжку хворобу, ухилення [PERSON] від надання допомоги [PERSON] , яка перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги у вказаний період часу, усунення [PERSON] , його доньки [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є синами [PERSON] 26.10.2011 мати позивачів та [PERSON] зареєстрували шлюб. З моменту реєстрації шлюбу подружжя проживало у квартирі [ADDRESS] , позивачі проживали окремо. З 2009 року мати позивачів страждала на тяжкі хронічні захворювання: цукровий діабет 2 ступеня, цереброваскулярна, гіпертонічна хвороба 3 ступеня. За невстановлених обставин, орієнтовно [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до лікарського свідоцтва причина смерті - серцева недостатість, хронічна ішемічна хвороба серця. Позивачам стало відомо, що останні декілька днів життя їхня мати перебувала в безпорадному стані у квартирі, в якій проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та потребувала допомоги, проте останній таку допомогу не надав, перешкоджав третім особам у наданні хворій такої допомоги, позивачам не повідомляв про стан здоров`я дружина, реальний стан хворої [PERSON] приховував, що і призвело до смерті матері, похованням якої займались позивачі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить: 1/6 частки квартири [ADDRESS] , частина квартири [ADDRESS] . [INFO] через короновірусну хворобу Covid-19 помер [PERSON] , його похованням займались також позивачі. Після звернення до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, позивачам стало відомо, що на спадкове майно [PERSON] претендує відповідач - донька померлого [PERSON] . Позивачі вважають, що відсутні правові підстави для набуття права власності відповідачем на спадкове майно після смерті [PERSON] через умисну бездіяльність [PERSON] у ненаданні необхідної допомоги матері позивачів, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги, що є підставою для усунення від спадкування відповідача після смерті [PERSON] , у зв`язку з переходом до неї усіх прав та обов`язків померлого [PERSON] ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 45-46). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 48-49). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2023 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження (а.с. 61-62). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2023 витребувано копію спадкової справи відносно померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 63-64). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2023 витребувано докази у керівника Відділення екстреної медичної допомоги №8 Підстанція №8 швидкої медичної допомоги Святошинського району та у керівника Святошинського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 111-112). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 236). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, вважає, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 69, 116, 144, 156, 168, 187, 202), конверти з надісланими документами повернулись на адресу суду з позначкою, що адресат (відповідач) відсутній за вказною адресою, знаходиться за кордоном. Відзив на позовну заяву до суду не направила, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є синами [PERSON] (а.с.12-20). 29.10.2011 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про смерть, приблизно [INFO] [PERSON] померла (а.с. 22), причина смерті - серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця (24-25). 15.12.2020 Святошинським управлінням поліціїі ГУНП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження №12020100080004533 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом того, що 14.12.2020 о 14 год. за адресою: [ADDRESS] виявлено труп [PERSON] без ознак насильницької смерті. 24.12.2020 дане кримінальне провадження за даним фактом закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність події кримінального правопорушення (а.с. 202, 230). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 23). 24.12.2020 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] (а.с. 30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартири [ADDRESS], 1/6 частка квартири [ADDRESS] (а.с. 27-29). 11.05.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. посвідчив заяву [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , яка була сусідкою [PERSON] та зазначила, що у грудні 2020 р. [PERSON] , перебуваючи в безпорадному стані, на підлозі в коридорі, голосно стогнала. Двері квартири зачинені не були. У відповідь на запитання сусіда ( [PERSON] ) чи необхідно викликати швидку, [PERSON] повідомила, що не потрібно. Проте, сусіди викликали швидку допомогу, лікарі якої згодом повідомили, що жінка від госпіталізації відмовилась. Запитавши в [PERSON] чому його дружина лежить на підлозі і стогне, останній запропонував їй прийти та покласти [PERSON] на ліжко, також запропонував їй зателефонувати позивачам. Стогін [PERSON] продовжувався 2-3 дні, після чого припинився. Потім приїхала похоронна бригада, забрала тіло [PERSON] (а.с. 124). 12.05.2023 [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій повідомив, що в день смерті матері перебував у відрядженні у Федеративній Республіці Німеччина. Про смерть матері дізнався від брата [PERSON] та одразу приїхав до Києва. Приїхавши за місцем проживання матері, побачив квартиру в засміченому стані. За чисельними свідченнями та згідно фотографій тіла померлої, перед смертю мати лежала на підлозі в коридорі біля вхідних дверей, потрапити з вітальні у ванну можна було, переступивши через лежачу [PERSON] (а.с. 121). 09.10.2023 до суду надійшом лист від КНП «Центр ЕМД та МК» про неможливість надання запитуної інформації за ухвалою суду від 21.03.2023 (а.с. 189). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду суд керується положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон ст.ст. 1-4 ЦПК України також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом ст.ст. 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261). Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст. 1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. Частини 1-2 статті 1224 ЦК України визначають, що до першої групи належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом. До другої групи відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 1224 ЦК України належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у ч.ч. 1, 2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Виходячи з положень ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Виходячи з наведеного, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. а також, мають право на обов`язкову частину у спадщині. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 по справі № 766/810/17, від 11.02.2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Звертаючись з позовом до суду, позивачі, як на підставу встановлення факту перебування матері [PERSON] у безпорадному стані, ухилення [PERSON] від надання допомоги матері, посилаються на показання свідків, лікарів бригади швидкої допомоги, які спілкувались безпосередньо зі свідками. При цьому, з матеріалів справи вбачається, свідок [PERSON] , показання якої посвідчено в нотаріальному порядку, повідомила, що [PERSON] не хотіла викликати швидку допомогу, і навіть коли лікарі бригади швидкої допомоги приїхали до неї, вона відмовилась від госпіталізації до медичного закладу. Через кілька днів [PERSON] померла. Причина смерті - серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця. У позовній заяві позивачі зазначали, що їхня мати з 2009 року страждала на тяжкі хронічні захворювання. Правоохоронними органами встановлено, що 24.12.2020 було виявлено труп [PERSON] без ознак насильницької смерті. Кримінальне провадження за даним фактом закрито. Інших належних, допустимих та безспірних доказів на підвердження позовних вимог, позивачами додано не було. З огляду на викладене, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачі не довели факт ухилення [PERSON] від надання [PERSON] в період часу з 09.12.2020 по 12.12.2020 допомоги при можливості її надання, перебування останньої у безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відсутність усіх цих складових та недоведення їх не може бути підставою для усунення [PERSON] , його доньки [PERSON] від спадкування. Також суд звертає увагу на той факт, що усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] неможливо також з тієї причини, що [INFO] він помер. Також з матеріалів справи судом не встановлено, а позивачами не надано доказів того, що відповідач має відношення до даної справи, зокрема, що вона є донькою чоловіка [PERSON] та спадкоємицею за законом після смерті свого батька [PERSON] та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про встановлення фактів, які мають юридичне значення, усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed