Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнила та остаточно просить визнати за нею в порядку розподілу спільно набутого майна подружжя право власності на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., також просить суд вирішити питання про судові витрати, пов`язані зі сплатою нею судового збору в сумі 5 487,50 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилалася, що з 23 серпня 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року розірвано. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Під час перебування в зареєстрованому шлюбі 22 січня 2019 року ними з відповідачем за сумісні кошти було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м. Відповідно до договору купівлі-продажу вказаної квартири від 22 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., зареєстровано в реєстрі за №247, право власності було зареєстровано за [PERSON] , відповідачем у справі, згідно з п. 6 договору купівлі-продажу квартири, відповідачем [PERSON] квартиру придбано зі згоди дружини [PERSON] . Посилалася, що після розірвання шлюбу у вказаній квартирі позивач проживає разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та сином від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що іншого житла в неї та в її малолітніх дітей немає, після розірвання шлюбу відповідач відмовляється вирішити питання про поділ спільно набутого майна подружжя в позасудовому порядку, в зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи Відповідач [PERSON] процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, 15 листопада 2023 року через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, у поданій заяві просив провести розподіл судових витрат з врахуванням вимог ст. 142 ЦПК України, розгляд справи просив проводити за його відсутності та за відсутності його представника. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2023 року позовна заява залишалася без руху, позивачці надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Позивач та представник позивача в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином, 01 листопада 2023 року від позивача в особі представника адвоката Агаєвої С.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у поданій заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести розподіл судових витрат. Відповідач та його представник адвокат Ващенко Р.М. в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином, 07 листопада 2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, у поданій заяві відповідач просить проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, ураховуючи надходження від сторін клопотань про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності їх представників, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи, позаяк їх неявка у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 23 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис за №3678. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано (а.с. 10). Як убачається зі змісту довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.11.2019 та від 15.09.2023, за адресою [ADDRESS] , перебувають на реєстраційному обліку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 23). Згідно з договором купівлі продажу від 22 січня 2019 року, укладеним між [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., зареєстровано в реєстрі за №247, [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 65,3 кв.м., житлова площа 43,8 кв.м. Згідно з пунктом 6 вказаного договору купівлі-продажу, купівля квартири вчиняється за згодою дружини покупця [PERSON] , справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 22.01.2019 за реєстровим №246 (а.с. 12). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №153444667, сформованого 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., 22 січня 2019 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А., як державним реєстратором, проведено державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири 65,3 кв.м., житлова площа 43,8 кв.м. (а.с. 13). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Правовий режим спільної сумісної власності подружжя визначається нормами Сімейного кодексу України. Так, за правилами ст.\~60\~СК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, як це закріплено вимогами статті 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зі змісту п. 23, 24 Постанови Пленуму\~ВСУ\~від\~21.12.2007\~№11\~«Про\~практику\~застосування судами\~законодавства\~при\~розгляді справ\~про\~право\~на шлюб,\~розірвання\~шлюбу,\~визнання\~його\~недійсним та\~поділ\~спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Суд ураховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких роз`яснюється, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Як установлено судом, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [PERSON] 22 січня 2019 року придбав квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 65,3 кв.м., житлова площа 43,8 кв.м. Згідно з пунктом 6 вказаного договору купівлі-продажу купівлі квартири вчиняється за згодою дружини [PERSON] , справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 22.01.2019 за реєстровим №246. Відповідачем не подано заперечень, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Ураховуючи викладене, виходячи із засад розумності, справедливості і пропорційності, суд вважає за можливе визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд погоджується із запропонованим позивачем способом розподілу спірної квартири та вважає за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., при цьому суд виходить з принципу непорушності права власності у спільній сумісній власності подружжя, закріпленого\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(ст. 1 Першого протоколу) та\~Главою 23 ЦК України. Відповідно до ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як убачається з матеріалів справи, 15 листопада 2023 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог [PERSON] . У поданій заяві відповідач просить вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, також просить звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки він несе службу у Збройних Силах України. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до\~ч.\~1,\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріали справи не містять відомостей, які б викликали в суду обґрунтовані сумніви щодо достовірності обставин, які визнає відповідач, та добровільності їх визнання. Ураховуючи, що від позивача та від відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності їх представників і такі заяви долучені до матеріалів справи, з врахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе проводити розгляду справи за відсутності сторін та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Беручи до уваги наведене вище, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3197260159.1 від 14.09.2023 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 487,50 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, суд враховує положення ст. 142 ЦПК України, згідно з якими, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з урахуванням визнання позову відповідачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі\~2 743,75 гривень, а 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову, що становить суму 2 743,75 гривень, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету. Разом з тим, суд зазначає про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору в порядку п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» унормовано звільнення від сплати судового збору військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Водночас, справа, яка розглядається судом, не пов`язана з виконанням відповідачем [PERSON] військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, відтак, підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору у даній справі відсутні.

Outcome: approved