Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує, тим що 02.07.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №КІН0GА0000000002, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 8069,00 грн. на термін до 02.12.2024, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому Кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2022 має заборгованість 406049,29 грн, яка складається з 334349,76 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 71699,53 заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту, які позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути на користь позивача судові витрати. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 406 049,29 грн. за кредитним договором №КІН0GА0000000002 від 02.07.2019, яка складається з наступного: 334349,76 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 71699,53 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 23 листопада 2022 року. У судовому засіданні заперечень сторін щодо такого розгляду до суду не висловили. 02 січня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача з позовними вимогами не погоджується. Заперечення проти позовних вимог обґрунтовує тим, що кредитний договір був укладений відповідачем з Банком для споживчих цілей під заставу нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Тобто на правовідносини сторін розповсюджують свою дію вимоги Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до вимог ч. 4 ст. 16 якого передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Аналогічні вимоги містять і умови кредитного договору, укладеного між сторонами. Строк повернення кредиту сторонами визначений 02.07.2024, проте позивач не надав належних доказів вручення (відправки) відповідачу з будь-якими письмовими вимогами про дострокове повернення кредиту, тобто порушив встановлений законом та договором порядок дострокового стягнення заборгованості за кредитом. Просив відмовити в задоволенні позову. 30 січня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Додатково зазначив, що наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини кредиту є право позивача достроково вимагати всієї суми кредиту. Крім того, зазначає, що на виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем 24.05.2022 було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу №30.1.0.0/2-90702KIH0S0N щодо усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі. Згідно даних трекінгу з сайту «Укрпошти» 02.08.2022 повідомлення - вимога повернута відправнику. У судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. При розгляді справи встановлено, що за договором про іпотечний кредит №КІН0GА0000000002 від 02.07.2019, між АТ КБ «ПриватБанк» (як Кредитором) та [PERSON] (як Позичальником) укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 400000 грн у формі строкового кредиту на ціль споживчий кредит під заставу нерухомості та 8069,00 грн. у формі відновлювальної кредитної лінії на ціль сплата страхових платежів. Кредит надається під заставу нерухомості за адресою: [ADDRESS] , з кінцевим строком повернення не пізніше 02.07.2024, із сплатою процентної ставки 22,9 % річних. За визначенням п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ізст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Зі свого боку зобов`язання за кредитним договором банк виконав, а саме надав відповідачу кредит в обумовленому Договором розмірі. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 2.3 Договору позичальник зобов`язується до 02 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору місяця, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки за користування кредитом ануїтетними платежами в розмірі, зазначеному відповідно до Графіку погашення Кредиту. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також виписок по здійсненим платежам за кредитом вбачається, що відповідачем було допущено порушення виконання умов договору в частині своєчасності та повноти здійснення платежів відповідно до умов договору та графіку платежів. Відповідно до ст.625ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За визначенням ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За визначенням ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. За правовою природою дострокова вимога виконання зобов`язання є зміною істотної умови кредитного договору, а саме строку виконання зобов`язання. Згідно з п. 5.2.4 Договору Кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадках: прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 3 (три) місяці. При цьому, згідно п. 6.4 Договору виконання Позичальником вимоги Кредитора щодо повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 цього Договору повинно бути здійснено Позичальником не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання ним такої вимоги, а згідно п. 8.3 Договору будь-які повідомлення, які направляються Позичальнику в рамках цього Договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Позичальника, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього Договору. Частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає порядок дострокового повернення кредиту. Так, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15ц. Отже, з урахуванням того, що порушення строків повернення частини кредиту та сплати відсотків більш як на три місяці з боку відповідача відбулось, що підтверджується даними, які викладені у розрахунку заборгованості за основним боргом та процентами, виписками по платежам, позивач мав право на дострокове повернення кредиту та з огляду на дотримання позивачем узгодженого сторонами порядку набуття такого права, а саме, повідомлення споживача у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, а також у разі неусунення споживачем порушень у 60-денний строк з дня отримання вимоги. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем 24.05.2022 було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу №30.1.0.0/2-90702KIH0S0N щодо усунення порушення неналежного виконання кредитного зобов`язання та про дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі. Згідно даних трекінгу з сайту «Укрпошти» 02.08.2022 повідомлення - вимога повернута відправнику. Наданими позивачем доказами підтверджується направлення відповідачу такої вимоги, а тому у позивача (як кредитодавця) виникає права дострокової вимоги до споживача, у зв`язку з чим звернення до суду із позовом щодо дострокового виконання зобов`язання, яке настало та підлягає судовому захисту. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач не надав доказів на спростування доказів, поданих позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved