Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , посилаючись на те, що з 14.03.2013 по 17.08.2023 заявник та заінтересована особа перебували у шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям відносини погіршились через спір про поділ майна в судовому порядку. Посилається на те, що колишній чоловік застосовує відносно заявника психологічний вплив, внаслідок чого вона була змушена звертатися до органів національної поліції. Зазначає, що моральне та фізичне цькування з боку [PERSON] відбувається на очах у трирічної дитини, вважає себе особою, що зазнала домашнього насильства. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 3 (три) місяці, яким визначити наступні обмеження його прав відносно заявниці [PERSON] : заборонити наближення на 100 м. до місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засобі зв`язку особисто і через третіх осіб В судовому засіданні заявниця [PERSON] доводи, викладені нею в заяві, підтримала. Пояснила, що вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства від колишнього чоловіка, обґрунтовуючи вимоги, надала суду пояснення, аналогічні викладеним нею в заяві про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Хомік Є.М. проти задоволення заяви заперечували, пояснили, що факти домашнього насильства з боку [PERSON] відносно [PERSON] відсутні. Зазначили, що між колишнім подружжям дійсно виник спір стосовно поділу майна подружжя, але цей спір вирішується в судовому порядку. Звертають увагу суду, що нерухоме майно - будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя. Зауважили, що колишня дружина [PERSON] перешкоджає батьку у здійсненні його участі у вихованні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого він був змушений звернутися з заявою до органу опіки та піклування про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди. [PERSON] також надав пояснення, що орган опіки та піклування письмово йому роз`яснив, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому з батьків у спілкуванні з дитиною. Пояснили, що [PERSON] відвідує будинок [ADDRESS] виключно з метою спілкування з донькою та всіляко намагається уникати конфліктів з колишньою дружиною. Зазначити, що не кожен конфлікт має ознаки домашнього насильства, а матеріали справи доказів вчинення саме домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] не містять. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 14.03.2013 по 17.08.2023, є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі, сторони набули права власності на нерухоме і рухоме майно, спір про поділ якого розглядається Орджонікідзевським міським судом. На теперішній час між сторонами виник також спір щодо участі батька у вихованні неповнолітньої дитини, внаслідок чого батько звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради з заявою про проведення профілактичної бесіди з колишньою дружиною. Вищевказані обставини в судовому засіданні сторонами не оспорюються. Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство\~це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №363/3496/18, провадження №61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі №452/317/19-ц, провадження №61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі №509/2131/18, провадження №61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі №753/17743/19, провадження №61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі №570/2528/20, провадження №61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження №61-20491св21, від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 провадження №61-13257св22. При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Такі висновки узгоджуються з правової позицією Верховного Суду у справі №756/2072/18 від 21 листопада 2018 року. Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню, оскільки стороною заявника не надано будь яких доказів щодо вчинення [PERSON] відносно заявника домашнього насильства. Суд критично оцінює скріншот листування в месенджері «Вайбер», наданий заявницею, оскільки з цього листування неможливо достовірно встановити, які саме особи ведуть листування, не вбачається ознак переслідування чи інших дій, які б могли містити ознаки домашнього насильства. Натомість, заінтересованою особою [PERSON] суду надано докази звернення до органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради з заявою від 31.10.2023, в якій просив провести профілактичну бесіду з матір`ю неповнолітньої [PERSON] , 02.01.2021, а також відповідь заступника міського голови м. Покров від 16.11.2023 №вих5955/02/22-2023, за змістом якої [PERSON] з посиланням на норми законодавства роз`яснюється його право на участь в вихованні дитини До того ж, суд з урахуванням Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по цивільній справі 753/8626/19 від 06 лютого 2020 року, зазначає, що між сторонами існує спір щодо поділу майна, який регулюється нормами СК України та ЦК України та зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом видання обмежувального припису щодо [PERSON] . Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Суд вважає обсяг мотивування рішення достатнім для його прийняття. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed