Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

23 жовтня 2023 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до Шишацької селищної ради про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] права власності на нерухоме майно у вигляді\~ житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що мати позивача за своє життя не зареєструвала своє право власності на зазначений житловий будинок. В зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок на ім`я спадкодавця приватний нотаріус Макаренко Н.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо нього. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, за клопотанням позивача витребувано спадкову справу та призначено підготовче судове засідання. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач вказав, що підтримує позовні вимоги. Відповідач подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП ПБТІ «Інвентаризатор» (реєстраційний номер ТІ01: 7064-3454-0627-6927) від 25 серпня 2023 року по [ADDRESS] розташований житловий будинок садибного типу, який складається з житлового будинку 1963 року побудови, загальною площею 43.9 кв.м., житловою площею 13.9 кв.м. (літ. А-1) (а.с. 27-32). Відповідно до довідки ПП «ПБТІ «Інвентаризатор» № 9386\~ від 31.08.2023 станом на лютий 2004 року реєстрація права власності на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] не проводилась. Нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація даного будинку відсутні (а.с.25). Згідно виписки № 88 від 07.03.2023 року з погосподарської книги № 1 Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області житловий будинок за вищевказаною адресою належав [PERSON] (а.с.26). Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи вищевикладене, суд, розглядаючи спірні правовідносини керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями\~ ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення\~ за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1963 році, введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишньому власнику ніким не оспорюється. Самочинних побудов та перепланувань представниками БТІ на момент виготовлення технічного паспорту не зафіксовано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 1 Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області є належним документом, що підтверджує право власності [PERSON] [INFO] на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] у віці 62 роки померла в с. Велика Бузова Миргородського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.01.2023 року (а.с.9). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 21.03.2017 року старостою Великобузівської сільської ради [PERSON] , згідно якого все своє майно заповідала доньці [PERSON] (а.с.59-60). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Макаренко Н.О. 07.03.2023 року заведено спадкову справу щодо його майна № 21/2023.\~ При вивчені спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 21/2023, яка ведеться приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Макаренко Н.О., судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач (а.с.49-50). Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Макаренко Н.О. від 21.09.2023 року № 221/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок на ім`я спадкодавця\~ (а.с.23-24). Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ На думку суду, позивач правомірно претендує в порядку спадкування за\~ заповітом після смерті матері на вищевказаний житловий будинок, однак через відсутність належних правовстановлюючих документів на дане майно\~ позбавлений можливості успадкувати його в нотаріальному порядку, що є перешкодою для реалізації позивачем свого права власності на спадкове майно.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що позивач на відшкодуванні судових витрат не наполягає, а також зважаючи на те, що діями відповідача жодні права позивача не порушувалися, а до участі у справі відповідача залучено виключно через відсутність інших спадкоємців, суд не знаходить підстав для покладення судових витрат по відповідача.

Outcome: approved