Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Васильчук Андрій Юрійович, який діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 21.11.2002 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №802, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.11.2002 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний запис №802. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначає, що протягом останніх років сімейне життя у подружжя поступово погіршувалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування, постійно виникають конфлікти. Позивач вважає, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки, зі слів позивача, вони люди різних характерів та поглядів на життя, що призводило до постійних суперечок та непорозумінь. Зазначає, що фактично на сьогоднішній день шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємним інтересам та інтересам дитини. Сторони намагаються влаштувати особисте життя кожен окремо. Також звертає увагу, що дитина проживає разом з позивачкою, спору щодо визначення її місця проживання немає. Вказує, що відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний матеріально утримувати свою неповнолітню дитину до її повноліття. Звертає увагу, що відповідач офіційно не працює, однак має достатні фінансові можливості для утримання дитини, оскільки займається бізнесом, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Вважає, що оскільки дитина потребує нормального харчування, оплату послуг навчального закладу, забезпечення одягом, лікування, враховуючи високі ціни на продукти харчування, промислові товари та одяг, а також беручи до уваги можливості відповідача, позивач просить визначити розмір аліментів у сумі 6000 грн. на дитину щомісячно. Ухвалою суду від 21.08.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подав заяву, якою просив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача за наявними у матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу не заперечував. Також зазначив, що заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно, оскільки такий розмір аліментів є надмірним для нього та перевищує розмір його середньомісячного доходу. Водночас зазначив, що оптимальним для нього буде стягнення аліментів у розмірі 2700 грн., що становить 50% розміру його заробітної плати. З огляду на наведене, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 21.11.2002 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (повторне), видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис №802. Прізвище чоловіка після шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] . За період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 19.05.2010. Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача відсутнє. Упродовж тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені. Згідно зі\~ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56\~ Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~21.12.2007\~№\~11«Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ\~спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - \~2833\~ гривні. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідачем до суду подано довідку про доходи від 17.11.2023, в якій зазначено, що гр. [PERSON] працює за основним місцем роботи у ТОВ «ГОУ ГРУП ОЙЛ», та отримав протягом травня-жовтня 2023 заробітну плату в загальному розмірі 40 200,00 грн., щомісячна заробітна плата за вказаний період складала 6\~700,00 грн. з податком з доходівфізичних осіб та військовим збором. З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, те, що дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Разом з тим, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи майнове становище сторін, зважаючи на положення ч.\~3 ст.\~184\~ СК України, беручи до уваги подану відповідачем довідку про його доходи від 17.11.2023, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання однієї дитини в розмірі 2700 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. Враховуючи ст. ст. 24,\~56,\~104,\~105,\~110,\~112,\~113,\~114, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial