Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач, ПАТ «СК «УСГ») звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), в якому просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 124 901 грн. 65 коп. та судовий збір в сумі 2 481 грн. 00 коп. Позовна заява обґрунтована тим, що 29 жовтня 2019 року о 18 год. 50 хв. в м. Києві по Наддніпрянському шосе, в напрямку Подолу сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року вищевказана ДТП відбулася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху (далі - ПДР). 31 жовтня 2019 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 124 901 грн. 65 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. 22 червня 2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 42834 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак останній залишив її без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року цивільну справу № 755/5797/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 12 вересня 2022 року, відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, відзив на позов не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено Додаток № 28-0199-00270\\00201 до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-00270 від 23 вересня 2015 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan», д.н.з. [NUMBER] . 29 жовтня 2019 року о 18 год. 50 хв. в м. Києві по Наддніпрянському шосе, в напрямку Подолу сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Печерського районного суду м.Києва від 22 січня 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 31 жовтня 2019 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 15 листопада 2019 року позивачем на підставі Рахунку № СНС4380158-2 від 31 жовтня 2019 року складено страховий акт № СТОКА-10863 та розрахунок страхового відшкодування до нього. Так, на підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 124 901 грн. 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 27636 від 15 листопада 2019 року. Відповідно до матеріалів справи цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. 22 червня 2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 42834 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що вказана вимога позивача була задоволена відповідачем. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. За таких обставин, вимога про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 124 901грн. 65 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позовної заяви, а саме 2481 грн.00 коп.

Outcome: approved