Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Посилалася на те, що є донькою та єдиною спадкоємицею [PERSON] як за законом, так і за заповітом від 17.07.2017 року. ЇЇ батько [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 229,5 кв.м., в тому числі житловою площею 94 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером №731013600:12:002:1130; земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , загальною площею 0,0596 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер №7310136300:12:002:1130; транспортний засіб марки «Фольксваген кадді», 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] . Вона у визначений Законом термін звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 229,5 кв.м., в тому числі житловою площею 94 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером №731013600:12:002:1130; земельну ділянку, що розташовано по [ADDRESS] , загальною площею 0,0596 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер №7310136300:12:002:1130; транспортний засіб марки «Фольксваген кадді», 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] . Ухвалою суду від 20.09.2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзиву на позов подано не було. 06.10.2023 року судом за клопотанням представника позивача витребувано докази з Першої Чернівецької державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 17.10.2023 року до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог за ініціативою суду залучено [PERSON] . Третьою особою було подано письмові пояснення на позов, в яких остання заперечувала проти позовних вимог. Зазначила , що проживала з [PERSON] з червня 1980 року як його дружина до моменту його смерті у грудні 2020 року. Вважає, що набуте спадкодавцем майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому заповідач має право розпорядитися лише половиною цього майна . 20.11.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, якщо це не порушуватиме права інших осіб та просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа: [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог з підстав. викладених у поданих до суду письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.45). 17.07.2017 року [PERSON] було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З. Згідно заповіту, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Із дослідженого судом витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження видно, що батьками позивача [PERSON] зазначено: [PERSON] батько, [PERSON] мати (а.с.19). Дошлюбне прізвище матері позивача зазначено як « [PERSON] ». Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, проте 31.05.1982 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.09.2023 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 229,5 кв.м., в тому числі житловою площею 94 кв.м., огорожа №1-4, що за адресою: [ADDRESS] (а.с.97). Також, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25.09.2001 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,0596 га, кадастровий номер 7310136300:12:002:1130, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по [ADDRESS] (а.с.12-13). Крім того, 15.01.2008 року на ім`я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки «Фольксваген Кадді», р.н. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (а.с.15). Позивач [PERSON] у визначеному Законом порядку 04.06.2021 року звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Однак, постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. від 07.09.2023 року №557/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що нею не було надано державній нотаріальній конторі належним чином оформлених оригінальних документів, що підтверджують належність на праві власності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії (а.с.87-88). Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи детально врегульовані нормами Цивільного кодексу України. У силу положень статті 1216\~ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи,визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК). За змістом ч.1 ст.1241 Кодексу малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до частини першої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299\~ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до змісту статей 11, 15\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до частини 5 статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Як було встановлено судом, [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте, постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. від 07.09.2023 року №557/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що нею не було надано державній нотаріальній конторі належним чином оформлених оригінальних документів, що підтверджують належність на праві власності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії. Відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно, не позбавляє спадкоємців права на спадщину. При цьому, суд вважає, що права третьої особи [PERSON] , яка за ініціативою суду була залучена до участі у справі, не порушуються, оскільки рішенням суду від 12.09.2023 року у справі №727/474/22 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , починаючи з 1980 року по день смерті останнього, як чоловіка та жінки, та визнання права власності на половину всього нажитого майна було відмовлено. Зазначене рішення є чинним та набрало законної сили. Відповідно до\~статті 392 Цивільного кодексу України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог\~статті 1297 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Пунктами 1.2, 4,12, 4,14, .4,15, 4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~Наказом МЮУ 22.02.2012 року за № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини. Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів про право власності на спадкове майно, вона не має можливості реалізувати своє право на спадщину, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved