Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В період з вересня 2022 року по серпень 2023 року включно, [PERSON] , порушуючи норми технічної експлуатації будівель, систематично затоплював ванну кімнату в її квартирі, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 8426 грн., що складається з витрат на придбання матеріалів необхідних для відновлювальних робіт на загальну суму 3426 грн. та витрат на оплату відновлювальних робіт на загальну суму 5000 грн. Крім того, позивач просила стягнути моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн., з посиланням на те, що стресові ситуації та хвилювання, які виникли в результаті протиправних дій відповідача, несуть небезпеку для її життя та здоров`я. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2023 року провадження відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Пояснив, що його вини у затопленні квартири, належної [PERSON] не має, оскільки будь яких ремонтних робіт після купівлі своєї квартири не проводив. Вважає, що затоплення ванної кімнати у квартирі позивачки відбувалось внаслідок пошкоджень, які утворилися після ракетних обстрілів влітку 2022 року. Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, відповідача та покази свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як передбачено ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). В свою чергу власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до договору купівлі продажу квартири від 02 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі №347 (а.с.38). З акту обстеження квартири [ADDRESS] , від 12 вересня 2022 року, складеного комісією на предмет затоплення квартири вище розташованими мережами та вводами в квартири вбачається, що в зазначеній квартирі 10 вересня 2022 року відбулось затоплення. В ванній кімнаті спостерігаються сліди затікання води, постраждали пінопластикові плити на стелі, розмита штукатурка на загальній площі 11м2, присутній неприємний запах. Доступ до шахти інженерних мереж в квартирі [ADDRESS] та вище розташованої на третьому поверсі квартрі №23 відсутній. Після пробиття оглядових віконець в квартирах встановлено, що в результаті зносу каналізаційної системи в місцях індивідуальної врізки відбувається затікання стічної води. Встановлено, що були порушені норми технічної експлуатації будівель закладена цеглою шахта для інженерних мереж. Власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] необхідно демонтувати цегляну кладку для детального обстеження труби каналізаційної мережі та усунути несправність приватної врізки в основний стояк каналізаційної системи (а.с.11). Крім того, 29 травня 2023 року комісією знову було обстежено вищезазначену квартиру та встановлено, що 17 травня 2023 року її повторного було затоплено. На стелі спостерігаються сліди затікання води по стелі на стінах. Були порушені норми технічної експлуатації будівель, а саме в квартирі [ADDRESS] закладена цеглою шахта для інженерних мереж. Зазначено, що [PERSON] необхідно демонтувати цегляну кладку для усунення несправності приватної врізки замінити гофру приєднання унітаза до каналізаційної мережі, що підтверджується актом обстеження квартири (а.с.12). Також, 24 червня 2023 року та 05 липня 203 року знову відбулись затоплення квартири, належної [PERSON] , внаслідок протікання стічної води на індивідуальному вводі каналізаційної мережі квартири [ADDRESS] , власником якої є відповідач по справі [PERSON] , про що було складено аналогічні вищезазначеним акти (а.с.13,14). Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який пояснив, що перебував у складі комісії, яка проводила обстеження квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на предмет неодноразового затоплення. Зазначив, що затоплення квартири відбувалось внаслідок протікання стічної води на індивідуальному вводі каналізаційної мережі квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , оскільки була наявна несправність приватної врізки до каналізаційної мережі, а саме - гофри. Також свідок [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, вказав, що за проханням [PERSON] проводив ремонтні роботи у належній останньому квартирі по заміні пошкодженої гофрированої труби, яка з`єднувала унітаз з основним стояком каналізаційної системи. Таким чином, надані позивачем докази, серед яких численні акти обстеження, зазначені вище, вказують на те, що залиття проходило саме з квартири відповідача, яка знаходиться над квартирою належної позивачці. Суд не приймає до уваги, пояснення відповідача, які були надані ним в судовому засіданні, оскільки вони повністю спростовуються письмовими доказами, наданими позивачем, та показами свідків, яких було допитано в судовому засіданні. [PERSON] жодним чином не доказує свою невинність у заподіянні шкоди, доказів які б спростовували його вину , суду не представлено. Отже, судом беззаперечно встановлено, що заподіяння матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивачу сталося з вини [PERSON] як власника квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою,яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 614, 1166 ЦК України за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди передбачена презумпція вини правопорушника, і тягар доказування в даному випадку щодо відсутності вини у заподіянні шкоди покладається на відповідача. Враховуючи, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а також беручи до уваги, що відповідач відсутність своєї вини, що є його процесуальним обов`язком згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України і ст.1166 ЦК України, не довів, доказів, які б підтверджували це не надав, суд дійшов висновку, що відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідач. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом сторонам було роз`яснено їх процесуальний обов`язок довести ті обставини на які вони посилаються, як на доказ у справі, що передбачено ст.81 ЦПК України. Проте, в ході судового розгляду позивач не скористалися правом заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи з визначення розміру матеріальних збитків, а отже визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд приймає до уваги квитанції та товарний чек, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи, які підтверджують витрати, здійснені позивачем для купівлі будматеріалів на суму 3\~426 грн., які підлягають стягненню з відповідача, вирішуючи розмір коштів, які стягуються з відповідача в межах заявлених позивачем вимог (а.с.15). Разом з тим, вирішуючи питання стягнення з відповідача вартості відновлювальних робіт у розмірі 5 000 грн., суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення моральної шкоди, яку позивачка оцінили в розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне. На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Варто відмітити, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищезазначене, визначаючи розмір моральної шкоди завданої [PERSON] , суд виходить з того, що її квартиру періодично заливає стічною водою, що спричиняє їй певні незручності та зайві клопоти, проте доказів того, що тяжкість її душевних переживань є такими, що спричиняють розлад здоров`я, позивачкою не надано, а тому виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду у залитті квартири у розмірі 2 000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то сума сплаченого судового збору, пропорційна розміру задоволеним позовним вимогам, підлягає стягненню з [PERSON] . Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 507,38 грн., оскільки позовна вимога щодо стягнення майнової шкоди задоволена на 40,66% , що становить 436,52 грн., а позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди на 6,6% , що складає 70,86 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial