Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування позову зазначено, що згідно з оспорюваним виконавчим написом нотаріуса з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом прийняття (акцепту) Публічної пропозиції (оферти) Банку, та підписання ним Заяви-Договору № 1033759 від 06.09.2019 про надання кредиту шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок, укладеного між позивачем та АТ «РВС БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором про відступлення прав вимоги № 28/04/2020-1 від 28.04.2020 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС». Позивач вказує, що приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірив безспірність вимог стягувача. Також позивач наполягає, що відповідачем при зверненні до приватного нотаріуса не було надано посвідченого нотаріально договору про стягнення кредитної заборгованості, оригіналу кредитного договору, доказів направлення, а також отримання боржником повідомлення про наявність заборгованості. Також, посилаючись на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, позивач вказує, що оскільки підставою для набуття відповідачем коштів був виконавчий напис нотаріуса, який підлягає визнанню такими, що не підлягає виконанню, відпадає сама підстава для набуття та утримання відповідачем коштів, стягнутих з позивача у виконавчому провадженні. Ухвалою суду від 06.07.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, залучено до участі у справі приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С., приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 серпня 2023 року у строк наданий судом для подання відзиву, відповідачем подано до суду зустрічний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» до [PERSON] , в якому відповідач за первісним позовом просить: - стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» заборгованість в сумі 40 973 грн 58 коп, що складається з: 27 512 грн 48 коп заборгованість за тілом кредиту; 1 554 грн 95 коп заборгованість за процентами; 3 614 грн 11 коп заборгованість за комісією; 740 грн 00 коп пеня; 1 830 грн 37 коп 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 по 23.02.2022; 5 721 грн 67 коп інфляційні втрати за період з 28.04.2020 по 23.02.2022; - провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню за первісним позовом і зустрічними позовами, а саме: зарахувати грошові кошти у сумі 33 641 грн 54 коп, які стягнуті з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» по виконавчому провадженню ВП № 63357414, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. за виконавчим написом № 1254, виданим 26.06.2020 в рахунок погашення заборгованості за Заявою-Договором № 1033759 від 06.09.2019, укладеного між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» (правонаступник ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС») та [PERSON] . Також 02.08.2023 відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому вказує, що згідно з судовою практикою в аналогічних спорах з позовними вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню розмір судових витрат становить близько 5\~000 грн 00 коп. Ухвалою суду від 03.10.2023 зустрічну позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зарахування стягнутих грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором повернуто заявнику. У судове засідання з розгляду справи, яке призначено на 21.11.2023 о 09 год 30 хв позивач не прибув, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, згідно з заявою представника позивача, сформованою 20.11.2023 в системі «Електронний суд» просить здійснювати розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача на підставі наявних в матеріалах справи документів. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» явку свого представника у судове засідання також не забезпечило. Треті особи у судове засідання не прибули, явку своїх представників не забезпечили, про причини такої неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 26.06.2020 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1254 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС», яке на підставі договору про відступлення прав вимоги № 28/04/2020-1 від 28.04.2020 є правонаступником АТ «РВС БАНК», заборгованості за укладеним між [PERSON] та АТ «РВС БАНК» договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом прийняття (акцепту) Публічної пропозиції (оферти) банку та підписання Заяви-Договору № 1033759 від 06.09.2019 про надання кредиту шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.01.2020 по 28.04.2020. Сума заборгованості складає 33 191 грн 54 коп., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 27\~512 грн 48 коп.; заборгованість по сплаті 18,00 відсотків річних в розмірі 1 554 грн 95 коп.; заборгованість за комісією 3\~614 грн 11 коп.; пеня, яка нарахована відповідно до вимог п.7.3.11 Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в сумі 510 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати зі стягувача, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» в сумі 450 грн 00 коп., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає до стягнення 33\~641 грн 54 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною від 21.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63357414 з виконання вказаного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною від 15.06.2023, у зв`язку із фактичним повним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження № 63357414 з виконання оспорюваного виконавчого напису закінчено. З листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 10.07.2023 № 28122 вбачається, що у ході примусового виконання виконавчого провадження № 63357414 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. № 1254 від 26.06.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» коштів в сумі 33 641 грн 54 коп було стягнуто кошти в сумі 37 375 грн 69 коп, які було розподілені та перераховані відповідно до вимог ст.45-47 Закону України «Про виконавче провадження» наступним чином: 370 грн 00 коп. витрати виконавчого провадження; 3 364 грн 15 коп. основна винагорода приватного виконавця; 33 641 грн 54 коп борг на користь стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису щодо стягнення заборгованості не врахував та не перевірив факт наявності та відсутності спору щодо такої заборгованості. Згідно зі ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Доказів того, що серед документів наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису був оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, сторони суду не назвали та не надали. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому суд зауважує, що з системного аналізу приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Водночас з матеріалів справи вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки відсутні докази того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту. Відтак суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед товариством зазначений у написі є безспірним. Крім того, враховуючи, що позивач звернувся одразу до суду після стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив розмір боргу, наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, що фактично скасовує його чинність з моменту вчинення. Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» на користь [PERSON] в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів у сумі 37\~375 грн 69 коп., стягнених на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, суд зазначає про таке. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною від 21.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63357414 з виконання спірного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною від 15.06.2023, у зв`язку із фактичним повним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження № 63357414 з виконання оспорюваного виконавчого напису закінчено. Згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 10.07.2023 № 28122 у ході примусового виконання виконавчого провадження № 63357414 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. № 1254 від 26.06.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» коштів в сумі 33\~641 грн 54 коп було стягнуто кошти в сумі 37\~375 грн 69 коп., які було розподілені та перераховані відповідно до вимог ст.45-47 Закону України «Про виконавче провадження» наступним чином: 370 грн 00 коп. витрати виконавчого провадження; 3\~364 грн 15 коп. основна винагорода приватного виконавця; 33\~641 грн 54 коп. борг на користь стягувача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС». Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе\~за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.\~ За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає\~з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення\~є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання\~з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить\~до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння\~у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою,\~до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права\~на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий\~не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або\~з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично\~не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи\~за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення\~\~безпідставного збагачення.\~ Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,\~чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного\~за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін\~у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З системного аналізу положень статті 1212 ЦК України вбачається,\~що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно\~за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,\~виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження),\~а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ\~є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке\~не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,\~що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що рішення суду у даній справі в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на підставі якого приватним виконавцем стягнуто з позивача на користь відповідача кошти в сумі 33\~641 грн 54 коп., станом на час вирішення питання щодо повернення таких коштів, не набрало законної сили, та у відповідача не виникло такого обов`язку щодо їх повернення, звернення позивача з такою позовною вимогою є передчасним, а тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. При цьому, суд зауважує, що приватним виконавцем з позивача на користь відповідача стягнуто кошти в сумі 33\~641 грн 54 коп. (сума боргу згідно з виконавчим написом нотаріуса), решта це витрати виконавчого провадження (370 грн 00 коп.) та основна винагорода приватного виконавця (3 364 грн 15 коп.), а тому безпідставним є звернення позивача щодо повернення з відповідача грошових коштів в сумі 37\~375 грн 69 коп. Також суд звертає увагу, що обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом прийняття (акцепту) Публічної пропозиції (оферти) банку та підписання Заяви-Договору № 1033759 від 06.09.2019 про надання кредиту шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок,укладеним\~між [PERSON] \~та АТ\~«РВС БАНК»,\~правонаступником якого\~є відповідач,\~ можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 2 147 грн 20 коп. Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 073 грн 60 коп. Позивачем також до суду подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій останній просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 9 000 грн 00 коп. Заперечуючи щодо заявленого до стягнення позивачем розміру судових витрат на правничу допомогу, відповідачем 02.08.2023 подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому вказує, що згідно з судовою практикою в аналогічних спорах з позовними вимогами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню розмір судових витрат становить близько 5\~000 грн 00 коп. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що до клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу стороною позивача надані докази на підтвердження обсягу понесених позивачем витрат та їх розміру. З огляду на наявність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5 000 грн 00 коп Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Outcome: partial