Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у жовтні 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява про встановлення факту постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] в період часу з січня 2017 по день смерті [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Позивач та її мати є співвласниками квартири [ADDRESS] . Мати позивача останні роки свого життя важко хворіла, а з серпня 2018 року була прикута до ліжка, постійно потребувала сторонньої допомоги. З метою постійного догляду за матір`ю позивач з січня 2017 року постійно проживала разомз нею у [ADDRESS] . Після введення воєнного стану в Україні, позивач разом з матір`ю переїхали до належного позивачу садового будинку у с. Плахтянка Бучанського району Київської області. [INFO] мати позивача померла. Похованням [PERSON] займалась позивач. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме частина квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,90 кв.м., житлова площа 28,5 кв.м., земельна ділянка площею 0,0620 га кадастровий номер 3222786800:03:010:0002 для ведення садівництва у СТ «Зоря» Плахтянської сільської ради. Спадкоємцями майна померлої є її доньки: [PERSON] та [PERSON] , яка з 2003 не підтримує жодних зв`язків з родиною. Позивач прийняла спадкове майно, фактично проживає та користується спадковою квартирою, сплачує комунальні послуги, податок на землю. 07.08.2023 позивач звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 07.08.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що без встановлення факту постійного проживання, існує невизначеність зі спадковою масою майна. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 79-80). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 82-83). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2023 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження (а.с. 90-91). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2023 витребувано у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №603/2023 заведеної після смерті [PERSON] померлої [INFO] (а.с.92-93). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 108). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, вважає, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 98), причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву до суду не направили, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідачів до суду не надходили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] (а.с.14). [INFO] [PERSON] у віці 75 років померла (а.с. 17). Сусіди померлої [PERSON] , а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 30.08.2023 склали акт про проживання особи, відповідно до якого своїми подписами посвідчили, що [PERSON] постійно проживала разом зі своєю донькою [PERSON] з січня 2017 по 24.02.2022 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). 14.08.2023 мешканці садового товариства «Зоря» ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) склали та посвідчили акт про те, що [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] з 24.02.2022 по день смерті [PERSON] ( [INFO] ) проживали у належному [PERSON] садовому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 0,0620 га, кадастровий номер 3222786800:03:010:0002, що знаходиться в межах адміністративної території Київська область, Бучанський район, за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві особистої власності [PERSON] , членські внески громадській організації за період з 01.03.2022 по вересень 2023 року сплачені [PERSON] (а.с. 35, 41). Також до спадкового майна [PERSON] належить частина квартири [ADDRESS] , загальна плоша квартири 50,9 кв.м. (а.с.36, 37). 07.08.2023 державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Шарафетдіновою Н.В. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 42). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановленню фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995, суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що встановлення певних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса увчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (п.23, п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц). Судом встановлено, що підставою для відмови заявникам у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, є пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством. При цьому до суду заявники звертаються із заявою про встановлення факту постійного проживанння зі спадкодавцем. При цьому, ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, позивач не звертаються до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Позивачу необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є передчасним, а тому єнеобґрунтованим та задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed