Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

22 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що їй належить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] в якому вона проживає вже довгий період часу та який належав її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що після смерті чоловіча прийняла спадщину однак через скрутне матеріальне становище не має можливості. Також позивач вказує, що у вказаному будинку також зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , з яким вона не спілкується та який фактично не проживає за даною адресою вже більше чотирьох років. Відповідач також не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має, а тому вона змушена звернутися до суду із цією заявою. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, приходжу до наступного висновку. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету Берестечківської міської ради житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями і спорудами рахується за [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Свідоцтвом про одруження підтверджується, що [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб 16 квітня 1972 року (а.с.5). Із матеріалів копії спадкової справи №50/2016 заведеної 18 лютого 2016 року по смерті [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем яка належним чином прийняла спадщину, оскільки інші спадкоємці, у тому числі й відповідач у справі [PERSON] , відмовилися від своїх часток у спадщині на її користь. На частину спадкового майна позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] судом також встановлено, що окрім позивача за вказаною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідно до довідок №399 від 21.09.2022 року, №15 від 11.01.2023 року та №135 від 15.05.2023 року виконавчого комітету Берестечківської міської ради [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] проте за вказаною адресою не проживає з 2018 року (а.с.7-9). Згідно актів обстеження житлового будинку в [ADDRESS] від 21.09.2022 року №16, від 11.01.2023 року №2 та 15.05.2023 року №16 проведено обстеження житлового будинку, за результатами якого встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, при огляді будинку особистих речей та засобів гігієни [PERSON] не виявлено (а.с.12-14). Отже судом встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації будь-якої участі в утриманні житла не приймає, а факт реєстрації останнього у спірному будинку позбавляє позивача можливості розпоряджатися своїм майном. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Постанові від 22 березня 2023 року (справа N 463/6829/21-ц, провадження N 61-12264св22) Верховний Суд Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Отже, позивач як спадкоємець першої черги, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, у передбачений законом порядок та спосіб звернулась за захистом своїх права щодо спадкового майна до належного відповідача. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач будучи членом сім`ї позивача без поважних причин не проживає у належному їй будинку понад 4 роки. При цьому, про існування будь-яких домовленостей між відповідачем і власником житла жодних доказів надано не було. Також, доказів того, що відповідачу чиняться перешкоди у праві користування житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, останнім надано не було. Разом з тим, відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Отже проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] (а.с.3), а тому судовий збір в розмірі 1073.60грн. необхідно стягнути з відповідача в користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved