Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просила стягнути з [PERSON] 27 921,16 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та 80 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала на те, що 26.07.2022 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , рухаючись на велосипеді біля будинку за адресою: [ADDRESS] , врізався в припаркований автомобіль Kia Sportage реєстраційний номер [NUMBER] , чим пошкодив вказаний автомобіль. Згідно з висновком експерта КНДІСЕ № 21166/23-54 від 24.08.2023 року вартість матеріального збитку, який завдано власнику автомобіля Kia Sportage реєстраційний номер [NUMBER] , 2020 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в результаті його пошкодження 26.07.2022 року, який знаходився на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] (припаркований), складає 27 921,16 грн. Також, вказала, що [PERSON] як законний представник [PERSON] , відмовляється від добровільного відшкодування завданої шкоди, від [PERSON] неодноразово надходили погрози в адресу її матері [PERSON] , вона пережила стрес та душевні хвилювання, пропустила день народження малолітнього брата, чим завдано їй і моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 69-70). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження щ викликом сторін (а.с. 76-77). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачам ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на адресу їх місця реєстрації згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] . Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення / досилання конверт повернувся до суду із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідачі не скористались, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк були повідомлені в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.10.2023 року. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суд, заслухавши позивача та її представника, третю особу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного заслбу [NUMBER] позивач [PERSON] є власником автомобіля Kia Sportage реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 17-18). При зверненні до суду, позивачем заначено, що 26.07.2022 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , рухаючись на велосипеді біля будинку за адресою: [ADDRESS] , врізався в припаркований автомобіль Kia Sportage реєстраційний номер [NUMBER] , чим пошкодив вказаний автомобіль, що підтверджується DVD-диском з відеозаписом з місця події. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що оскільки пошкодження автомобіля сталось внаслідок наїзду на автомобіль неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є школярем, проживає з батьками, не має самостійного заробітку, і який є сином відповідача[PERSON] , то саме на неї відповідно до вимог ст. 1179 ЦК України покладається обов`язок з відшкодування завданої їй шкоди. Згідно змісту ст. 1166 ЦК України цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди. За загальним правилом відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Статтею 1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, якими б безпосередньо було встановлено факт завдання шкоди автомобілю позивача сином відповідача. Працівники поліції не викликались, доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України позивачем не надано, огляд автомобіля не проводився, фіксування пошкоджень на автомобілі, крім особистих пояснень позивача та третьої особи, не проводилось. Також матеріали справи не містять відомостей щодо інших обставин, які б у сукупності указували на наявність вини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у його діях під час керування велосипедом, зокрема місце розташування транспортного засобу, а також напрямок та місце руху велосипеду відносно автомобіля. У матеріалах справи також відсутня план-схема розташування автомобіля в момент фіксування події. До огляду пошкодженого автомобіля відповідача не було залучено. Також відсутні в матеріалах справи і докази вини відповідача у заподіянні збитків позивачу (постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей за ст. 184 КУпАП). Наданий позивачем DVD-диск із записом події вказаних висновків суду не спростовує. Оглянувши запис, наданий позивачем, судом не встановлено відтворення зіткнення неповнолітньої особи - відповідача на велосипеді з автомобілем позивача. Допитана в ході розгляду справи свідок [PERSON] показала суду, що 26.07.2022 року бачила, що наче якась дитина в`їхала у припаркований автомобіль, проте, достеменно показати не може, що це був відповідач, що мало зіткнення і було пошкоджено автомобіль позивача. Положеннями ч. 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з висновком експерта КНДІСЕ С. Берегового за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 21166/23-54 від 24.08.2023 року вартість матеріального збитку, який завдано власнику автомобіля Kia Sportage реєстраційний номер [NUMBER] , 2020 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в результаті його пошкодження 26.07.2022 року, який знаходився на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS] (припаркований), складає 27 921,16 грн. Однак, суд не приймає даний висновок до уваги як належний та допустимий доказ з огляду на те, що збиток оцінений станом на дату проведення огляду - 04.08.2023 року, тоді як подія, за твердженням позивача, мала місце 26.07.2022 року, тобто через рік. З урахуванням того, що суд позбавлений можливості встановити наявність та характер пошкоджень автомобіля позивача станом на 26.07.2022 року, тому суд позбавлений і можливості встановити, що пошкодження автомобіля, зазначені в акті огляду від 04.08.2023 року, є такими, що саме отримані за обставин, на які вказує позивач при зверненні до суду, через недоведеність останніх позивачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, які б вказували на характер, локалізацію пошкоджень, заподіяння їх саме неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , який є сином відповідача[PERSON] , доказів про можливість заподіяння таких ушкоджень велосипедом під керуванням дитини за обставин, на які вказує позивач, суд надходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Як наслідок, зважаючи на ту обставину, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то і позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною від первісної, також задоволенню не підлягає. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed