Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

06.04.2021 р. [PERSON] звернулася до Московського районного суду м.Харкова із позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. \~ \~ \~ \~ В обгрунутвання позову вказувала, що 25 липня 1988 року [PERSON] , була прийнята на роботу на Державне підприємство «Харківській підшипниковий завод» у відділ технічного контролю (наказ № 143 від 26.07.1979р.), який згодом перейменований в ПАТ «Харківський підшипниковий завод». Відповідно до наказу №152/19 від 01.06.2020 року була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Трудову книжку з відміткою про звільнення вона отримала того ж дня, але повний розрахунок по заробітній платі з нею відповідачем проведений не був. На день звільнення заборгованість по заробітній платі, яка утворилася з листопада 2019 року по червень 2020 включно, складає 34764 грн.92 коп., що підтверджується розрахунковим листом за січень 2021 року. Позивач неодноразово зверталася до керівництва заводу з проханням провести з нею повний розрахунок по зарплаті, але воно, посилаючись на відсутність грошей, її вимогу залишає без задоволення. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2021 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09.03.2023 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про долучення до справи копію ухвали Господарського суду Харківської області від 23.03.2023 року про відкриття провадження у справі про банкрутство. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 25 липня 1988 року [PERSON] , була прийнята на роботу на Державне підприємство «Харківській підшипниковий завод» у відділ технічного контролю (наказ № 143 від 26.07.1979р.), який згодом перейменований в ПАТ «Харківський підшипниковий завод». Відповідно до наказу №152/19 від 01.06.2020 року була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Трудову книжку з відміткою про звільнення вона отримала того ж дня, але повний розрахунок по заробітній платі зі нею відповідачем проведений не був. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідач, в порушення вимог ст.116 КЗпП України не провів з позивачем остаточного розрахунку. На день звільнення заборгованість по заробітній платі, яка утворилася з листопада 2019 року по червень 2020 включно, складає 34764 грн.92 коп., що підтверджується розрахунковим листом за січень 2021 року. У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні в розмірі 34764 грн.92 коп. підлягає стягненню з відповідача, так як інших даних відповідач не надав, ухвалу суду про витребування доказів не виконав. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved