Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти у зв`язку із навчанням дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно на час навчання дочки, але не пізніше досягнення нею 23-х річного віку; стягнення аліментів розпочати від дня пред`явлення позову. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, актовий запис № 117 від 16.10.2008, після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». За час шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2017 року у справі № 342/662/17 змінено визначений судовим наказом Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 2н-30/11 від 01 березня 2011 р. розмір стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки. Судом вирішено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі по 1000 грн щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років і вона досягла повноліття. Дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. У 2023 році дочка [PERSON] вступила до відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» на основі освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра і в даний час навчається на першому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти заочного відділення, стипендії не отримує. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, придбання літератури, оплату за навчання, методичного матеріалу, спеціального одягу та інших супутніх витрат. З доходів позивачки неможливо повністю забезпечувати навчання дочки та її утримання. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей у нього немає. У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.09.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Учасники справи у судові засідання, призначені на 23.10.2023, 09.11.2023 та на 28.11.2023, не з`явилися. Позивачка 25.10.2023 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Дії позивачки не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про виклик до суду на 23.10.2023 та на 09.11.2023 відповідач був повідомлений належним чином шляхом отримання судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток. У судове, призначене на 28.11.2023, відповідач викликався телефонограмою. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 117 від 16 жовтня 2008 р., після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідач та позивачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 8 від 10 жовтня 2005 р. в Книзі реєстрації народжень. Копія довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 23.05.2019 Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, свідчить, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 23 травня 2019 р. по теперішній час зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. У 2023 р. вступила до відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України» на основі освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра і в даний час навчається на першому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти заочного відділення; термін закінчення коледжу червень 2006 р., що стверджується копією довідки № 02, виданою 22.08.2023 Відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України». 29.08.2023 на рахунок отримувача Ф-Я ВСП ІФФКФВ НУФВСУ здійснено оплату за навчання [PERSON] у сумі 7171,00 грн, на підтвердження чого позивачкою надано скріншот платежу. Однак, доказів того, хто здійснив дану оплату та за який період навчання суду не надано. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як слідує з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батькiв утримувати повнолiтнiх дочку, сина, якi продовжують навчатися пiсля досягнення повнолiття (незалежно вiд форми навчання), виникає за обов`язкової сукупностi таких юридичних фактiв: досягнення дочкою, сином вiку, який перевищує 18, але є меншим 23 рокiв; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матерiальнiй допомозi; наявнiсть у батькiв можливостi надавати таку допомогу. Право на утримання повнолітніх дочки, сина невід`ємно пов`язане з навчанням і припиняється у разі припинення навчання, визначає ч.2 ст.199 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивачка правомірно звернулася до суду з даним позовом, оскільки її дочка [PERSON] зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 240, виданою 13.11.2023 Кунисівським старостинським округом № 4 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд враховує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому несправедливим є покладення обов`язку щодо матеріального забезпечення повнолітньої дочки сторін, яка навчається, виключно на матір дитини. Судом встановлено, що у зв`язку з навчанням повнолітня дочка сторін [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька. Відповідач є працездатного віку, а тому може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання і не досягла двадцяти трьох років. Враховуючи зазначені позивачкою підстави позовних вимог, зокрема, те, що повнолітня дочка [PERSON] є студенткою, а тому потребує утримання, зважаючи на відсутність доказів щодо неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, виходячи з принципів справедливості та розумності, суд приходить до висновку про те, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Згідно з ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У відповідності до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 18.09.2023, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до закінчення [PERSON] навчання у відокремленому структурному підрозділі «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», але не більше як до досягнення 23-річного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити негайному виконанню. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Питання розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 грн. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 гривень. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1073,60 гривень. На підставі ст.ст. 182-183, 191, 198-201 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved