Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.01.2011 в розмірі 12\~449,97 грн, а також щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначив, що [PERSON] (Позичальник), звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.01.2011 року, таким чином на думку Позивача, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). За даним Договором про надання банківських послуг виникла заборгованість в розмірі 12 449 грн 97 коп (дванадцять тисяч чотириста сорок дев`ять гривень 97 копійок). [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказує на те, що відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON] прийняв спадщину після померлого [PERSON] , на підтвердження даних слів Позивач долучає копію паспорта [PERSON] та [PERSON] , де місце реєстрації зазначено [ADDRESS] . Позивачем було направлено претензію кредитора до Десятої харківської державної нотаріальної контори 26.08.2020 року та 08.09.2020 року отримана відповідь Сьомої харківської державної нотаріальної контори, де зазначено що претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Куксіна С.Ю. за місцем заведення спадкової справи. Відповідь, в якій зазначено, що свідоцтво про право на спадщину вже видано, отримано Позивачем 22.09.2020 року, про що міститься відмітка на документі. На думку Позивача, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять в тому числі кредитні зобов`язання Позичальника. 05.05.2021 року Позивачем було направлено претензію до спадкоємців Позичальника, яку виконано не було. Сторони в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1\~ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтями\~10,\~81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. Відповідачем у встановлені судом строки було надано відзив на позовну заяву, позовні вимоги Відповідач не визнає, посилаючись на наступне. Відповідач стверджує, що факт реєстрації особи за місцем проживання спадкодавця не є безумовним доказом постійного проживання за цією адресою, автоматичного прийняття спадщини та набуття прав на спадкове майно, посилаючись на Постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №937/10434/19-ц від 19 травня 2021 року. Відповідач посилається на те, що Позивачу було відомо про смерть Позичальника ще 30.07.2020 року, аргументуючи це тим, що в претензії від 30.07.2020 року, Позивач зазначив, що дізнався про смерть Позичальника. А про видачу свідоцтва про право на спадщину Позивачу стало відомо з відповіді Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича 22.09.2020 року. Відповідач посилається на те, що Позивачем пропущено строк для звернення до спадкоємця із вимогою, аргументуючи тим, що 22.09.2020 року Позивач вже знав про те, що свідоцтво про право на спадщину за померлим Позичальником вже видано. Посилаючись на ч.3 ст.1281 ЦК України, Відповідач вважає, що обрахування строку відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, розпочало свій перебіг 22.09.2020 року, а претензію спадкоємцю, Позивач надіслав 05.05.2021 року, відповідно до інформації з Реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Отже, на думку Відповідача пропустив строк. У Відповіді на відзив Позивач посилається на те, що вимога Кредитора може бути заявлена безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, у строк, що зазначено в ст. 1281 ЦПК України. В Запереченні Відповідач зазначає, що Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка містила таке право Кредитора, втратила чинність 07.03.2012 року. На момент виникнення правовідносин та на момент звернення до суду, діє Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, у разі, коли кредитор не знав і не міг знати про смерть Боржника, він має можливість звернутись саме до спадкоємця протягом 6 місяців з моменту, коли дізнався. Отже, Позивач дізнався про те, що свідоцтво про право на спадщину вже видане 22.09.2020 року, претензію Кредитора надсилає 05.05.2021 року, про що міститься інформація в Реєстрі згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, із позовною заявою до суду звертається 06.01.2022 року. Отже, Суд приходить до висновку, що Позивачем пропущено строк для звернення до спадкоємців із вимогою. Щодо залучення належного кола Відповідачів Суд зазначає наступне. Відповідно до ст.51 Цивільного процесуального кодексу України, Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20): Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін. Суд звертає увагу на те, що Позивачем долучено до позовної заяви (додаток 7) копія Заяви позичальника, де вказано, що спадкодавець має 2х дітей та володіє автомобілем. Серед додатків до позовної заяви також міститься копія паспорта Позичальника, де зазначено інформацію про перебування його у шлюбі. Відповіддю Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича від 22.09.2020 року, Позивача повідомлено про те, що спадкоємцям вже видано свідоцтво про право на спадщину. Отже, Суд приходить до висновку, що Позивач знав про те, що свідоцтво про право на спадщину видане та знав про те, що є підстави для залучення співвідповідачів. Доказів зворотного Позивачем до суду не надано. І в розумінні ч.3 ст.51 ЦПК України, Суд не має підстав для залучення в даній справі співвідповідачів. Дослідивши матеріали справи, Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Суд не може погодитись з тим, що звернення до нотаріуса із Претензією заявою є належним звернення до спадкоємців із вимогою Кредитора в розумінні Цивільного законодавства. Судом встановлено, що 22.09.2020 року, Позивачу стало відомо про видачу свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю.. З цього моменту і розпочався строк для звернення Кредитора до спадкоємців Боржника, як передбачено ч.3 ст.1281 ЦК України, Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, суд приходить до висновку, що Позивач як кредитор позбавлений права вимоги. Також суд наголошує на тому, що самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті. Із документів, долучених до позовної заяви та інших заяв по суті, слідує, що Позивач був обізнаний про наявність у Позичальника інших членів родити, які фактично є спадкоємцями першої черги та Позивач не вжив заходів для з`ясування належного кола відповідачем перед зверненням до суду. Стосовно судових витрат. Позивач в позовній заяві просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed