Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

01 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у якому просив стягнути з відповідача на неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року у справі №760/24006/19 за період з 01 вересня 2019 року по 25 лютого 2021 року в розмірі 4466,35 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року у справі №760/24006/19 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на його утримання, до досягнення їх дитиною [PERSON] , трьох років - [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 серпня 2019 року. На виконання означеного рішення 23 листопада 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №760/24006/19. Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладишко Н.І. від 14 грудня 2020 року відкрито ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №760/24006/19 щодо стягнення аліментів. Згідно розрахунку державного виконавця, заборгованість зі сплати аліментів у ВП [NUMBER] станом на 01 січня 2021 року становить 4466,35 грн., що свідчить про неналежне виконання відповідачкою обов`язків зі сплати аліментів. Відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, на підставі розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем, позивачем було проведено розрахунок пені, яку відповідач повинна сплатити у зв`язку з простроченням виплати аліментів. У зв`язку із тим що розмір пені законодавчо обмежений 100 відсотками від суми заборгованості, то її розмір, який необхідно сплатити відповідачу на користь позивача складає 4466,35 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02 березня 2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року призначено судове засідання для розгляду справи з повідомленням (викликом) осіб. Позивач в судове засідання не з`явивсь. Надав до суду надав заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 28 грудня 2016 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №3929. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року у справі №760/24006/19 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на його утримання, до досягнення їх дитиною [PERSON] , трьох років - [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 серпня 2019 року. Рішення набрало законної сили 10.07.2020 року. На виконання означеного рішення 23 листопада 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №760/24006/19 Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладишко Н.І. від 14 грудня 2020 року відкрито ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №760/24006/19 щодо стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [NUMBER], складеного 01 січня 2021 року старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладишко Н.І., борг по аліментам у боржника [PERSON] станом на 01 січня 2021 року становить 4466,35 грн. Позивачем в позові надано розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладишко Н.І. Розмір пені позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати - за період з серпня 2019 року по жовтень 2019 року. Вказаний розрахунок здійснено у відповідності до правової позиції, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. Доказів на підтвердження погашення заборгованості по аліментам або про часткову сплату грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам суду не надано. Обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку регламентовано у главі 15 СК України. Глава 15 СК України містить статтю 196, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. В свою чергу, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК України, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються. Положення статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки лише при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків чи утримання одного з подружжя. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 червня 2019 року у справі №635/6679/16-ц. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Установивши, що положення статті 196 СК України передбачають настання відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки лише у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання одного з подружжя, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні заявлених вимог позивача слід відмовити. При цьому, відповідно до положень частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто, особа, яка вважає свої права порушеними, за умови доведення такого порушення, має можливість захистити свої відповідні права у спосіб, який передбачений чинним законодавством, зокрема, ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі аналогії закону.

Outcome: dismissed