Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 23.04.1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Ізмаїльським відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №122 від 23.04.1998 року. Під час шлюбу, а саме, 14.07.2016 року подружжям придбаний незавершений будівництвом об`єкт житлової нерухомості [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №859 від 14.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Гіренко М.М., та земельна ділянка площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, що розташована за вказаною адресою відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем, [PERSON] , що підтверджується витягами з ДРПП на нерухоме майно від 25.11.2016 року. Таким чином, придбане нерухоме майно є спільним майном подружжя. Позивачка вказує, що вважає цей факт доведеним, обґрунтованим та таким, що не підлягає сумніву. У зв`язку з зазначеним вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які розташовані по [ADDRESS] придбані за час шлюбу на сумісні кошти, а отже, підлягають поділу у рівних частинах відповідно до чинного законодавства України. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом об`єкта житлової нерухомості [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки - адвокат Красільнікова М.С. надала суду заяву, в якій вказала, що вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що вимоги позову визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглянути справу за його відсутності. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області 23.04.1998 року, актовий запис №122 (а.с.6). Під час шлюбу, 14.07.2016 року, подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано майно, а саме: незавершений будівництвом об`єкт житлової нерухомості [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №859 від 14.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Гіренко М.М., та земельна ділянка площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, що розташована за вказаною адресою відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.12-14, 17-19). Право власності на незавершений будівництвом об`єкт житлової нерухомості [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, що розташована за вказаною адресою, зареєстровано за відповідачем [PERSON] (1/1 частка), що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2016 року (а.с.16, 21). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у\~разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вказані норми та період придбання сторонами вищевказаного майна, п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу є придбане сторонами в період шлюбу нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом об`єкт житлової нерухомості [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, що розташована за вказаною адресою. Згідно із ч. 3 ст.\~368\~ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є\~їхньою спільною сумісною\~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. З огляду на рівність часток у майні чоловіка та дружини,\~що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також, враховуючи, що суд вважає доведеним факт, що незавершений будівництвом об`єкт житлової нерухомості [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, що розташована за вказаною адресою, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи з положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до\~ст.\~316\~ЦК України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~якевона здійснює\~відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачки неможливо, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом об`єкта житлової нерухомості [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0848 га, кадастровий номер 5110600000:01:010:0353, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] . Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Сплату позивачкою судового збору підтверджено квитанцією від 20.09.2023 року в сумі 1073,60 грн. (а.с.1). За таких обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved