Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Коноваленко Анатолія Володимировича, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Позов обґрунтував тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року було задоволено позов Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія В`ячеславівна, про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою. Рішення набрало законної сили 05.03.2019. На підставі цього рішення державним реєстратором відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Коноваленко Анатолієм Володимировичем вчинено запис про державну реєстрацію права власності від 15.10.2019, № 33763874. Однак позивачем було подано апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року, тому рішення суду першої інстанції не могло набрати законної сили 05.03.2019 року, та вважається таким, що не набрало чинності. За таких обставин, на думку позивача, запис про державну реєстрацію права власності від 15.10.2019, № 33763874, є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, оскаржуваним записом обмежується право власності [PERSON] , який претендує на спірне майно. Виходячи з викладеного, позивач просить суд скасувати запис державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Коноваленко Анатолія Володимировича, про державну реєстрацію права власності № 33763874 від 15.10.2019. Дніпровська міська рада з позовом не погодились, подали відзив на позовну заяву, де зазначають, зокрема, що на момент внесення спірного запису про реєстрацію права власності рішення суду та ухвала були чинними, а державний реєстратор діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством. Просять у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та встановлена заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно цього майна. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021, справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. В судовому засіданні представника відповідача Дніпровської міської ради, проти задоволення позову заперечувала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, неодноразово просили відкласти судові засідання, проте суд, з урахуванням думки представника відповідача, дійшов висновку про розгляд справи у відсутність позивача, за наявними матеріалами. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Обставини, які встановлені судом. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року по справі 200/14300/18 задоволено позов Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія В`ячеславівна, про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. 14.01.2014 року, за реєстровим №39. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 30.05.2014 року, за реєстровим № 918. Визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та передано її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Дніпровського апеляційного суду 01 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та передано її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року по справі 200/14300/18 державним реєстратором відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Коноваленко Анатолієм Володимировичем вчинено запис про державну реєстрацію права власності від 15.10.2019, № 33763874. Право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за Дніпровською міською радою. Позивач вважає таке рішення протиправним та ставить питання про скасування запису про державну реєстрацію права власності. Зміст спірних правовідносин та застосовані норми матеріального права. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор зобов`язаний прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок скасування\~записів у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно передбачений\~Законом\~України від\~01.07.2004\~№ 1952-IV\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~Порядком державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~затвердженим\~постановою КМУ\~від 25.12.2015\~№ 1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим\~постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141. Так, відповідно до\~ч. 1 ст. 26 Закону № 1952\~за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб,\~який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі\~№338/180/17-ц, від 11.09.2018 у справі\~№905/1926/16-ц, від 30.01.2019 у справі\~№ 569/17272/15-ц, від 11.09.2019, справа\~№487/10132/14, від 16.06.2020, справа\~№145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі\~№469/1044/17-ц. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Так, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року у справі\~№ 635/2208/16-ц\~(провадження №61-23269св18) та висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі\~№ 915/127/18\~(провадження № 12-184гс18), від 20 листопада 2019 року у справі\~№ 802/1340/18-а\~(провадження\~ № 11-474апп19), згідно із якими рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі\~є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію\~права власності. Проте Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності\~з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як\~скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є:\~\~1) судове рішення\~\~про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що\~з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, суд вказує, що належним способом захисту прав та інтересів у сфері державної реєстрації є вимога про визнання недійсним чи скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав та їх обтяжень, а не запису про державну реєстрацію права власності. Таким чином, вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності, не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту не відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, а також є неефективним. Наведена обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] . Крім того, суд відзначає, що фактично спір виник між позивачем [PERSON] та Дніпровською міською радою, тому державний реєстратор не може бути належним відповідачем у даному спорі. Також в ході розгляду справи суд не може надавати оцінку правомірності внесення запису про державну реєстрацію права власності, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Сам по собі запис є результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності, тому для скасування такого запису необхідно, щоб перестали існувати обставини, які слугували підставою для його внесення. Проте на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано за Дніпровською міською радою. Жодного судового акту, яким би було встановлено неправомірність набуття Дніпровською міською радою права власності на квартиру, немає. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в їх задоволенні належить відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

Outcome: dismissed