Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») 23.09.2021 року звернулось до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у кв. [ADDRESS] з єдиною централізованою системою опалення та являються споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуги, станом на 01.09.2021 року виникла заборгованість в сумі 91402 грн. 35 коп., що утворилася за період з 01.04.2013 року по 31.08.2021 року, яка складається з 3% річних в сумі 2247 грн. 06 коп., інфляційних витрат в сумі 4744 грн. 47 коп. Просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 91402 грн. 35 коп., інфляційні витрати в сумі 4 744 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 2247 грн. 06 коп. та вирішити питання щодо сплати судового збору. Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі (головуючий суддя Шелест І.М.) в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та ухвалою суду від 20.01.2023 року прийнята до провадження; визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача під час судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час судового розгляду заявлені позовні вимоги визнав частково, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.04.2013 року по 31.08.2018 року в зв`язку з пропуском строку позовної давності. В задоволенні іншої частини позовних вимог не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до даних, які містяться у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.09.2021 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). За вказаною адресою КП «ХТМ» відкритий обліковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. 01.05.2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~року №\~630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~5\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~року №\~2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична\~особа,\~яка є\~власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 14-280цс18. Статтею 9 Закону Закон України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~року №\~2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Як встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), а тому останні зобов`язані нести витрати по її утриманню у відповідні періоди користування житлово-комунальними послугами, наданими КП «ХТМ». З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд встановив, що відповідачі належним чином не виконували обов`язок щодо повної та своєчасної оплати послуг за опалення і гарячу воду, у зв`язку з чим у останніх виникла прострочена заборгованість в розмірі 91402 грн. 35 коп. за період з 01.04.2013 року по 31.08.2021 року. Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина 4 ст. 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Частиною 1 ст.\~32\~Закону «Про\~житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживачів оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по серпень 2018 року включно. Разом з тим, суд враховує, що, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на\~ строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020 року. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 року. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог КП «ХТМ» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року. Посилання представника позивача на ту обставину, що відповідачами частково здійснювалося погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що перериває перебіг позовної давності, судом не приймаються, оскільки, відповідачі періодично частково здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, однак, як правило, у розмірі меншому від фактичних нарахувань, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами за минулий період. Таким чином, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період, починаючи з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року у розмірі 69122 грн. 84 коп., у зв`язку з чим в цій частині вимоги щодо стягнення цієї заборгованості у судовому порядку підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3 % річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 14-446цс18. З огляду на наявність у відповідачів невиконаного зобов`язання щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг в сумі 69122 грн. 84 коп. за період з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат розмірі 4744 грн. 47 коп. та 3 % річних у розмірі 2247 грн. 06 коп. за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року (а.с. 6), виходячи з розрахунку заборгованості по сплаті щомісячних платежів та періоду, протягом якого відповідачі мають солідарно нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання, в межах позовних вимог. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги КП «ХТМ» задоволені частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений за подання позовної заяви позивачем судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, яка склала 1546 грн. 51 коп., виходячи із наступного розрахунку ((76114 грн. 37 коп. (сума задоволених позовних вимог) / 98393 грн. 88 коп. (сума заявлених позовних вимог) х 100%=68,13%); 2 270 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) х 68,13 % = 1546 грн. 51 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial