Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 25 серпня 2021 року у розмірі 3 500 000 гривень 00 копійок, та судовий збір у розмірі 13 420 гривень 00 копійок. Позовні вимоги мотивує тим, що між 23.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1 від 25.08.2021 року, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] у строкову безпроцентну позику 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень. Позичальник зобов`язується у будь-якому випадку повернути в повному обсязі отримані ним від Позикодавця грошові кошти у розмірі 3 500 000 гривень не пізніше 25 березня 2022 року. На підтвердження передачі коштів [PERSON] було складено та надано [PERSON] розписку від 25 серпня 2021 року. Виконання цього Договору забезпечується Договором поруки №2 від 25 серпня 2021 року, що укладений між позикодавцем [PERSON] та майновим поручителем [PERSON] 19 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав вимоги. Так, станом на 18.02.2023 р. Відповідач не повернув грошові кошти, надані йому Позивачем за Договором у якості позики. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2023 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що 23 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №1 від 25.08.2021 року (надалі - Договір позики), на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] у строкову безпроцентну позику 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень. З п. 3 Договору позики вбачається, що позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю грошові кошти у сумі 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок за наступним графіком: 1-ий платіж у розмірі 700 000 гривень до 25 листопада 2021 року; 2-ий платіж у розмірі 700 000 гривень до 25 грудня 2021 року; 3-ій платіж у розмірі 700 000 гривень до 25 січня 2022 року; 4-ий платіж у розмірі 700 000 гривень до 25 лютого 2022 року; 5-ий платіж у розмірі 700 000 гривень до 25 березня 2022 року. Позичальник зобов`язується у будь-якому випадку повернути в повному обсязі отримані ним від Позикодавця грошові кошти у розмірі 3 500 000 гривень не пізніше 25 березня 2022 року. На підтвердження передачі коштів [PERSON] було складено та надано [PERSON] розписку від 25 серпня 2021 року. Зі змісту розписки вбачається наступне: «Я, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , цією розпискою підтверджую, що отримав від [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у розмірі 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. Зобов`язуюсь повертати [PERSON] отримані грошові кошти в розмірі 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок в порядку, передбаченому Договором позики №1 від 25 серпня 2021 року. У будь-якому випадку зобов`язуюсь повернути в повному обсязі отримані мною від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 500 000 гривень не пізніше 25 березня 2022 року.». Також до матеріалів справи було долучено Розписку до договору позики №1 від 25 серпня 2021 року з якої вбачається наступне: «Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 08.05.2018 року органом 8024, цим надаю своєму чоловікові [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , згоду на укладання з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , договору позики №1 від 25 серпня 2021 року, за яким мій чоловік [PERSON] бере в позику у [PERSON] грошові кошти у розмірі З 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок та зобов`язується їх повернути не пізніше 25 березня 2022 року. Наслідки укладання моїм чоловіком договору позику я розумію та усвідомлюю в повному обсязі.». З п. 12 Договору позики вбачається, що виконання цього Договору забезпечується Договором поруки №2 від 25 серпня 2021 року, що укладений між позикодавцем [PERSON] та майновим поручителем [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до Договору поруки №2 від 25 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали цей Договір про наступне: 1. Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з Договору позики №1 від 25 серпня 2021 року. 3. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за неналежне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за основним Договоромв повному обсязі. Поручитель та Бопжник несуть солідарну відповідальність за належне виконання умов Основного договору 19 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав вимоги. Зі змісту вказаного Договору вбачається, а саме з п. 1.1 Цедент передає (відступає) Цесіонарію, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права вимоги і стає кредитором за договором позики №1 від 25 серпня 2021 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Пунктом 3.1. Договору відступлення передбачено, що у відповідності до умов цього Договору Цедент передає (відступає) Цесіонарію права вимоги до Боржників за Договором позики. Загальна сума прав вимог, що передаються за цим Договором становить 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. На момент розгляду справи, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження повернення Відповідачем сум позики. Щодо позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд у своїй Постанові від 11 листопада 2015 року, справа № 6-1967цс15 зазначив, що: «відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, :-:а підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт тримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання... письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику... За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми... Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.». За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року, справа № 309/3458/14-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики (боргової розписки) не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 25 серпня 2021 року у розмірі 3 500 000 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved