Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення, зобов`язання вчинити дії, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом вселення позивача до будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача передати позивачці дублікат ключів від будинку; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та з 1996 року постійно проживала разом з відповідачем. Разом з ними також проживав їхній син [PERSON] . 19 листопада 2021 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відносини з відповідачем стали псуватися, були погрози позивачці зі сторони відповідача, що підтверджується наявністю кримінального провадження та неодноразовими викликами поліції, відповідач не дозволяє користуватися належною їй на праві приватної власності частини будинку по [ADDRESS] . Вказала, що вона являється членом сім`ї відповідача та має повне право проживати в належній їй на праві приватної власності частині домоволодіння, однак скористатись своїм законним правом не може в силу неправомірних дій відповідача. Зауважила, що будь-яких домовленостей щодо проживання вони не укладали, однак в будинку склалися правила поведінки, згідно з якими вона проживала в кімнаті, що розташована ліворуч від кухні. У лютому відповідач зібрав частину речей позивачки та викинув їх на смітник, а також змінив замов на вхідних дверях, у зв`язку з чим позивачка не має змоги потрапити до помешкання, та змушена орендувати житло. Зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням передати їй дублікат ключа від будинку, де вона зареєстрована та проживала, однак відповідач уникає спілкування з нею. З метою врегулювання спірної ситуації позивач зверталася до відповідача з листом про усунення перешкод у здійсненні нею права користування зазначеним будинком, забезпечити доступ до будинку та передати ключі від вхідних дверей, але відповіді на звернення не отримала. Позивач зазнає від неправомірних дій відповідача моральні страждання, які виявляються у погіршенні її самопочуття, необхідності тривалий час добиватися захисту порушеного права та неможливості користуватися житловим приміщенням. Своїми неправомірними діями позбавив позивачку можливості жити і користуватися спірним будинком, чим завдав душевних страждань. В будинку ще й досі знаходиться частина речей позивачки, до яких вона не має доступу. Зазначила, що іншого житла немає, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого права. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. В судовому засіданні позивач та адвокат позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився,причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд, заслухавши думку позивача та адвоката позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.01.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 266, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили та прийняли 1/5 частку в праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , у спільну часткову власність по 1/15 частці кожний. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.11.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/15 частки будинку [ADDRESS] . Іншими співвласниками частини домоволодіння є [PERSON] - 1/15, та [PERSON] - 1/15. Право власності на даний об`єкт нерухомого майна підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 345280283 від 05.09.2023, відповідно до якої право власності сторін набуте на підставі Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.01.2018 року. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 15.01.2018 року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач у позові зазначає, що через неприязні відносини, що склалися з відповідачем, останній перешкоджає їй у користуванні своєю власністю. Так, в матеріалах справи наявні звернення позивачки до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки відповідача, рішення суду щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, витяг з ЄРДР тощо. Позивач, як власник 1/15 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати у виділеній їй кімнаті та вселитися в будинок. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки судом встановлено, що сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірним будинком, позивач не має вільного доступу до майна, співвласником якого він є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити в цій частині позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до спірноїчастини будинку. Також у позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача 50000 грн. моральної шкоди. Так, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`зобов`язано суди застосовувати при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України). Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу нате, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стану у позивача, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань внаслідок позбавлення відповідачем можливості мати доступ до власного житла, що були викликані вимушеними діями щодо захисту свого порушеного права. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у сумі 50000 гривень, позивач зазначає, що вона зазнала фізичних і моральних страждань від дій відповідача, що в свою чергу негативно вплинуло на її психологічний стан. Також суд вважає, щопозивачбула обмежена у звичномуритміжиття, змушена вживати додаткових зусиль щодо влаштування свого життя. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 10000 гривень в рахунок моральної шкоди. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь витрат з надання правничої допомоги. Так, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 137 ЦПК України регулює витрати на професійну правничу допомогу, а саме: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] був укладений Договір про надання юридичних послуг з адвокатом Шуповал Романом Володимировичем, виданий відповідно Ордер про надання правничої допомоги. Згідно з наданою квитанцією № б/н, 14.09.2023 року [PERSON] сплачено адвокату Шуповалу Р.В. за надані послуги гонорар 16000 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує обсяг задоволених позовних вимог та приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 9600 грн. витрат на правничу допомогу, пропорційно до задоволеної частини вимог (повністю задоволена немайнова вимога та 20% вимоги про стягнення моральної шкоди). Відповідно до частин 1, 2статті 141 ЦПК України- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати слід стягнути з відповідача в частині задоволення позовних вимог, а саме в розмірі 1173,60 грн.(повністю задоволена немайнова вимога та 20% вимоги про стягнення моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: partial