Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

В травні 2023 року заявник звернулась із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Мерефа Харківської області, є онукою [PERSON] , [INFO] , яка померла у місті Києві [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , уродженець села Почаєво Курської області Гайворонського району, який помер [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла у місті Києві [INFO] . В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вона є донькою [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про її народження та про укладення шлюбу (зміна прізвища). В свою чергу, її батько [PERSON] був сином [PERSON] , яка також померла та свого часу була похована на Берковецькому міському кладовищі м. Києва на ділянці [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про захоронення, яке було видано її сину [PERSON] [PERSON] помер. Заявник зазначає, що в неї виникла необхідність підпоховати урну з прахом батька [PERSON] в могилу бабці [PERSON] . Звернення в позасудовому порядку заявника не принесли їй бажаних результатів, оскільки необхідне свідоцтво про смерть першого померлого - [PERSON] , яке втрачено. В свою чергу, заявник зверталася для отримання останнього і до відповідних органів реєстрації актів громадянського стану , проте їй відмовили з підстав відсутності свідоцтва про народження [PERSON] , щоб підтвердити ступінь споріднення заявника із особою, за свідоцтвом про народження якого звернулась заявник. Отримати свідоцтво про народження (дублікат) [PERSON] , стверджує заявник, вона не може, оскільки він народився на території Курської області і такі відомості (документи) зберігаються на території рф. На підтвердження родинних відносин заявник зазначає про те, що саме її батько займався похованням своєї матері, саме йому видали відповідне свідоцтво, що батьками її батька в офіційних документах значаться батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Також зазначені обставини, стверджує заявник, зможуть підтвердити свідки. 20.06.2023 ухвалою суду зазначена заява залишена без руху. 29.06.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 05.09.2023 в судовому засіданні вирішено клопотання про виклик свідків. 13.11.2023 заявник та її представник підтримали заяву з підстав, викладених вище. Заінтересовані особи своїх представників в суд не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиціїї (м. Київ) направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи. Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] - є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 17.12.1958, свідоцтвом про шлюб [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 06.08.1988, згідно з яким [PERSON] після одруження змінила прізвище на [PERSON] , та свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 20.12.2007 (а.с.17, 20, 21). Згідно з відповіддю Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві на запит адвоката [PERSON] , [INFO] , народився в с. Почаєво Грайворонського району Курської області, відомості про батьків: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.23). [PERSON] померла [INFO] та була похована на Берковецькому міському кладовищі м.Києва на ділянці №82, ряд 15, місце 8, що підтверджується Свідоцтвом про захоронення, виданим 17.11.1980 Спеціалізованим комбінатом підприємств комунально-побутового обслуговування (а.с.22). Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Ритуальна служба Спеціалізоване КП "Спеціалізований комбінат підприємств Комунально-побутового обслуговування" відповів на запит адвоката, що відповідно до інформації, яка міститься в книзі Реєстрації поховань та перпоховань померлих [PERSON] , здійцснив [PERSON] , який є користувачем місця поховання на ділянці [ADDRESS] . Також зазначено, що є право здійснити поховання урни з прахом померлого користувача місця поховання на підставі укладеного договору - замовлення з Ритуальною службою СКП "Спеціалізований комбінат підприємств Комунально-побутового обслуговування" та свідоцтва про смерть першого померлого та свідоцтва про смерть користувача мсця поховання [PERSON] (а.с.14). Проте свідоцтво про смерть [PERSON] втрачено, а з документів наявне лише вищезазначене Свідоцтво про захоронення. Реєстрація смерті [PERSON] проводилася [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції міста Києва. У зв`язку з цим заявник звернулася до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявою згідно статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про повторну видачу Свідоцтва про смерть [PERSON] , яка народилась в селі Почаєво Курської області Гайворонського району [INFO] та померла [INFO] в місті Києві з метою вирішення питання про підпоховання урни з прахом [PERSON] в могилу [PERSON] . Проте до цієї заяви не було додано свідоцтво про народження [PERSON] , яке втрачено, а відновити його неможливо, бо він народився на території Курської області, а отже відповідні записи про народження зберігаються на території рф. Листом від 13 квітня 2023 року №683/33.10-87 Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив заявника, що повторно видати свідоцтво про смерть не вбачається можливим, оскільки відсутнє свідоцтво про народження батька заявника, що унеможливлює підтвердження родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , а також було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин (а.с.26). Факт родинних відносин заявника з [PERSON] необхідно встановити для виникнення у заявника прав користувача місця поховання згідно Закону України «Про поховання і похоронну справу», у тому числі права на здійснення підпоховання урни з прахом її батька - [PERSON] - в могилу бабусі заявника - [PERSON] , а також інших прав, пов`язаних з використання місця поховання. При цьому оскільки підпоховання можуть вчиняти лише родичі померлого, захороненого в могилі, то встановлення факту родинних відносин заявника з [PERSON] породить для заявника юридичні наслідки, визначені Законом України «Про поховання і похоронну справу». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожний окремо підтвердили факт родинних відносин заявника та [PERSON] , а також те, що батько заявника був сином [PERSON] . Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обгрунтованими та доведені належними, допустимими та достатніми доказами, які у своїй сукупності підтверджують факт родинних відносин, який вона просила встановити, і вказані вище докази у встановленому законом порядку заінтересованими особами не спростовані. Дана заява про встановлення факту родинних відносин не стосується спору про право між заявником та іншими суб`єктами, оскільки стосується прав і обов`язків користувача місця поховання, визначених Законом України «Про поховання і похоронну справу». До того ж у [PERSON] відсутні спадкоємці і спадкова справа до її майна не відкривалася. Заінтересованими особами не оспорюється факт родинних відносин заявника з [PERSON] , а лише вимагаються певні документи для підтвердження факту родинних відносин, яких заявник не може надати, у зв`язку з чим і звертається до суду. Отже іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин заявника з [PERSON] , крім судовий порядок, не існує.

Outcome: approved