Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Порошину Н.Г. з позовною заявою про встановлення факту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтувала тим,що позивач, є єдиним спадкоємцем [PERSON] (дошлюбне- [PERSON] ), будучи її двоюрідною сестрою, але позбавлена можливості позасудовому порядку вирішити питання про оформлення та реалізацію своїх спадкових прав, оскільки лише у судовому порядку можливо встановити факти, що мають юридичне значення. Так, [PERSON] (батько позивачки) та [PERSON] (після шлюбів [PERSON] ,потім [PERSON] - мати [PERSON] -) \~ \~ \~ \~є рідними братом та сестрою, оскільки їх рідні батьки:мати - [PERSON] та батько [PERSON] . [PERSON] після укладення шлюбу має прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , після укладання шлюбу 16.08.1972року мала прізвище « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] в м. Криконе (Молдова), але в свідоцтві про смерть зазначена як « [PERSON] », яке є її дошлюбним прізвищем,однак у паспорті та інших особистих документах зазначене її прізвище « [PERSON] ». У той же час [PERSON] , (дошлюбне- [PERSON] ) була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] та працювала в КСП «Космос». На підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997 № 246 їй 30.09.1997 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 12,13 га на території Безводненської сільської ради, але у державному акті на вказану земельну ділянку допущено описку та зазначене прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] ( [PERSON] ) відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаної земельної ділянки. Заповіт [PERSON] не склала, оскільки дітей вона не мала, інших живих спадкоємців, крім позивачки, не має. Постановою приватного нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С.Л. від 18.05.2021 № 192/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після двоюрідної сестри [PERSON] оскільки не підтверджено належним чином факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , а також пропуску строку подачі заяви на прийняття спадщини. Свідоцтво про смерть, видане на ім`я [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Крикове (Молдова) та померла [INFO] , про що складено акт про смерть за № 31 від 27.04.2016, зареєстрований примарією [PERSON] , належить саме [PERSON] , яка мала дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому на думку позивача підтверджують факт смерті [INFO] громадянки України [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ), яка народилась [INFO] в м. Крикове (Молдова). Однак, з огляду на міжнародне законодавство, внесення до реєстрів цивільного стану запису про смерть особи, про що такі відомості зареєстровано в реєстрах іншої держави (Молдова), виключає можливість органів цивільного стану України вчинити такі дії вдруге, що вимагає підтвердження факту смерті [PERSON] у судовому порядку з метою подальшого оформлення спадкових прав позивача. У той же час, позивач з об`єктивних поважних причин у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зокрема, позивачці тривалий час не було відомо про смерть сестри - [PERSON] , оскільки свідоцтво про смерть було видано на її дошлюбне прізвище [PERSON] , що перешкоджало позивачці з`ясувати факт смерті сестри та своєчасно звернутися до нотаріуса. Крім того, питання встановлення такого факту пов`язано із необхідністю отримання відповідних підтверджуючих документів про смерть та їх перекладу/легалізації на території України. До того ж, позивачка тривалий час проходила стаціонарне лікування, хірургічне втручання від онкозахворювання, а у минулому році втратила сина, що потягло суттєве погіршення стану здоров`я. При цьому, за відомостями Спадкового реєстру спадкову справу після [PERSON] , померлої [INFO] , не заведено, тобто до цього часу за спадщиною після [PERSON] до нотаріусу ніхто не звертався, ніяких заяв не подавав. Заяву про відмову від прийняття спадщини позивачка не подавала, від права на спадкування не усунута і бажає прийняти спадщину. Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] ніким не прийнята, а також не визнана судом відумерлою. На підставі вищенаведеного позивач просить встановити факт смерті [INFO] громадянки України [PERSON] (дошлюбне- [PERSON] ), яка народилась [INFO] в с.Крикове (Молдова), встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] (дошлюбне- [PERSON] ) є двоюрідною сестрою [PERSON] (дошлюбне- [PERSON] ), та встановити факт, що має юридичне значення, а саме: належність державного акту серії МК №7102а, [PERSON] виданого на прізвище " [PERSON] "; визначити [PERSON] додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті двоюрідної сестри [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено головуючому судді Войнарівському М.М. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.10.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.07.2022року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник в останнє судове засідання не з`явилися, при цьому представником позивача надана суду заява, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, при цьому надав суду заяву, якою визнав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із\~статтею 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5. Пунктом «ґ» ч. 1 розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України»,затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5\~передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною першою статті 6 Закону повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно зі\~ст. 14 ЦПК України\~рішення суду\~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~яке набрало\~законної сили,\~є обов`язковим\~для органів,\~які реєструють\~такі факти\~або оформлюють\~права,\~що виникають\~у зв`язку\~із встановленим\~судом фактом. Відповідно до архівної виписки із запису про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] ,уродженець м.Шолданешти, Республіка Молдова та [PERSON] , [INFO] ,уродженка м.Крикове, муніципій Кишинів, Республіка Молдова, зареєстровано шлюб 16.08.1972року, актовий запис №27. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №124 від 18.03.2020року сестра [PERSON] ,1951року народження- [PERSON] ,була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] з 17.09.1988 року та вибула без зняття з реєстраційного обліку 25.10.2008року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] ,уродженка м.Крикове,муніципій Кишинів,Республіка Молдова померла [INFO] ,актовий запис № 31,зареєстрований примарія Крикове, муніципій Кишинів. У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] ,яка вказала, що вона працювала на пошті, була знайома з [PERSON] ,яка її попередила,що на адресу останньої будуть надходити листи на її дошлюбне прізвище, а саме: « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~За таких обставин суд дійшов до висновку, що доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому вимога про встановлення факту смерті особи, підлягає задоволенню. Стосовно вимог про встановлення факту родинних відносин. Згідно п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] ,в м.Крикове,муніципій Кишинів,Республіка Молдова,в графі мати вказана [PERSON] в графі батько [PERSON] ,що підтверджується копією архівної виписки із запису акта про народження серія [NUMBER] . Відповідно до архівної виписки із запису акта про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] » реєструючи шлюб 06.11.1953року з [PERSON] ,актовий запис №19. Згідно архівної виписки із запису акта про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в [ADDRESS] ,графі батько вказаний [PERSON] ,в графі мати вказана [PERSON] . Як вбачається з архівної виписки з запису акта про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] ,в графі батько вказаний [PERSON] ,в графі мати вказана [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] позивачка народилася [INFO] в с.Криково, в графі батько вказаний [PERSON] ,в графі мати [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » реєструючи шлюб 14.11.1970року з [PERSON] . Враховуючи те,що обставини на які посилається позивач, долучені до позову копії документів та пояснення, надані в ході судового засідання узгоджуються між собою, суд вважає, що доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а факт родинних відносин підтверджується наявними доказами по справі. Стосовно вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до чинного законодавства України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі (трудовій книжці) не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, здійснюються у судовому порядку. Частиною 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що на підставі ст. 273 ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. \~ \~ \~ \~Згідно Державного акту на право приватної власності на землю МК № 7102а передана [PERSON] у приватну власність земельна ділянка площею 12.13га, яка розташована на території Безводнянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997 року №246. \~ \~ \~ \~ Отже, спірна земельна ділянка має визначену площу, та зареєстроване право власності на неї. \~ \~ \~ \~З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] . З копії трудової книжки вбачається, що остання була заповнена на ім`я « [PERSON] » [INFO] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №124 від 18.03.2020року [PERSON] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 17.09.1988року та вибула без зняття з реєстраційного обліку 25.10.2008року. На підставі наданих та досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії серії МК № 7102а, який виданий на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997року №246. Що стосується визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. \~ \~ \~ \~Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Частина третя\~статті 1272 ЦК України\~може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц. Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2023року у справі №638/16540/20. \~ \~ \~ \~Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця, не є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного)хворого позивач [PERSON] в період часу з 18.08.2020року по 25.08.2020року перебувала на лікуванні в КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради. Судом також враховано\~тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, яка складає більш ніж 5 років, спадкодавець помер [INFO] , а позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 18.05.2021року. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом та вважає, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial