Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач 23.05.2023 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 23.06.2020 року Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області винесене заочне рішення по цивільній справі № 182/6916/19 про стягнення з позивача заборгованості у сумі 5096,20 грн. на користь ОСББ «Відродження-28». 15.01.2021 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 182/6916/19 заочне рішення скасовано, а 12.02.2021 року ухвалою суду позов ОСББ «Відродження-28» залишено без розгляду, так як позивач відмовився від позовних вимог. Про наявність заочного рішення позивач дізнався після стягнення коштів з пенсії та заробітної плати. Позивач зазначає, що 18.11.2020 року він звернувся до начальника Нікопольського відділу виконавчої служби із скаргою на державного виконавця. 30.11.2020 року начальник Нікопольського відділу державної виконавчої служби Олександр Григорук повідомив його, що державний виконавець викликав позивача на 08.10.2020 року, і так як він не з`явився державний виконавець, на підставі виконавчого листа № 182/6916/19, виданого 14.09.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрив виконавче провадження № 63137700, та 09.10.2020 року арештував транспортний засіб, 15.10.2020 року виніс постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. 25.11.2020 року державним виконавцем було також винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. 08.12.2020 року позивач звернувся до начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На його звернення 29.12.2020 року начальник управління Олександр Більчук повідомив, що державний виконавець виконує примусове виконання виконавчого листа № 2/0182/960/2020, 182/6916/19 від 14.09.2020 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 18.12.2020 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України, на що йому 20.01.2020 року начальник управління Олександр Більчук повідомив, що Нікопольський відділ державної виконавчої служби діє до Закону і виконавчого листа № 2/0182/960/2020 від 14.09.2020 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до Начальника Нікопольського ВДВС, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Міністерства юстиції. Однак, 16.02.2021 року та 13.06.2022 року йому було повідомлено, що стягнення відбулося відповідно до Закону та виконавчого листа № 2/0182/960/2020 182/6916/19 від 14.09.2020 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. 08.11.2022 року позивач звернувся до Міністра юстиції з проханням провести службову перевірку за фактом крадіжки коштів з його банківських рахунків державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби Шиловим М. за сприянням начальника Нікопольського відділу Григоруком О. та начальника управління юстиції у Дніпропетровській області Більчуком О. За результатами службової перевірки 05.12.2022 року позивачу було повідомлено, що державний виконавець діяв відповідно до Закону і виконавчого листа № 182/6916/19 від 14.09.2020 року. Позивач також зазначає, що 22.09.2022 року звертався до державного виконавця з приводу видачі виконавчих листів, однак відповіді надано не було. 15.05.2023 року Голова Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області повідомила позивачу, що ухвали на арешт автотранспортного засобу, ухвали на примусове стягнення з пенсії боржника, ухвали на примусове стягнення з заробітної плати боржника у матеріалах цивільної справи № 182/6916/19 провадження 2/0182/1202/2021 немає. Виходячи з того, що суд не ухвалював рішення щодо арешту транспортного засобу, не ухвалював рішення щодо примусового стягнення з пенсії та заробітної плати боржника, позивач вважає, що державний виконавець неправомірними діями вчинив кримінальне правопорушення відносно нього, використавши його конфіденційну інформацію без його згоди. Тобто, з його банківських рахунків крали кошти, всупереч норм Конституції України, Законів України, незаконно використавши його конфіденційну інформацію, без його згоди, державний виконавець Нікопольського ВДВС Шилов М. за підтримки начальника Нікопольського ВДВС Григорука О. та начальника управління юстиції у Дніпропетровській області Більчука О. неправомірними діями, зловживаючи службовим становищем вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України., тим самим завдали позивачу моральної шкоди. Моральна шкода завдавалася внаслідок навмисного порушення його прав, яка полягала у перенесених душевних стражданнях, приниженні, нервових стресах, психологічному напруженні, погіршенні самопочуття. Тому, просить суд стягнути за рахунок державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 2\~000\~000 гривень. Також, просить суд розглядати справу без його участі. Ухвалою суду від 05.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 02.11.2023 року на адресу суду від Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-44). Однак суд не бере його до уваги, оскільки відзив поданий з порушенням вимог ст. 191 ЦПК України. Ухвалою суду від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.4). Також, про дату, час та місце слухання справи позивача повідомляли належним чином за місцем проживання. До суду повернувся конверт, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.47). Від Начальника Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ірини Олійник надійшло клопотання, в якому просять суд розглянути справу без участі представника (а.с.33). Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна\~особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь ОСББ «Відродження-28» заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку [ADDRESS] прибудинкової території за період з 01.09.2016 року по 01.09.2019 року в розмірі 3175,20 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн. (а.с.5-6). На виконання вказаного судового рішення 14.09.2020 року було видано виконавчий лист. З листа Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 30.11.2020 року вбачається, що в провадженні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 63137700 про стягнення відповідно до виконавчого листа № 2/0182/960/2020 182/6916/19, виданого 14.09.2020 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рибаковою В.В. з [PERSON] на користь ОСББ 5096,20 грн. Відповідно до вимог ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем 30.09.2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та накладено арешт на все майно боржника. Державним виконавцем було виявлено, що боржник перебуває на обліку в УПФУ, працевлаштований, тому було винесено постанови про звернення стягнення на пенсію та заробітну плату боржника. Також, [PERSON] було повідомлено про те, що для завершення виконавчого провадження та зняття арешту, розшуку з майна йому необхідно сплатити суму боргу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій (а.с.9). 15.01.2021 року по справі № 182/6916/19 було винесено ухвалу, якою заочне рішення від 23.06.2020 року скасовано за заявою [PERSON] (а.с.7). 12.02.2021 року було задоволено заяву представника ОСББ «Відродження-28» Раєвої В.С. та позовну заяву до [PERSON] залишено без розгляду (а.с.8). Позивач звернувся до відповідача зі скаргою на рішення державного виконавця та надав копію ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/6916/19 2-п/0182/5/2021 від 15.01.2021 року про скасування рішення на підставі якого було видано виконавчий лист (а.с.13). Згідно відповідей Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.02.2021 року, 13.06.2022 року [PERSON] було повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідно до інформації, наданої Нікопольським міськрайонним ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) встановлено, що на виконанні у відділі ДВС з 30.09.2020 року по 19.01.2021 рік перебувало виконавче провадження № 63137700 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/960/2020 182/6916/19 від 14.09.2020 року. Однак, 19.01.2021 року дане виконавче провадження завершене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку зі скасуванням рішення, яке підлягало виконанню про що державним виконавцем винесена відповідна постанова, копія якої була направлена [PERSON] . Також, позивача було додатково повідомлено про те, що на депозитному рахунку відділу ДВС перебувають надмірно стягнуті з нього кошти в розмірі 814,96 грн., які будуть повернені після надання банківських реквізитів. Платіжним дорученням № 2348 від 11.03.2021 року кошти в розмірі 814,96 грн. державним виконавцем буди перераховані боржнику (а.с.18-19). Таким чином, можна зробити висновок про те, що державний виконавець діяв відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», вживав передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії. Відповідно до частини першої\~статті 129-1 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої\~статті 129 Конституції України\~до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Частиною першою\~статті 18 ЦПК України\~визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями та бездіяльністю Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суд зазначає наступне. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ч.1\~ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). При цьому, належним доказом протиправних дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Зазначений висновок сформований Верховним судом у постанові від 12 серпня 2020 року (справа № 761/7165/17; провадження № 61-20203св19), а також постанові від 4 березня 2019 року (справа №295/443/17; провадження № 61-45558св18). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Зважаючи на викладене, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що доводи\~\~ [PERSON] про неправомірність дій державного виконавця, зловживання службовим становищем, які призвели до завдання позивачу моральної шкоди внаслідок навмисного порушення його прав, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, приниженні, нервових стресах, психологічному напруженні є необґрунтовані та відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed