Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Лисенко С.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії КС № 825168 від 03.05.2023 року (а.с.12-15), звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 1249. Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, основна причина розпаду сім`ї - це відсутність між сторонами взаєморозуміння, довіри і взаємоповаги. Позивач зауважує, що у неї з відповідачем різні погляди на життя і часто виникають сварки, тому подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Шлюбні відносини фактично припинилися з листопада 2021 року і з того часу сторони не мають спільного господарства. Позивач вважає, що їх шлюб з відповідачем має лише формальний характер, оскільки особисті відносини між сторонами негативні, між сторонами відсутнє нормальне спілкування. При цьому, позивач просить суд не надавати сторонам строк для примирення, оскільки на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та який зареєстрований 26 вересня 2020 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 1249. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.33). У судове засідання позивач [PERSON] і її представник адвокат Лисенко С.І. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.35, 36, 40, 41, 46, 47). Разом з тим, при звернені до суду з позовною заявою, представником позивача адвокатом Лисенко С.І., яка діє в інтересах позивача, було зазначено у прохальній частині позовної заяви про розгляд справи без виклику сторін (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.43, 49). Між тим, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог суду також не представлено. В той же час, необхідно зауважити, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучена заява [PERSON] , в якій відповідач просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 26 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2020 року, відповідний актовий запис № 1249. При укладенні шлюбу дружина залишила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.5). Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти немає можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved