Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом у якому, посилаючись на норми ст.344\~ЦК України просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлих [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру, спадкоємцями були її мати [PERSON] та її дядько [PERSON] . Мати оформила спадщину на 1/2 частину квартири, отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 20 жовтня 1993 р., а дядько спадщину не оформив, на його 1/2 частину квартири свідоцтво не надавалось. [INFO] [PERSON] помер. З моменту смерті [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірною квартирою, обслуговує її та сплачує комунальні платежі. Ухвалою суду від 06.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 07.09.2023 представником відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подано відзив на позов. Просять відмовити у його задоволенні. Вказує, що у позовній заяві позивач зазначає, що 1/2 частина спірною квартири належить [PERSON] , яка є матір?ю позивача. Вищезазначене свідчить, що позивач обізнана про власника спірного нерухомого майна, а тому сам по собі факт користування позивачем спірним майном не є безумовною підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. Ухвалою суду від 20.09.2023\~рокувитребувано у Першої кременчуцької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 295/2011 заведеної після померлого [INFO] [PERSON] .. Ухвалою суду від 19.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.11.2023 року клопотання позивача [PERSON] про заміну неналежного відповідача залишено без задоволення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує, просить його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Марченко А.С. просить відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.08.1987 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003302586 від 27.04.2023 року та актом про проживання, складеним ОСББ № 29 «Воркута». Згідно довідки виданої ОСББ № 29 «Воркута» [PERSON] заборгованість за комунальні послуги станом на 01.05.2023 року відсутня. Вказана квартира\~належала на\~праві власності\~ [PERSON] на\~підставі свідоцтва\~на право\~особистої власності\~на квартиру\~№ 1909\~від 27.09.1991\~року,виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями померлої були [PERSON] та [PERSON] . 20.10.1993 року державним нотаріусом Третьої Воркутинської державної нотаріальної контори Шумкіної Г.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцю померлої [PERSON] , її сестрі [PERSON] на 1/2 частку у спадщині, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . На 1/2 частину вказаного спадкового майна свідоцтво про право власності ще не видано (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що після смерті [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірною квартирою, обслуговує її та сплачує комунальні платежі. У зв`язку з вказаним просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлих [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також, для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Підставою для відмови у задоволенні позову є те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що 1/2 частина спірної квартири після смерті [PERSON] не має власника. Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи 295/2011 заведеної Першою кременчуцькою державною нотаріальної конторою після померлого [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася 05.05.2011 року його сестра [PERSON] (а.с. 80). До позовної заяви [PERSON] долучено витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі 05.05.2011 року спадкової справи після померлого [PERSON] . За таких обставин, [PERSON] на момент звернення до суду з вказаним позовом була достеменно обізнана з тією обставиною, що спадкоємцем після померлого [PERSON] є її матір [PERSON] , а також те, що за заявою спадкоємця [PERSON] заведена спадкова справа. Таким чином, судом встановлено відсутність підстав, передбачених\~ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135 грн. необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed