Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 25 липня 2023 року [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , у якому прохав: - визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НРН 074711 від 27.10.2021, зареєстроване в Реєстрі за № 1-3748, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняком Р.В. на ім`я спадкоємця [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НРН 074712 від 27.10.2021, зареєстроване в Реєстрі за № 1-3750, на земельну ділянку площею 0,0600 ґа для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: 5321810100:50:006:0721, розташовану по [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняком Р.В. на ім`я спадкоємця [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - скасувати запис про право власності № 44728742 від 27.10.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , внесеного на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРН 074711 від 27.10.2021, зареєстрованого в Реєстрі за № 1-3748 виданого державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняком Р.В., власник - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; - скасувати запис про право власності № 44728989 від 27.10.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0600 ґа для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5321810100:50:006:0721, розташовану по [ADDRESS] , внесеного на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРН 074712 від 27.10.2021, зареєстрованого в Реєстрі за № 1-3750, виданого державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняком Р.В., власник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Позов обґрунтований тим, що вказане майно належало йому, [PERSON] , та спадкодавцеві, [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві спільної сумісної власності як таке, що набуте ними під час шлюбу, а не особистою власністю спадкодавця. Померлою [PERSON] залишено заповіт на ім`я відповідача і останній прийняв спадщину. Однак державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності на частку в спільній власності подружжя, оскільки спадкоємцеві - [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу одиницю майна. 22 серпня 2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позов, у якому відповідач прохає у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відзив оґрунтований тим, що спадкове майно належало померлій [PERSON] , шлюб між позивачем та спадкодавцем було розірвано і питання поділу майна позивачем упродовж тривалого часу не ставилося, а батько відповідача упродовж строку позовної давності не подава позовів про його подділ. Під час спадкування відповідачем майна померлої матері позивач вказував про те, що на виділ 1/2 частки в спільному майні подружжя та на обов`язкову частку у майні спадкодавця не претендує і не заперечував проти того, щоб свідоцтва про право на спадщину були видані на ім`я [PERSON] . Відповідач зауважував, що позивач не є спадкоємцем після померлої [PERSON] . Також відповідач звертав увагу на те, що оскільки смерть колишнього подружжя наступла після трьох років, коли право чоловіка на володіння та користування спільним майном було порушене, його розділ є неможливим незалежно від того, де таке майно перебуває. Вказував, що будь-яких заяв на видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя позивача не подавав, а дії позивача свідчать про відмову від права власності на майно відповідно до ст. 347 ЦК України. Окрім того відповідач вважав, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення щодо виділу його частки у спільному майні подружжя. 13 листопада 2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Кобеляцької державної нотаріальної контори, у яких вказується, що заява [PERSON] не містить відмови від його права власності на будь-яке майно (в тому числі його частини), не містить визнання заявником майна, що належить до складу спадщини, особистою приватною власністю померлої [PERSON] , не містить відмови заявника від свого права на частку у спільному сумісному майні подружжя та не містить записів про роз`яснення йому змісту ст. 347 ЦК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.07.2023 справу передано судді Тесленко Т.В. Ухвалою від 26.07.2023 задоволено заяву судді Тесленко Т.В. про самовідвід у цій справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.07.2023 справу передано судді Макарчуку С.М. Ухвалою від 01.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 05.09.2023 закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтримавши доводи, що викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач і його представник протиз задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, підтримавши доводи, що викладені у відзиві. Третьою особою - Кобеляцькою державною нотаріальною конторою подане клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позову не заперчують та прохають врахувати письмові пояснення третьої особи при виіршенні справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані суду докази, суд робить такі висновки. Судом встановлено наступне. Із 31 липня 1968 року по 06 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу останні мали двох синів - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради народних депутатів № 584 від 18 жовтня 1990 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва одноквартирного індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 59). 18 жовтня 1990 року Кобеляцькою міською радою народних депутатів видано [PERSON] дозвіл [ADDRESS] на проведення будівельних робіт по спорудженню індивідуального житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 60). 24 липня 2001 року комісією Кобеляцької міської ради затверджено акт державної прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 61). 30 серпня 2001 року рішенням Кобеляцької міської ради № 723 вирішено оформити право власності і видати свідоцтво про право власності на жилий будинок в [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] взамін договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, посвідченого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 28.12.1990, реєстровий № 2899, зареєстрвувати свідоцтво про право власності на жилий будинок (а.с. 62) 05 вересня 2001 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Кобеляцької міської ради Кобеляцького району Полтавської області № 723 від 30.08.2001 (а.с. 49-50, 63). 06 вересня 2004 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано , що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9, 48). 16 квітня 2007 року [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповідала повністю [PERSON] (а.с. 47). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть останньої (а.с. 10). Відповідно до довідки Кобеляцької міської ради № 2696 від 22 вересня 2020 року на момент смерті [PERSON] вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , де також були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 46). 03 березня 2008 року [PERSON] подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 41). 03 березня 2008 року [PERSON] подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття всієї спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 42). 22 липня 2008 року [PERSON] подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , у якій одночасно повідомляє, що інших спадкоємців передбачених законом не значиться (а.с. 43). 27 жовтня 2021 року [PERSON] подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про те, що йому повідомлено про зміст заповіту [PERSON] , він повідомляє про те, що заяву про прийняття спадщини подав помилково через свою необізнаність, на виділ 1/2 частки в спільному майні подружжя та на обов`язкову частку у майні померлої [PERSON] він не претендує і не заперечує щоб свідоцтва про право на спадщину були видані на ім`я [PERSON] (а.с. 44). 27 жовтня 2021 року [PERSON] подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про видачу йому свідоцтва про правно на спадщини після померлої [PERSON] щодо спадкового майна: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 5321810100:50:006:0721, площею 0,0600 гектара, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] (а.с. 45). 27 жовтня 2021 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, спадкова справа №368/2008, зареєстровано в реєстрі за № 1-3748 (а.с. 51, 64). 27 жовтня 2021 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, спадкова справа №368/2008, зареєстровано в реєстрі за № 1-3750 (а.с. 52, 65). 06 липня 2023 року [PERSON] задекларував місцем свого проживання буд. [ADDRESS] (а.с. 8). 21 липня 2023 року [PERSON] звернувся до Кобеляцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку в спільній власності подружжя на 1/2 частку вказаного житлового будинку та 1/2 частку вказаної земельної ділянки. 21 липня 2023 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори винесена постанова № 629/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої оскільки 27 жовтня 2021 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілу одиницю житлового будинку та цілу одиницю земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю спадкового майна, з якого можливо було б виділити заявнику 1/2 частку у спільному майні подружжя, нотаріус не в змозі видати заявнику свідоцтво про право власності на частку в спільній власності подружжя. За правилами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано ст. 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1-4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 3-4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтями 22, 24, 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі та на час видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок, тобто, у період коли за позицією позивача ним із померлою здійснювалося будівництво спірного будинку, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. . Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні за змістом положення містить ст. 62 Сімейного кодексу України, який був чинний на момент розірвання шлюбу між [PERSON] та відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, з огляду на зазначені положення закону, згадані вище житловий будинок і земельна ділянка є сільним сумісним майном подружжя як такі, що були набуті ними під час шлюбу. Відповідно до ч.1-3 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Оскільки право власності на нерухоме майно (земельна ділянка та житловий будинок) підлягає державній реєстрації, у разі відмови від права власності на нього відповідно до ч.3 ст. 347 ЦК України таке право могло бути припинено з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру, однак будь-яких доказів внесення такого запису суду не надано і з досліджених судом доказів не вбачається. Відповідно до ч.1-3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Даючи оцінку наданим суду доказам суд звертає увагу на те, що з моменту відкриття спадщини після [PERSON] 24 лютого 2008 року до 27 жовтня 2021 року [PERSON] не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про його бажання у будь-який спосіб відмовитися від його права на частку у спільному майні подружжя. Відповідно до змісту заяви [PERSON] від 27 жовтня 2021 року, яку він подав до Кобеляцької державної нотаріальної контори, позивач повідомив, що він: 1) заяву про прийняття спадщини після [PERSON] подав помилково через свою необізнаність; 2) на виділ 1/2 частки в спільному майні подружжя не претендує; 3) на обов`язкову частку у майні померлої [PERSON] не претендує; 4) не заперечує щоб свідоцтва про право на спадщину були видані на ім`я [PERSON] . Таким чином, [PERSON] за змістом цієї заяви відмовився не від права власності на частку у спільному майні подружжя, на чому наполягала сторона відповідача у відзиві та у наданих у судовому засіданні поясненнях, а від виділу 1/2 частки у спільному майні подружжя, тобто, з огляду на положення ст.ст. 358, 364, 370 ЦК України від припинення спільної сумісної власності, і тому не може розцінюватися як відмова позивача від своєї власності. Разом з тим, подання ним вказаної заяви не змінює правовий статус спірного майна як сумісного майна подружжя, зі смертю [PERSON] право власності [PERSON] на цю частину майна не припинилось, а тому не може мати наслідком входження 1/2 частини земельної ділянки та житлового будинку до складу спадщини [PERSON] . Також суд звертає увагу на те, що сторони не заперечували, що позивач проживав у вказаному житловому будинку. Суд зауважує, що хоча тривалість такого проживання у поясненнях сторін і не узгоджується, однак ні твердження позивача, ні твердження відповідача щодо цього перед судом жодними доказами не доведені. При цьому позивач був зареєстрований за адресою знаходження вказаного майна до липня 2023 року і цього ж місяця звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на належну йому частку майна, а тому зняття позивача з реєстрації із фактично негайним вжиттям дій щодо документального оформлення прав на майно не може свідчити про відмову від права на це майно. Водночас, не можуть бути розцінена як відмова від права власності бездіяльність позивача щодо ініціювання поділу майна подружжя після розірвання шлюбу, оскільки законом не передбачено обов`язку колишнього подружжя здійснювати поділ майна, у тому числі й шляхом ініціювання судового провадження. Вказана дія є правом колишнього подружжя, яким жоден з них не скористався. За таких обставин, ані вважати згадану вище земельну ділянку та житловий будинок власністю виключно спадкодавця [PERSON] , ані вважати право спільної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок припиненим - не вбачається. \~ Щодо решти доводів відповідача суд зауважує, що предметом цього позову не є виділ частки зі спільного майна чи його поділ, оскільки позивачем порушено виключно питання безпідставного входження його частини майна до складу спадщини колижньої дружини, а тому посилання відповідача на пропуск строку позовної давності є безпідставним. З огляду на ці ж обставини не заслуговують на увагу доводи відповідача про неможливість поділу майна подружжя як такі, що не стосуються предмету спору. З огляду на викладене, оскільки право власності позивача на належну йому частину у спільному майні не припинилось, нотаріусом безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину на все майно, яке зареєстровано на праві власності за спадкодавцем, а тому, відповідно, такі свідоцтві підлягають визнанню недійсним у 1/2 частині з підстав, наведених вище, а оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Аналогічні висновки було зроблено Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved