Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

23 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн та матеріальну шкоду у розмірі 62620,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №370806 25.08.2016 приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська водій [PERSON] керував автомобілем SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363995 25.08.2016 приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі, водій [PERSON] , керуючи автомобілем SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363996 25.08.2016 приблизно о 18.10 водій [PERSON] , керуючи автомобілем SkodaSuperB, р.н. [NUMBER] , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху. Справа про адміністративні правопорушення розглядалась в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області більше року. Постановою суду від 03.10.2017 позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у справі про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП скасовано. Винесено нову постанову суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень. Позивач вважає, що закриття справи про адміністративні правопорушення щодо нього свідчить про незаконність складання та направлення до суду працівниками поліції матеріалів вказаних справ, внаслідок наведених обставин позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у переживаннях та стражданнях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Позивачу довелось доводити свою невинуватість в інкримінованих йому правопорушеннях у судах. За весь час розгляду справ позивач зазнав значних хвилювань, звичний ритм його життя був порушений. Працівники поліції, грубо порушуючи закон, зловживаючи службовим становищем та перевищуючи службові повноваження, застосували до позивача незаконне затримання, утримували його в кайданках більше двох годин, застосовували фізичну силу, больові прийоми, внаслідок чого позивач відчував сильний фізичний біль та страждання. Крім цього, внаслідок повалення позивача на землю та волочінню по асфальту було пошкодження його мобільний телефон та одяг. З приводу незаконних дій працівників поліції було порушено кримінальне провадження, в якому позивача визнано потерпілим та станом на дату подачі позову по кримінальному провадженню здійснюється досудове розслідування. Підставами для відшкодування шкоди позивач зазначає: незаконне затримання та застосування спеціальних засобів щодо нього більше двох годин; складання працівниками поліції протоколів про адміністративні правопорушення та подальший їх розгляд у судових інстанціях; не застосування до позивача будь-якого адміністративного стягнення в результаті таких дій працівників поліції. Загальний розмір моральної шкоди позивач оцінює у 50 тис. грн., а матеріальної 62620,00 грн, яку просить стягнути з відповідачів у судовому порядку. 12 березня 2023 року представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що при складанні протоколів про адміністративні правопорушення працівники Управління діяли в межах наданих повноважень відповідно до ст.ст. 255, 265-1 КУпАП, ЗУ «Про Національну поліцію», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції» затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції №4/1 від 05.01.2016 року. Оскільки відсутні докази того, що працівники полку, складаючи протоколи про адміністративні правопорушення, вийшли за межі наданих їм повноважень або діяли в непередбачений законом спосіб, відсутні підстави спричинення моральної шкоди, як зазначає позивач в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, саме за фактом складення протоколів про адміністративне правопорушення відносно позивача, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. 05 червня 2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом у зв`язку з відсутністю складу правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та\~ здійснювали вказане провадження, тому відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного суду, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №640/16169/17. 08 вересня 2020 року представник Державної казначейської служби надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що згідно з практикою Верховного Суду не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, заподіяної іншими суб`єктами, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, крім цього позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити. Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволені. Представник УПП у м. Кривий Ріг ДПП НП України заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні. Представник Державної казначейської служби до суду не з`явися, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363995 25.08.2016 приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі, водій [PERSON] , керуючи автомобілем SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. (Том 1, а.с. 5) Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №370806 25.08.2016, приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська водій [PERSON] керував автомобілем SkodaSuperB, н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. (Том 1 а.с. 6) Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363996 25.08.2016 приблизно о 18.10 водій [PERSON] , керуючи автомобілем SkodaSuperB, р.н. [NUMBER] , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху. (Том 1 а.с. 7) Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП. Провадження по адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. (Том 1 а.с. 12-15) Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у справі про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП скасовано. Винесено нову постанову суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень. (Том 1 а.с. 16-19) Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №У-10875 щодо [PERSON] , останній перебував на стаціонарному лікуванні в Криворізькій міській клінічній лікарні №2 з 25.08.2016 по 26.08.2016. При надходженні скаржився на головний біль, біль в області ран. З його слів 25.08.2016 приблизно о 18-00 год. був побитий працівниками поліції по вул. Курчатова, втрачав свідомість. (Том 1 а.с. 8) Відповідно до товарного чеку №7108 від 27.08.2016 було здійснено ремонт телефону «Іphone 6» на суму 8120 грн. (Том ас. 9) Згідно з копій договору про надання правової допомоги, актів виконаних робіт та квитанції вбачається, що [PERSON] зазнав витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи про адміністративні правопорушення в суді. (Том 1 а.с. 31) Згідно з відповіддю Управління патрульної поліції у м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.01.2018 відеозапис з боді-камери поліцейського Іщука та інші відеоматеріали, що мають безпосереднє відношення до подій стосовно ДТП, яка мала місце 28.08.2016 на перехресті вул. Каспійська-Курчатова м. Кривого Рогу станом на 12.01.2018 не зберіглись. (Том 1 а.с. 10) На підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2017 зобов`язано прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою [PERSON] від 29.12.2016. (Том 1 а.с. 38) У подальшому позивач, в порядку ст. 303 КПК України, оскаржував рішення посадових та службових осіб органів досудового розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017041750000020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України. (Том 1 а.с. 39-52, Том 2 а.с. 5) З листа Дніпропетровської обласної прокуратури №31/2-4612-18 від 12.10.2023 слідує, що станом на 12.10.2023 досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017041750000020 відновлено. Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні визначено Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, куди скеровано матеріали даного кримінального провадження. Також, під час розгляду\~ справи було здійснено перегляд відеозаписів, наданих позивачем та представником УПП у м. Кривий Ріг ДПП НП України, а саме, перший містить запис, ймовірно з мобільного телефону жінки позивача - [PERSON] , щодо обставин ДТП, яка мала місце 25.06.2016 за участю позивача, другий містить сюжет телепрограми «Надзвичайні новини», телеканалу «ICTV». Крім цього, під час розгляду справи у якості свідка був допитаний [PERSON] , який пояснив, що 25.08.2016 керував т/з «Skoda\~ Superb», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Каспійській та на перехресті з вул. Курчатова зупинив автівку на світлофорі. Через деякий час\~ звук гальмування позаду та, подивившись у дзеркало, побачив що до його автомобіля наближається інша «Skoda\~ Superb» чорного кольору. Після\~\~ чого стався удар в задню частину і автівку свідка відкинуло на перехрестя. Інша автівка поїхала прямо по перехрестю і зупинилась на відстані приблизно 600 м. Коли свідок підійшов до цього автомобіля, поряд були свідки інші працівники поліції карного розшуку Криворізького ВП, які спілкувались зі [PERSON] , який керував автомобілем і в якого було пошкоджене обличчя. Кров була в автомобілі та на одязі [PERSON] . Раніше свідок був знайомий з позивачем і той відводив свідка в сторону і пропонував вирішити питання мирним шляхом, за умови, що не будуть викликати патрульних поліцейських. У [PERSON] були явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, млява мова, неадекватна поведінка. Через деякий\~ час приїхала автівка патрульної поліції. Жодних незаконних дій збоку працівників поліції не було, кайданки на позивача не надягали……. Працівники патрульної поліції здійснювали відеозапис всіх подій, а в подальшому це відео було передано журналістам телеканалу «ICTV». [PERSON] самостійно неодноразово падав на землю та коли спілкувався по телефону з дружиною [PERSON] , яка працює суддею Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. У [PERSON] мобільний телефон неодноразово падав на землю. Сама [PERSON] , коли приїхала на місце ДТП, тягнула позивача за руки та била по обличчю. Шкоду, завдану свідкові в результаті ДТП, позивач не відшкодував.\~\~\~\~ Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівники поліції протиправно склали протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП, відносно нього вважаючи, що закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення через відсутність його складу свідчить про незаконні дії працівників поліції, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав до суду такі докази: - копії протоколів про адміністративні правопорушення, складені стосовно нього; - виписку із медичної карти стаціонарного хворого №У-10875 щодо [PERSON] , згідно з якою останній перебував на стаціонарному лікуванні в Криворізькій міській клінічній лікарні №2 з 25.08.2016 по 26.08.2016; - копію товарного чеку №7108 від 27.08.2016 згідно з яким було здійснено ремонт телефону «Іphone 6» на суму 8120,00 грн; - копії договору про надання правової допомоги, акти виконаних робіт та квитанції; - копії ухвал суду про оскарження позивачем рішень посадових та службових осіб органів досудового розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017041750000020 в порядку ст. 303 КПК України; - відеозапис з фіксацією протиправних дій працівників поліції. Поряд з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 12.10.2023 досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017041750000020 відновлено, проте жодній особі не повідомлено про підозру. Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні визначено Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, куди скеровано матеріали даного кримінального провадження. Таким чином, в межах розгляду даної цивільної справи, враховуючи пояснення свідка [PERSON] , а також наявні у справі відеозаписи на яких відсутні докази незаконних та неправомірних дій працівників поліції, достовірно встановити за яких обставин позивач отримав тілесні ушкодження, указані в медичній довідці, не представилось можливим та позивач не навів суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини працівників поліції у спричиненні йому будь-якої шкоди (матеріальної або моральної). Позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 (провадження №61-14401св19). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Із наведеного вище вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди ще називають збитками Згідно частини першої та третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Вимогами ст. 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. 1173-1175ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб). Таким чином, положення статті 1173-1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди. Необхідною підставою для відшкодування такої шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. Позивачем не надано доказів протиправності дій працівників поліції, внаслідок чого йому була заподіяна матеріальна шкода, а саме позивачем не доведено, що внаслідок дій працівників поліції був пошкоджений його мобільний телефон, навпаки з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що мобільний телефон позивача декілька разів падав на землю з його власної волі, оскільки той перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а документи про оплату послуг фахівця у галуззі права (адвоката) в рамках розгляду справ про адміністративні правопорушення відносно позивача не є доказом, що підтверджують спричинення збитків позивачу, внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, оскільки жодного рішення, прийнятого таким суб`єктом матеріали справи не містять, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є документом, який складається в результаті процесуальної дії, спрямованої на фіксацію адміністративного правопорушення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities). Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд застосовує стандарт «баланс ймовірностей» (a balance of probabilities): слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v Minister of Pensions [1947] 2 All ER 372). Аналогічний принцип оцінки доказів застосовується ЄСПЛ у рішеннях Rhesa Shipping Co SA v Edmonds [1985] 1 WLR 948, BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007, J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016, та ін. Зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на позивача, суд приходить до висновку про те, що стверджувані позивачем обставини щодо ДТП та спричинення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції не є переконливими, та не доведено належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю його вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed