Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтував наступними доводами. \~ \~ \~ \~04 січня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 195 М, за яким останній отримав від позивача кредит в сумі 125000 доларів США. Відповідно до кредитного договору та графіку погашення кредиту зобов`язався погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами у визначених графіком розмірах та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~Кредит був наданий під іпотеку , іпотекодавцем був [PERSON] , що підтверджується договором іпотеки № 195 М/1 від 04 січня 2007 року. Оскільки основним позичальником не виконувалися умови договору кредиту, то рішенням суду з нього було стягнуто заборгованість, рішення суду не виконане. Відтак, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно. \~ \~ \~ \~30.01.2019 р. представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог згідно якої уточнила суму заборгованості [PERSON] , [PERSON] , яка становить 1022760,75 грн., у рахунок погашення якої просили звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 294,7 кв.м. та житловою площею 70,9 кв.м., та земельна ділянка, на якій розташований незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 0,100 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 195М від 04.01.2007, а саме: за кредитом 1 022760,75 грн. на користь позивача шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом. Стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати в сумі 1762,00 грн У судовому засіданні, яке відбулося 11.06.2019 року представник позивача за довіреністю № 02-03/264 від 13.08.2018 [PERSON] підтримала позов у межах його доводів. Вважає, що банк не пропустив строк позовної давності, тому позовна заява підлягає до задоволення. Після заміни позивача, представник позивача АТ «Сенс Банк» заявою від 02.06.23 вх.№ 28813/23 вх. , [PERSON] , яка діє згідно довіреності № 018583/22 від 01.12.2022, просила судове засідання провести у відсутність представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] ( до його заміни на [PERSON] ) [PERSON] , який діяв згідно нотаріально посвідченої довіреності , подав до суду 18.09.2018 (вх. № 48054/18вх.) відзив згідно якого позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Свої доводи мотивував тим, що банк рішенням суду від 11.05.2011 року(справа № 2-1705/11) змінив строк виконання договору кредиту з 03.01.2017 на 11.05.2011 року. У 2013 році було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно, який у подальшому був скасований. Відтак строк позовної давності, який закінчувався після 12.05 .2014. 11.06.2019р. представник відповідача [PERSON] за вх.№ 30454/19 вх. [PERSON] подавав письмове клопотання про застосування строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Тарасюк Ю.М., який діяв згідно ордеру Серія РН-883 № 004 від 17.04.2019р., подав до суду письмове клопотання згідно якого просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності, який закінчився 12.05.2014 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Після поновлення провадження у справі відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, до суду не з`явився повторно. Причину неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. \~ \~ \~ \~Рекомендоване поштове повідомлення з повісткою про виклик його у судове засідання, призначене на 16.11.2023 р. повернулося з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до п.3ч.7 ст. 130 ЦПК України, [PERSON] вважається належним чином повідомленим про судове засідання. Відповідачка [PERSON] (правонаступниця померлого [INFO] у м.Ганновер [PERSON] згідно ухвали від 05.06.2023) будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, до суду не з`явилася повторно. У судове засідання, призначене на 20.09.23 до суду повернулося рекомендоване поштове відправлення з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, на 16.11.23 за минуванням терміну зберігання. Відзив на позов [PERSON] не подала. Причину неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася. Відповідно до п.3ч.7 ст. 130 ЦПК України, [PERSON] вважається належним чином повідомленою про судове засідання. Суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність сторін. Ухвалою суду від 23.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.02.2020 замінено сторону позивача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». \~ \~ \~ \~Ухвалою суду\~від 18.02.2021\~зупинено провадження у справі до одержання спадкоємцями права на спадкування після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.06.2023 \~поновлено провадження по справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.06.2023 замінено \~ відповідача\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] на\~правонаступника \~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.07.2023 замінено найменування найменування \~позивача \~з\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~на \~Акціонерне товариство\~«СЕНС БАНК»\~у справі\~за позовом\~ Акціонерного\~товариства «Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 04 січня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 195 М, за яким останній отримав від позивача кредит в сумі 125000 доларів США. Відповідно до кредитного договору та графіку погашення кредиту зобов`язався погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами у визначених графіком розмірах та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення до 03 січня 2017 року. \~ \~ \~ \~Кредит був наданий під іпотеку , іпотекодавцем був [PERSON] , що підтверджується договором іпотеки № 195 М/1 від 04 січня 2007 року. Згідно договору іпотеки в іпотеку було передано незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] житлового будинку та господарських будівель, по вул.. Хліборобів, 21 у м.Рівному, що належав іпотекодавцю [PERSON] (згідно Договору п.п.1.1.1., 1.1.2.1), загальна заставна вартість предмету іпотеки 1032397,00 грн. (п.1.2. Договору). \~ \~ \~ \~Згідно висновку про вартість майна від 11.07.2018р. вартість заставного майна становить 3033877,00 грн. \~ \~ \~ \~Отже, строк дії договору кредиту був встановлений до 03.01.2017 року. \~ \~ \~ \~Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 11.05.2011 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії№ 195М від 04.01.2007 у сумі 1022760,75 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином,\~банк змінив строк виконання основного зобов`язання на травень 2011року, тому строк на звернення банку до суду був до травня 2014 року. Окрім того, судом встановлено, що 15.03.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., було видано виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно за договором іпотеки № 195М/1, зареєстроване в реєстрі за № 1883. Проте, у подальшому виконавчий напис був скасований. Звернення банку у 2013 році до нотаріуса за зверненням стягненням на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису не свідчить про переривання позовної давності. Відлік строку позовної давності у даній справі починається з 12.05.2014 року. Позовна заява пред`явлена до суду 31.07.2018 року (вх.№ 40606/18вх.) Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у даній справі враховується позиція Верховного Суду, викладена у Постанові від 01.06.2022 (справа № 686/23170/19). У справі, що переглядалася, банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, який апеляційний суд задовольнив частково. У касаційній скарзі відповідач не заперечує щодо порушення позичальником умов кредитного договору, а також щодо розміру заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет іпотеки, однак посилається на пропуск банком строку на звернення до суду з цим позовом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зазначено: «Вчинення 14 лютого 2013 року приватним нотаріусом Ковальчуком С. П. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 27 липня 2012 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. […] Вчиненням виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання. ПАТ «Укрсоцбанк» вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв. Встановивши, що кредитор скористався засобом позасудового захисту свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, чим на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання на 27 липня 2012 року, а даний позов до позичальника та поручителя пред`явлено лише у квітні 2016 року, тобто зі спливом загального строку позовної давності (3 роки), встановленого статтею 257 ЦК України, та шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог». У справі, що переглядалася ВС: у кредитному договорі № 014/8711/82/14242 від 15 червня 2007 року сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту - 14 червня 2017 року; 13 травня 2009 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав на адресу [PERSON] (позичальника за кредитним договором) вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, яку вона отримала 14 травня 2009 року; в червні 2009 року банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінив строк виконання основного зобов`язання внаслідок вчинення приватним нотаріусом Хмельницького МНО Стець О. М. виконавчого напису № 1107 на договорі іпотеки, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог банку за кредитним договором у розмірі 74 332,78 дол. США; з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в серпні 2019 року; [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , у суді першої інстанції заявив про застосування наслідків спливу позовної давності внаслідок зміни банком строку виконання основного зобов`язання. За таких обставин, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання на червень 2009 року, строк на звернення АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду з цим позовом сплив у червні 2012 року. З урахуванням того, що банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в серпні 2019 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, в задоволенні позову слід було відмовити з цих підстав. Колегія суддів не приймає доводи позивача про переривання позовної давності з таких мотивів. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зроблено висновок, що: «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. […] Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин». Отже, звернення АТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2009 році до нотаріуса за зверненням стягненням на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису не свідчить про переривання позовної давності. Інші обставини, з якими позивач пов`язує переривання позовної давності, зокрема, пред`явлення банком позову до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в 2018 році, не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки виникли вже після її спливу в червні 2012 року. При цьому тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Колегія суддів відхиляє посилання позивача на зупинення перебігу позовної давності внаслідок набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з таких мотивів. Перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Під зупиненням перебігу позовної давності слід розуміти таку зміну порядку обчислення строку, за якою в період дії певної обставини перебіг строку зупиняється, а після припинення цієї обставини продовжується в частині, що залишилася. У період зупинення позовної давності час плине, але він не зараховується до позовної давності. До цього строку зараховується лише час, який сплинув до зупинення позовної давності, та строк, що минув після продовження її перебігу. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки, а не встановлює відстрочення виконання зобов`язання. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії закону не підлягає примусовому виконанню. Дія мораторію не впливає на право банку звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не перешкоджає ухваленню судом рішення за таким позовом та не свідчить про наявність підстав для зупинення перебігу позовної давності. Разом із тим у пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що [PERSON] не навів переконливих доводів того, яким чином звернення стягнення на квартиру, належну [PERSON] ,порушує його права та інтереси за умови, що [PERSON] належним чином оформлену касаційну скаргу, провадження за якою підлягало б відкриттю, не подала, тобто погодилася із задоволенням позовних вимог, пред`явлених до неї. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18). За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в частині часткового задоволення позову про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Судові рішення в частині часткового задоволення позову про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] підлягають залишенню без змін. Таким чином, враховуючи судову практику, достовірно встановлені судом докази у даній справі, суд прийшов о висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed