Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Ладижинська сільська рада, Маловисківська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про визнання заповіту нікчемним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] , але проживав по [ADDRESS] з 2011 року. Оскільки, після смерті батька відкрилася спадщина, позивач, як його спадкоємиця звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до Маловисківської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Кіровградській області. Постановою державного нотаріуса від 03.05.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки виник спір між спадкоємцями, адже, при житті [PERSON] 21.07.2011 склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку, площею 2,1790г, іншій особі [PERSON] . Після ознайомлення із зазначеним заповітом, який було посвідчено секретарем Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області за реєстровим №11, стало зрозумілим, що вказаний заповіт був складений у Городницькій сільській раді, де головою сільської ради є чоловік [PERSON] [PERSON] . Заповіт було посвідчено секретарем Городницької сільської ради Рудою Валентиною Михайлівною, яка є дружиною племінника голови Городницької сільської ради Якименка Сергія Івановича. Позивач зазначає, що батько їй жодного разу не говорив про будь який заповіт, а навпаки, завжди наголошував на тому, що вказана земельна ділянка повинна належати їй, адже саме вона здійснювала постійний догляд за ним, забезпечувала його всім необхідним, оплачувала послуги доглядальниці в той час коли вимушена була перебувати за межами України. За її кошти були оплачені витрати на поховання батька, оплачені поминальні обіди та замовлено виготовлення нагробного пам`ятника. Ознайомившись зі змістом заповіту, було встановлено ряд порушень чинного законодавства України, а саме те, що заповідачу не було роз`яснено змісту ст. 1307 ЦК України, чим було порушено порядок посвідчення заповітів. Також у заповіті стоїть лише підпис, при цьому не зазначено власноручно ані прізвища ім`я по-батькові, ані фрази, що повинна писатися власноручно «текст даного заповіту прочитаний вголос та власноручно підписаний». Також, у посвідчу вальному написі не зазначено часу посвідчення заповіту. Крім того, [PERSON] на час смерті був зареєстрований по [ADDRESS] , але проживав по [ADDRESS] , тому посвідчення заповіту посадовою особою Городницької сільської ради відбулося із порушенням абзацу 3 п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вимог ст. 1251 ЦК України. З урахуванням зазначеного позивач вважає, що в даному випадку є підстави для визнання вказаного заповіту нікчемним, у зв`язку з чим і звернулася з даним позовом до суду. Представник позивача адвокат Кравченко Р.М. в судовому засіданні просив задовольнити заявлені позовні вимоги, пояснивши, що складений [PERSON] заповіт містить порушення вимог чинного законодавства, якого необхідно дотримуватися при складанні та посвідченні заповітів. Представник відповідача адвокат Якименко М.Д. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що заповіт був складений [PERSON] у відповідності до чинного законодавства та з дотриманням всіх норм та інструкцій. В матеріалах справи наявний лист представника третьої особи Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Цоколенка С. про розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Від представника третьої особи завідуючої Маловсиківською районною державною нотаріальною конторою Ліпінської С.Г. надійшов лист про те, що вона просить справу розглядати у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , та Свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] », серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті позивач, як його спадкоємиця звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до Маловисківської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Кіровградській області. Постановою державного нотаріуса від 03.05.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки виник спір між спадкоємцями, адже, при житті [PERSON] 21.07.2011 склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку, площею 2,1790г, іншій особі [PERSON] . Позивач просить визнати вказаний заповіт нікчемним, оскільки він був посвідчений з порушенням чинного законодавства. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1233 ЦК України\~визначено, що заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України\~передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3\~статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України\~(частина третя\~статті 1247 ЦК України). Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до змісту статті 37\~Закону України\~«Про нотаріат» \~у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2)посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5)засвідчують справжність підпису на документах. При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5(далі - Порядок), за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Згідно із\~Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Підпунктом 5 пункту "б" частини 1 статті 38\~Закону України\~"Про\~місцеве самоврядування\~в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України\~«Про місцеве самоврядування в Україні»\~секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Згідно з ч. 4\~ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. З матеріалів справи встановлено, що 21.07.2011 [PERSON] був складений заповіт, яким він заповів належну йому земельну ділянку, розміром 2,1790га, [PERSON] . Заповіт був підписаний [PERSON] та посвідчений секретарем Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області Рудою Валентиною Михайлівною. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Довідки № 361 від 11.02.2019, виданої Хмелівською сільської радою Маловисківського району Кіровоградської області,згідно запису у погосподарській книзі №11, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , але проживав по [ADDRESS] з 2011 року по день смерті. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження секретаря Городницької сільської ради Рудої Валентини Михайлівни, на час посвідчення оскаржуваного заповіту, підтверджується Розпорядженням №47 а від 12.11.2010 «Про присвоєння рангу посадової особи місцевого самоврядування секретарю сільської ради [PERSON] » та Посадовою інструкцією секретаря Городницької сільської ради, затвердженої 12.11.2010. З огляду на викладене, секретар Городницької сільської ради Руда В.М. була уповноважена здійснювати також функції секретаря виконавчого комітету сільської ради, на яку покладено обов`язки із вчинення нотаріальних дій. Таким чином, оспорюваний заповіт від 21.07.2011 посвідчено уповноваженою особою органу місцевого самоврядування з дотриманням вимог щодо посвідчення заповіту, визначених\~ЦК України\~та Порядком, адже чинне законодавство дозволяє скласти заповіт, який може посвідчуватися доволі широким колом осіб, зазначених у\~статті 1252 ЦК України. Призначення цього - переконатись у дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач - отримати це майно у спадщину. Інакший підхід призводить до необґрунтованого покладення відповідальності за порушення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідача та спадкоємців, які не зобов`язані бути обізнаними з процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постановах Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 495/87/15-ц, від 11 серпня 2021 року у справі № 220/183/20, від 15 вересня 2021 у справі №700/135/17. Так, у справі, яка переглядалась ВС підставою для визнання заповіту нікчемним є посвідчення заповіту неуповноваженою особою, без відповідного рішення сільської ради та виконавчого комітету ради, та відсутність підпису заповідача у заповіті. Висновки ВС у даній справі зводяться до того, що посадова інструкція, в якій передбачено повноваження на вчинення нотаріальних дій не є самостійною підставою для вчинення таких дій, оскільки покладення таких повноважень на посадову особу повинно фіксуватися у протоколах засідань сесії та виконкому відповідної ради. Оскільки секретар Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області Руда В.М. була уповноважена на вчинення нотаріальних дій відповідними рішеннями виконкому сільської ради та сільської ради, тому відсутні підстави вважати, що висновки у справі ВС підлягають застосуванню у даній справі, оскільки суд виходить з обставин кожної окремої справи, які в даному випадку є різними. Крім того, з огляду на зміст складеного заповіту, судом не встановлено будь яких порушень чи не відповідності його складання або посвідчення, що суперечило б вимогам ст. 1247 ЦК України. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою\~статті 16 ЦК України. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, (провадження № 14-651цс18). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, позовна вимога [PERSON] про визнання заповіту нікчемним без застосування правових наслідків недійсності правочину не є належним способом захисту прав позивача, а тому задоволенню не підлягає. Належним способом захисту прав позивача, у разі встановлення нікчемності правочину, є визнання права власності у порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed