Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

у липні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17.03.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого у них народилась одна дитина: [PERSON] , [INFO] . Вони проживали в шлюбі більше чотирьох років, але останні два роки їх стосунки погіршилися, між ними з`явилися відмінності в потребах, інтересах та цілях як подружжя в цілому, вони втратили всі духовні та фізичні зв`язки, що стало вимушеною підставою для звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу. Вказала, що після постійних сварок між нею та відповідачем, у неї постійно наступало емоційне і фізичне виснаження, що призвело до сильного погіршення її стану здоров`я. Тому, вважає, що в тому стані, в якому вона знаходиться, не зможе повноцінно доглядати за дитиною, через що доцільним буде подальше проживання сина з [PERSON] , оскільки останній зможе створити належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку дитини. За таких умов просила з урахуванням поданих 20.07.2022 року уточнень, визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 23.08.2022 року відкрито провадження з розглядом справи в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання (а.с. 25). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд на 05.09.2023 року (а.с. 110). 16.11.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач жодним чином не заперечує, щоб визначити місце проживання дитини з ним, оскільки він зможе створити належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку дитини (а.с. 44-51). В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої доводи, викладені у відзиві, вказали, що позивач самоусунулась від виховання сина, жодним чином не приймає участі у його житті, тому, враховуючи насамперед інтереси дитини, просили визначити місце проживання сина з відповідачем. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації явку представника в судове засідання не забезпечила, подала заяву із зазначенням доцільності проживання дитини з батьком та проханням проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 41-43). Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації подала висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] та клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 100-103). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони у справі з 17.03.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2022 року розірвано (а.с. 105-106). Від даного шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.06.2023 року № 100-6027, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 101-103). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М. С. проти України» (рішення від 11.07.2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу ст. 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу дитини проживала з матір`ю, проте, в подальшому позивач самоусунулась від виховання сина, жодним чином перестала приймати участь у вихованні дитини, останній раз бачила дитину влітку 2022 року. Син сторін на даний час проживає з батьком, бабуся та тітка відповідача допомагають йому з дитиною. Відповідач є активною людиною, офіційно працює, має стабільний дохід, займається вихованням сина, сприяє його розвитку відповідно до віку. Тому, оцінюючи надані сторонами у справі докази, враховуючи, що в першу чергу мають бути захищені права дитини, суд дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення відповідача, його ставлення до дитини, дають підстави для твердження, що він здатний створити умови для розвитку та виховання сина, забезпечуючи його потреби. Тому, на думку суду, проживання сина з батьком в оточенні інших рідних для нього людей в цьому випадку забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, поведінку батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Як визначено у постанові ВС від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Тому, враховуючи інтереси малолітньої дитини, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в його інтересах, суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд враховує висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.06.2023 року № 100-6027, яким визнано за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved