Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У червні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі «Позивач») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] (до реєстрації шлюбу « [PERSON] ») (далі «Відповідач»). В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на такі обставини. 05.08.2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 64/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом в сумі 60000,00 доларів США на будівництво житлового будинку [ADDRESS] . Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений 06.08.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878. Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №3220410500:05:021:0049, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №3220410500:05:021:0050, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 25.04.2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №64/2008 від 05.08.2008 року який було укладено між Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» та [PERSON] , перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22.05.2014 року між Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3573 про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчено 06.08.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №3878, відповідно до якого права іпотекодержателя за іпотечним договором укладеним між [PERSON] та Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» є єдиним власником усіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів, передбачених цим договором та єдиним іпотекодержателем щодо предмета іпотеки. Позичальником обов`язки щодо повернення кредиту належним чином не виконувалися. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника утворилася заборгованість. АКБ Східно-Європейський банк» було подано позов про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2012 року у справі №2-648/11 позов АКБ «Східно-Європейський банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 413431,16 гривень та судові витрати в сумі 1820,00 гривень, а всього стягнути 415251,16 гривень. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2014 року замінено стягувача у справі № 2-648/11 на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Майновий поручитель (фінансовий поручитель) за кредитним договором [PERSON] [INFO] помер. Претензія кредитора ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» була прийнята та зареєстрована 02.06.2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київською області. У відповідності до спадкової справи № 145 постановами державного нотаріуса єдиному спадкоємцю за заповітом ( [PERSON] ) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, у зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення такої нотаріальної дії. Під час судового розгляду справи № 357/2777/15-ц було встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом. У зв`язку з тим, що Київський апеляційний суд у своїй постанові від 28.07.2021 року у справі № 357/2777/15-ц дійшов висновку, що [PERSON] є фактичним власником предмета іпотеки і повинна відповідати за зобов`язаннями, що випливають із кредитного договору № 64/2008 від 05.08.2008 року, як спадкоємець іпотекодавця за даним позовом відповідачем виступає саме вона. 17.10.2014 року [PERSON] сплачено грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у розмірі 71000,00 гривень. Після сплати частини заборгованості боржником розмір заборгованості, який підлягає сплаті, становить 344251,16 гривень (415251,16 гривень 71000,00 гривень = 344251,16 гривень). Боржником всупереч положенням чинного законодавства не виконується указане рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2012 року у справі № 2-648/11 щодо стягнення боргу, яке набрало законної сили у 2012 році та стало обов`язковим до виконання на всій території України і залишаться таким на дату подачі даної позовної заяви. У зв`язку з невиконанням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів та щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, на думку Позивача, розмір інфляційних втрат та 3% річних складає 197 201,41 грн., з яких: 3% річних (в грн.) 30983,00 гривень (нараховано в період з 26.05.2020 року по 26.05.2023 року); інфляційні втрати (в грн.) 166218, 41 гривень (нараховано в період з 26.05.2020 року по 26.05.2023 року). Загалом, у зв`язку з непогашенням у повному обсязі заборгованості за кредитним договором, заборгованість боржника перед кредитором складає 541452,57 гривень, з яких: заборгованість за кредитний договором (судовим рішенням) 344251,16 гривень; розмір 3% річних 30983,00 гривень; інфляційні втрати 166218,41 гривень. Станом на дату звернення до суду вищевказані суми заборгованості погашені не були. З огляду на викладене, Позивач просив суд: у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №64/2008 від 05.08.2008 року у розмірі 541452,57 гривень (заборгованість за кредитний договором 344251,16 гривень, розмір 3% річних 30983,00 гривень, інфляційні втрати 166218,41 гривень) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 06.08.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878; що належить [PERSON] : житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями\~ та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20291238), земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №3220410500:05:021:0049, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №3220410500:05:021:0050, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судові витрати. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 15.06.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 35). 19.07.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що іпотекодавець [PERSON] помер [INFO] . Відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (житловий будинок та земельні ділянки), у зв`язку з відсутністю документів для вчинення нотаріальної дії. З огляду на викладене, Відповідач не є власником предмету іпотеки. Наголосив, що Позивачем всупереч п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовано до Відповідача відповідальність, визначену ст.625 цього Кодексу, з 24.02.2023 року. Зауважив, що розрахунок заборгованості Відповідача, складений Позивачем не містить інформації щодо її складових. Просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 46-54). 27.07.2022 року судове засідання відкладено за клопотанням представника Відповідача (а.с.71, зворот). 11.08.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшли письмові пояснення на відзив на позовну заяву, у яких останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Із посиланням на постанову Київського апеляційного суду у справі №357/2777/15 пояснив, що, на його думку, та обставина, що [PERSON] , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06.08.2008 року. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому. Тому, на думку представника Позивача, висновок суду першої інстанції у справі №357/2777/15 про те, що відповідачка [PERSON] не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим. Наголосив, що складові заборгованості ним було зазначено у позовній заяві, а також відповідному розрахунку. Сам розмір заборгованості визначено відповідним судовим рішенням. позовна заява у справі № 357/7023/23 подана в порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Щодо строків позовної давності зазначив, що позовна заява подана до суду у травні 2023 року, а постанова Київського апеляційного суду у справі № 357/2777/15 датована 28.07.2021 року. Саме ця постанова визначає [PERSON] належним відповідачем за даним позовом, тобто, на його думку, посилання представника Відповідача на пропуск Позивачем трирічного строку позовної давності є недоречним (а.с. 87-88). 24.08.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи наступних документів: копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2023 року по справі №357/9472/22; постанови Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 року по справі №357/2777/15-ц; рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2021 року по справі №357/2777/15-ц (а.с. 96, 98, 99-100, 101-103, 104-107). 30.08.2023 року у судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та письмовим поясненням на відзив на позовну заяву. 30.08.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. 30.08.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача подано клопотання про приєднання доказів (а.с. 125-127). 29.09.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 158). 03.10.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшли додаткові пояснення щодо позовної давності, у яких останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 153-154). 04.10.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшла заява про долучення доказів, до якої додано наступні документи: розрахунок 3% річних та інфляційних витрат; копія виписки з ЄДР; копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 181, 182, 183, 184-187). 04.10.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшла заява про долучення доказів, до якої додано наступні документи: копія кредитного договору №64/2008 від 05.08.2008 року; копія договору поруки від 05.08.2008 року; копія ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2014 року у справі №2-648/11; копія листа Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 23.10.2015 року №1574/02-14/145/2015; копія постанови Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року\~ по справі №357/2777/15-ц (а.с. 188, 189-191, 195, 196, 197, 198-202). 12.10.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Відповідача подано заяву щодо виконання ухвали суду (а.с. 217-218). 13.10.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшла заява про приєднання доказів, до якої додано копію листа Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12.10.2015 року №1543/02-14 (а.с. 212, 213). 04.10.2023 року та 14.11.2023 року у судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві, письмовим поясненням на відзив на позовну заяву та додатковим письмовим пояснення щодо строку позовної давності. 04.10.2023 року та 14.11.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 05.08.2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 64/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з урахуванням її платоспроможності з лімітом в сумі 60000,00 доларів США на будівництво житлового будинку [ADDRESS] (а.с.189-191). Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений 06.08.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3878 та договір поруки від 05.08.2008 року (а.с. 192-194, 195). Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв.м., з такими господарськими будівлями та спорудами: сарай з прибудовою, сарай з погребом, колодязь за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером №3220410500:05:021:0049, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0889 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером №3220410500:05:021:0050, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2012 року у справі №2-648/11 позов АКБ «Східно-Європейський банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь АКБ «Східно-Європейський банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 413431,16 гривень та судові витрати в сумі 1820,00 гривень, а всього стягнути 415251,16 гривень. 25.04.2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги №23/ФК-14 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №64/2008 від 05.08.2008 року який було укладено між Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» та [PERSON] , перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22.05.2014 року між Акціонерним Комерційним Банком «Східно-Європейський банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3573 про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчено 06.08.2008 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №3878, відповідно до якого права іпотекодержателя за іпотечним договором укладеним між [PERSON] та Акціонерним Комерційним Банком Східно-Європейський банк» перейшло ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2014 року замінено стягувача у справі № 2-648/11 на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», тобто Позивача у даній справі (а.с. 196). Майновий поручитель (фінансовий поручитель) за кредитним договором [PERSON] [INFO] помер. Відповідно до листа Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 23.10.2015 року №1574/02-14/145/2015 єдиною спадкоємицею на майно померлого [PERSON] є [PERSON] (після реєстрації шлюбу « [PERSON] »), тобто Відповідач у даній справі (а.с. 98, 197). Згідно з листом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 23.09.2015 року №1392/02-14/145/2015 інші спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 13). Претензія кредитора ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» була прийнята, зареєстрована 02.06.2015 року Узинською міською державною нотаріальною конторою Київською області та передана Відповідачу, що підтверджується листом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 12.10.2015 року №1543/02-14 (а.с. 213). Постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року по справі №357/277/15-ц встановлено наступне. Іпотекодавець (майновий поручитель) [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилась спадщина, яку прийняла [PERSON] (тобто Відповідач у даній справі), перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Та обставина, що [PERSON] , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06.08.2008 року. При цьому, слід зазначити, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка [PERSON] не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця [PERSON] їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав на певні порушення процесуального закону, допущені судом першої інстанції, зокрема, що, суд першої інстанції, відновивши провадження у справі, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] , якою є [PERSON] . 17.10.2014 року [PERSON] сплачено грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у розмірі 71000,00 гривень. Дана обставина не оспорювалася сторонами у справі. Після сплати частини заборгованості боржником розмір заборгованості, який підлягає сплаті, становить 344251,16 гривень (415251,16 гривень 71000,00 гривень = 344251,16 гривень). У зв`язку з невиконанням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів та щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості, на думку Позивача, розмір інфляційних втрат, 3% річних складає 197201,41 гривень, з яких: 3% річних 30983,00 гривень (нараховано в період з 26.05.2020 року по 26.05.2023 року); інфляційні втрати 166218,41 гривень (нараховано в період з 26.05.2020 року по 26.05.2023 року) (а.с. 182). Загалом, у зв`язку з непогашенням у повному обсязі заборгованості за кредитним договором, заборгованість боржника перед кредитором, на думку Позивача, складає 541452,57 гривень, з яких: заборгованість за кредитний договором (судовим рішенням) 344251,16 гривень; розмір 3% річних 30983,00 гривень; інфляційні втрати 166218,41 гривень. [PERSON] заперечує, що вона є належним Відповідачем у даній справі, оскільки вона, на її думку, не є власником предмета іпотеки. Крім того, вона не погоджується із розміром заборгованості, визначеним Позивачем, із посиланням на строки позовної давності, а також на те, що останнім, всупереч п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, застосовано до неї відповідальність, визначену ст.625 цього Кодексу, після 24.02.2023 року. Указане складає зміст спірних правовідносин у межах розгляду даної справи. Судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, 3% річних у межах спірних правовідносин за період з 26.05.2020 року по 23.02.2023 року включно\~ становить 75792,08 гривень, з яких: розмір 3% річних 18063,24 гривень; інфляційні втрати 57728,84 гривень. Розмір 3% річних визначається за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період з 26.05.2020 року до 31.12.2020 року (220 днів у періоді): 344251,00 x 3% x 220 : 366 : 100 = 6207,80 гривень. За період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року (419 днів у періоді): 344251,00 x 3% x 419 : 365 : 100 = 11855,44 гривень. Розмір інфляційних втрат здійснено за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.16769405. Інфляційне збільшення: 344251,00 x 1.16769405 - 344 251,00 = 57728,84 гривень. 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закону про іпотеку), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14). Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку», у разі порушення зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18). Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Відповідно до пункту 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Висновки суду. Постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року по справі №357/277/15-ц між тими сторонами встановлено наступне. Іпотекодавець (майновий поручитель) [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилась спадщина, яку прийняла [PERSON] (тобто Відповідач у даній справі), перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Та обставина, що [PERSON] , звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, його не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, не позбавляє її, як спадкоємця іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 06.08.2008 року. При цьому, слід зазначити, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка [PERSON] не є власником іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця [PERSON] їй як його спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому не може відповідати за вказаним позовом, є помилковим. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав на певні порушення процесуального закону, допущені судом першої інстанції, зокрема, що, суд першої інстанції, відновивши провадження у справі, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] , якою є [PERSON] .. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Після встановлення указаних обставин постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року, Позивач у межах встановлених строків звернення до суду за захистом своїх прав звернувся до з даним позовом. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи Відповідача стосовно пропуску Позивачем строків позовної давності у даній справі. Відповідачем добровільно не виконано кредитні зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість перед Позивачем у розмірі 344251,16 гривень. Водночас, судом встановлено, що Позивачем всупереч імперативним вимогам пункту 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, нараховано Відповідачу інфляційні втрати та 3% річних й у період після 24.02.2022 року. З огляду на викладене, заслухавши пояснення представників сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 гривень, то вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача (а.с. 25). Під час розгляду справи представником Позивача зроблено заяву щодо судових витрат, якою останній повідомив, що докази понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, буде надано відповідно до вимог чинного законодавства протягом п`яти днів з моменту винесення рішення. Відтак, питання про судові витрати на професійну правничу допомогу має бути вирішено додатково у встановлений законом спосіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial