Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представник позивача Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача надміру нараховані грошові кошти у вигляді щомісячної грошової допомоги одиноким матерям в сумі 16380,46 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] звернулась до управління із заявою від 12.10.2017 року про призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, до заяви нею було подано передбачений п. 35 Порядку №1751 пакет документів. В заяві нею було зазначено, що вона не працює, як приватний підприємець не зареєстрована, у центрі зайнятості на обліку не перебуває. У подальшому відповідач подавала до управління заяви від 19.04.2018 року, 25.10.2018 року для продовження допомоги на наступні періоди, у цих заявах відповідач також зазначала, що вона підприємницькою діяльністю не займається. На підставі заяв відповідача від 12.10.2017 р., 19.04.2018 р., 25.10.2018 р. відповідачу призначалася державна соціальна допомога на дітей одиноким матерям. У лютому 2019 року управлінням було проведено перевірку правильності та повноти інформації, що надана відповідачем для призначення соціальних допомог, в результаті якої встановлено, що відповідач у заявах на призначення соціальної допомоги повідомляла неправдиву інформацію, що вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець, що не відповідає дійсності. З довідки ГУ ДФС у Харківській області від 07.02.2019 року відповідач знаходиться на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як приватний підприємець з 05.04.1996 року. 13.12.2019 року відповідач прибула до управління та написала заяву про те, що не зазначила, що була приватним підприємцем у зв`язку з чим просила здійснити перерахунок соціальної допомоги та зобов`язується повернути суму переплати. Позивачем 12.03.2019 р., 03.06.2019 р. та 24.06.2019 р. надіслано на адресу відповідача листи щодо наявності переплат та необхідність повернути вказану суму на рахунок управління, однак до цього часу надмір нараховані суми грошової допомоги відповідачем не повернуто. В зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача надміру нараховані грошові кошти у вигляді щомісячної грошової допомоги одиноким матерям в сумі 16380,46 грн. за період з 01.10.2017 року по 28.02.2019 року та покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала. Судом були спрямовані копія позовної заяви з доданими до неї документами, зазначеними в додатками до позовної заяви та ухвала суду про відкриття провадження у справі за адресою зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, однак судова кореспонденція була повернута оператором поштового зв`язку «Укрпошта» до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4) ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п. 5) ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, призначено судове засідання по справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК Україні, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що на підставі наданих відповідачем документів, Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради [PERSON] була призначена державна соціальна допомога сім`ям з дітьми - допомога одиноким матерям (з урахуванням доходів): - рішенням від 13.10.2017 року - на період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року у розмірі 633,41 грн.; - розпорядженням від 23.11.2027 р. на перерахунок допомоги одиноким матерям з 01.12.2017 року установлено розмір допомоги з 01.12.2017 року по 31.03.2018 року у сумі 711,41 грн.; - рішенням від 23.04.2018 року - на період з 01.04.2018 року по 31.08.2018 року у розмірі 1036,00 грн.; - розпорядженням від 22.06.2018 р. на перерахунок допомоги одиноким матерям з 01.07.2018 року установлено розмір допомоги з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року у сумі 1115,00 грн.; - рішенням від 05.11.2018 року - на період з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року у розмірі 1115,00 грн. 12.10.2017 р., 19.04.2018 р., 25.10.2018 р. [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про призначення допомоги на дітей одиноким матерям із заявами, в кожній з яких зазначила, що станом на 01.10.2017 року, на 01.04.2018 року в неї склад сім`ї не змінився, вона не працює, як приватний підприємець не зареєстрована, на обліку у центрі занятості не перебуває, у трудових відносинах не перебуває. З довідки ГУ ДФС у Харківській області від 07.02.2019 року вбачається, що відповідач знаходиться на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як приватний підприємець з 05.04.1996 року. Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 27.02.2019 року особовий рахунок № [NUMBER] в/з №72 згідно з виявленими обставинам закрито та вирішено виставити переплату [PERSON] за період з 01.10.2017 року по 28.02.2019 року у розмірі 16380,46 грн. З довідки-інформації Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 25.11.2019 р. про переплату по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] нарахована та отримана допомога одиноким матерям за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року у розмірі 16380,46 грн., сума переплати за вищезазначений період становить 16380,46 грн. Відповідно до заяви [PERSON] , адресованої від ім`я начальника УТСЗНА Шевченківського району Станчика ВА від 13.02.2019 року, [PERSON] зазначено, що вона просить перерахувати їй допомогу, як одинокій матері з 01.10.2017 р. по 31.03.2018., з 01.04.2018 р. по 30.09.2018 р., з 01.10.2018 р. по 31.03.2019 р., так як нею не було зазначено що вона є приватним підприємцем, довідку з податкової вона додає та зобов`язується переплачену суму допомоги повернути. Позивачем на адресу відповідача надіслано листи від 12.03.2019 р., 03.06.2019 р. та 24.06.2019 р. щодо наявності переплати та необхідність повернути вказану суму на рахунок управління, однак до теперішнього часу надмір нараховані суми грошової допомоги відповідачем на рахунок позивача не повернуто. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 46 Основного Закону проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. В положенні статті 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - права на державну допомогу громадянам України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, здійснюється відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», який встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що громадяни України в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим законом та іншими законами України. Відповідно до абз. 1 ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога, зокрема, на дітей одиноким матерям, призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Відповідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим законом встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (надалі за текстом - Порядок №1751), передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до п. 35 Порядку №1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: -заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; - витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку; - копія свідоцтва про народження дитини; - довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Пунктом 36 Порядку №1751 передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами та/або відомостями, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною або дуальною формою у закладах загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах 1-1V рівня акредитації - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Згідно абз. 2 п. 34 Порядку №1751 середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, включаються чоловік (дружина), рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах 1-1V рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному забезпеченні. Спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001 року затверджено Методику обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги. Методика призначена для обчислення сукупного доходу сімей (одержувачів) для всіх видів соціальної допомоги і застосовується при визначенні їх прав на соціальну допомогу та розрахунок її розміру. Відповідно до пункту 5 цієї Методики до сукупного доходу сімей (одержувачів) в тому числі, входить: - нарахована заробітна плата, у тому числі за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі і вихідні дні та за роботу за сумісництвом; плата за роботу в колективному сільськогосподарському підприємстві; надбавки і доплати всіх видів; премії, установлені за системами оплати праці на підприємстві, в установі, організації, незалежно від періодичності і джерел їх виплати; відсоткові надбавки і щорічна винагорода з фонду матеріального заохочення за підсумками роботи за рік підприємства, установи чи організації. Премії і щорічні винагороди включаються до сукупного доходу на час їх нарахування, при цьому за рік ураховується не більше однієї винагороди за вислугу років; - доходи від підприємницької діяльності та іншої незалежної професійної діяльності, у тому числі доходи адвокатів, приватних нотаріусів та від заняття літературною, художньою, музичною, артистичною та іншою творчою діяльністю. Доходи осіб, які займаються зазначеною діяльністю, визначаються на підставі даних державних податкових адміністрацій. За відсутності цих даних доходи фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, визначаються на підставі даних книги обліку доходів і витрат за встановленою формою; За змістом абз. 1, 2 п. 49 Порядку №1751 особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом. Статтею 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Судом встановлено, що при заповненні заяв про призначення соціальної допомоги від 12.10.2017 р., 19.04.2018 р., 25.10.2018 р. відповідач власноруч ставила підпис про те, що вона усвідомлює, що наведені нею відомості про доходи та майно, що вплинули або могли би вплинути на прийняття рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України; її повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсації та пільг, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення; її попереджено про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної соціальної допомоги та/або поверненні надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї. Згідно п. 49 Порядку №1751 особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом. Відповідно до п. 28 Порядку №1751 у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки органи праці та соціального захисту населення вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (стаття 1215 ЦК України). Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Як встановлено судом, з матеріалів справи вбачається, що відповідач була повідомлена про її обов`язок повідомляти управлінню про зміну обставин, які впливають на виплату державної допомоги, та попереджено про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної соціальної допомоги та/або поверненні надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач у визначений спосіб повідомила щодо зміни обставин, які впливають на призначення державної допомоги. Всупереч цьому, при зверненні до позивача відповідачем було повідомлено неправдиву інформацію, що вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець, що не відповідає дійсності та спростовується наданими позивачем доказами. З власноруч написаної відповідачем заяви вбачається, що вона визнає факт того, що нею було приховано обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги та не було зазначено про факт того, що вона є приватним підприємцем, що підтверджується її заявою від 13.02.2019 року на ім`я начальника УТСЗНА Шевченківського району Станчика ВА Місюгою В.К., в якій остання не заперечує проти перерахунку призначеної їй допомоги, як одинокій матері з 01.10.2017 р. по 31.03.2018., з 01.04.2018 р. по 30.09.2018 р., з 01.10.2018 р. по 31.03.2019 р., та зобов`язується переплачену суму допомоги повернути. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач отримала державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми - щомісячну грошову допомогу одиноким матерям за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року, а саме: з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року, з 01.04.2018 року по 31.08.2018 року, з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року у загальному розмірі 16380,46 грн., тому за відсутності доказів добровільного повернення надміру виплачених коштів у розмірі 16380,46 грн., які набуті відповідачем без достатньої правової підстави, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved