Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів приватного нотаріуса Кокосадзе Лілії\~Вячеславівни,\~ [PERSON] ,\~в якому\~ просять суд визнати протиправним та скасувати рішення №46038631 від 20.03.2019 приватного нотаріуса Кокосадзе Л.В., скасувавши запис про визнання права власності за [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] ; поновити позивачам право власності на вказану квартиру, посилаючись на відсутність підстав у нотаріуса для проведення вказаної нотаріальної дії. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 30 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник AT «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0308/0508/88-152 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у сумі 35\~000,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, в цей же день між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник AT «Дельта Банк») та [PERSON] і [PERSON] було укладено Іпотечний договір №0308/0508/88-152-Z-1 (далі - Іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим № 5155, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, 07 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник AT «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Договір поруки № 03/08/0508/88-152-Р-1. В подальшому, з листів відповідача [PERSON] та від відповідача AT «Дельта Банк» позивачам стало відомо, що 11 січня 2019 року між AT «Дельта Банк» та [PERSON] , за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2018-10-31- 000011-b від 14.12.2018, укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1088/К, відповідно до якого до [PERSON] від банку перейшли майнові права, а саме: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за вищезазначеними договорами, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник AT «Дельта Банк») та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Того ж дня, 11 січня 2019 року між AT «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 7. 20 березня 2019 року відповідачем [PERSON] було реалізоване право звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реєстрації приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Л.В. (номер 46038631) за [PERSON] права власності на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі вважають такі дії неправомірними та такими, що суперечать діючому законодавству України, оскільки 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого (в редакції чинній на момент здійснення позивачем звернення стягнення на предмет іпотеки) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18, де зазначила, що квартира, яка використовується як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. При розгляді заяви відповідача [PERSON] про реєстрацію за особою права власності на квартиру приватний нотаріус Кокосадзе Л.В., як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинна була перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] та врахувати положення Закону № 1304-VII. Отже, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Кокосадзе Л.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вищевказана квартира не може бути примусово стягнута так як вона є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, також у позивачів відсутнє інше нерухоме майно, а дана квартира використовується ними як місце постійного проживання та її загальна площа не перевищує 140 кв.м. Тому позивачі вважають, що вищезазначені дії приватного нотаріуса Кокосадзе Л.В. є протиправними, а її рішення № 46038631 від 20.03.2019 про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за [PERSON] підлягає скасуванню. Діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року суддя Середня Н.Г. прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі, розгляд справи ухвалила проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 12 липня 2022 року суддя Середня Н.Г. відхилила клопотання представника позивача адвоката Кравцова Г.Є. про зупинення провадження у справі, відмовила у прийняті відповіді на відзив, поданій представником позивача адвокатом Кравцовим Г.Є. 11 липня 2022 року. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року залучено до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відставку, 27 лютого 2023 року проведено повторний автоматичний розподіл даної справи та передано судді Сарат Н.О. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року суддя Сарат Н.О. задовольнила заявлений нею самовідвід. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25 липня 2023 року, дана справа розподілена до провадження судді Ніколенко Д.М. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року суддя Ніколенко Д.М. прийняла до свого провадження цивільну справу та призначила підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року суддя Ніколенко Д.М. закрила підготовче судове засідання та призначила справу до розгляду по суті. Протокольними ухвалами від 14 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивачів про виклик та допит свідків; задоволено клопотання представників позивачів про долучення акту від 17 серпня 2022 року; також задоволено клопотання представника відповідача про долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, їх представник адвокат Кравцов Г.Є. у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Відповідач приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Кокосадзе Л.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (т.2, а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки. Відповідач [PERSON] скористався право на подання відзиву на позовну заяву та 11 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити позивачам у задоволенні позову з наступних підстав. 30 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») і [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0308/0508/88-152, згідно п. 1.1. та п. 1.3 розділу 1 якого, Банк надав Позичальнику ( [PERSON] ) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 35\~000 Доларів США з оплатою по процентній ставці 11,9 % річних, а Позичальник ( [PERSON] ) зобов`язувався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором 29 травня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено Іпотечний договір №0308/0508/88-152-Z-1, посвідчений 30 травня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим № 5155, відповідно до п. 2 якого, в забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 11 січня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» (який є правонаступником - ВАТ «Сведбанк») та [PERSON] за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-31-000011-b від 14 грудня 2018 року, укладений Договір № 1088/К купівлі-продажу майнових прав, зокрема прав і боржників за наступними договорами: Кредитний договір № 0308/0508/88-152 від 30.05.2008, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] ; Іпотечний договір № 0308/0508/88-152-Z-1 від 30.05.2008, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] ; Договір поруки №0308/0508/88-152-Р-1 від 07.05.2012, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Таким чином, з 11 січня 2019 року він є правонаступником усіх майнових прав ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником прав ВАТ «Сведбанк», та статусу Іпотекодержателя, зокрема за Іпотечним договором, та кредитора за Кредитним договором та Договором поруки. Оскільки [PERSON] узятих на себе зобов`язань за Кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати кредиту, яка станом на 11.01.2019 становила: заборгованість по тілу кредиту - 521\~586,77 грн., що по курсу НБУ станом на 11.01.2019 становить - 18\~450,09 доларів США; заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом - 263\~936,60 грн., що по курсу НБУ станом на 11.01.2019 становить - 9\~366,23 доларів США; залишок по пеням за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 54\~765,81 грн. 21 січня 2019 року [PERSON] , як правонаступник майнових прав ПАТ «Дельта Банк», склав та направив [PERSON] та [PERSON] , за відомою адресою перебування та реєстрації, рекомендованим листом з повідомленням та описом вкладення в цінний лист, дві однакових за змістом письмові вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, які містили відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту, вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у разі невиконання законних вимог нового кредитора. Дві зазначені вимоги були отримані [PERSON] та [PERSON] 24 січня 2019 року, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень № 3960017655994 та № 3960017656001. Протягом тридцяти днів з дня отримання його вимог й по теперішній час кредитний борг [PERSON] сплачений не був. Тому, у зв`язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] вимоги про повернення кредитних коштів, у березні 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 70,7 кв.м., житловою площею - 39, 5 кв.м., у зв`язку з чим приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В. було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру за [PERSON] , з відкриттям розділу №46038631 від 20.03.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Щодо неможливості застосування до спірних правовідносин мораторію стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження використання спірної квартири як місця їх постійного проживання». Зауважує, що у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 зроблено висновок, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). За умовами Іпотечного договору сторони визначили три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішення суду (п. 12.1. Іпотечного договору); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2. Іпотечного договору); згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодерджателя, що здійснюється шляхом передачі іпотекодерджателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 12.3.1. Іпотечного договору), або шляхом продажу іпотекодерджателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 12.3.2. Іпотечного договору), що також узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеку». Отже, Іпотечний договір містить відповідне застереження, яке надає іпотекодержателю [PERSON] право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням обов`язок щодо письмового повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення ними вимог іпотекодержателя про погашення заборгованості за кредитним договором, ним виконаний. Окремо звертає увагу суду на те, що у пункті 12.3.1. Іпотечного договору сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку», засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання. Таким чином, враховуючи передбачену ст. 627 ЦК України свободу договору, сторони не тільки погодили способи звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а й визначили особливу умову за якої іпотекодавці мають право оскаржити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Тлумачення вищенаведених положень Закону України «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, який передбачає право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, згоду на яке надано іпотекодавцями шляхом підписання відповідного договору. Щодо правомірності\~прийняття рішення\~приватним нотаріусом\~Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. при реєстрації права власності за [PERSON] . Відповідач зауважує, що ним було надано приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В.: письмові заяви-вимоги про усунення порушення зобов`язань за Кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки від 21.01.2019; повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень № 3960017655994 та № 3960017656001, якими надіслано заяву-вимогу [PERSON] та [PERSON] ; звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Консалтинг-експерт» з незалежної оцінки майна від 05.03.2019; документи, що посвідчують особу іплотекодержателя, а також оригінали первинних правочинів. Відтак, оскільки ним у повному обсязі було надано необхідні для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки документи, у приватного нотаріуса Кокосадзе Л.В. були відсутні підстави для відмови у вчиненні такої нотаріальної дії відповідно до законодавства. У зв`язку з чим, він вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №46038631 від 20.03.2019 було прийняте приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В. з дотриманням вимог чинного законодавства. А тому зазначені у позові твердження щодо порушення прав та інтересів іпотекодавців ( [PERSON] та [PERSON] ) внаслідок не дотримання [PERSON] та приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В. процедури набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є не доведеними, необґрунтованими та об`єктивно суперечать наявним в матеріалах справи доказам. Його представник адвокат Галінкін В.Ф. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в особі його представника Шутова О.О., подала до суду пояснення. 02 березня 2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 про запровадження тимчасової адміністрації в Банку з 03.03.2015 та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. У відповідності з рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 від 03.08.2015 № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації продовжувались до 02 вересні 2015 року та 02 жовтня 2015 року, відповідно. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора Банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію AT «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 продовжено строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року, а також повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк». У подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 04 квітня 2019 року № 772 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно та продовжено повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному цим Законом. Згідно з Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1724 від 24.09.2020 та від 25.02.2021 №194 продовжено строк управління активами AT «Дельта Банк» та повноважень ліквідатора на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продаж майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Наразі на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 433 від 30.06.2022 «Про окремі питання завершення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» відтерміновано граничні дати виконання заходів виконання ліквідаційної процедури до 2023 р. З наведених вище обставин слідує, що з 05 жовтня 2015 року (та на час розгляду даної цивільної справи) AT «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється у відповідності з положення спеціального закону, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Такими нормативно-правовими актами є, зокрема, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 №388 (яке діє в редакції зі змінами та доповненнями), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 за №606/28736 (далі - Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються №388) та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.07.2012 №2 (яке діє в редакції зі змінами та доповненнями), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893 (далі - Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку № 2). Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються №388, та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку №2 встановлено, що: - реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу; - потенційним покупцем є - фізична або юридична особа, яка має намір придбати актив (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права; - право вимоги це - права вимоги боргу за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання таких вимог; реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу (аукціону); - у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Банк у встановленому порядку та терміни укладає з переможцем торгів договір купівлі-продажу активу (майна), проект якого надається перед проведенням торгів будь-якому потенційному покупцю, який подав заявку про зацікавленість у придбанні активу(ів) (майна) та підписав договір про нерозголошення інформації з обмеженим доступом, у тому числі банківської таємниці та персональних даних. Згідно правової\~позиції Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~викладеної у\~постанові від\~08.06.2021\~у справі\~№346/1305/19, продаж\~і відступлення\~права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення у процедурі ліквідації банку може відбутись на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18. Також окремо звертає увагу суду на те, що на підставі пункту 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який посилаються позивачі у своєму позові, встановлено, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) своїх прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункт цього Закону. Тому 14 грудня 2018 року через електронний майданчик оператора електронних торгів ПП «ЕКСПЕРТНЕ АГЕНСТВО» відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу лоту №F11GL36168, а саме прав вимоги AT «Дельта Банк» за Кредитним договором, забезпеченим іпотекою нерухомого майна на підставі Іпотечного договору. Переможцем вказаного аукціону було визначено [PERSON] , що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-31-000011-b від 14.12.2018. На підставі зазначеного Протоколу електронного аукціону переможець зобов`язався, зокрема, здійснити повну оплату коштів за лот та підписати з AT «Дельта Банк» договір (договори) купівлі-продажу/відступлення права вимоги придбаного активу (права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення). Так, на підставі зазначеного Протоколу, між AT «Дельта Банк» та [PERSON] , як передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якими врегульовано порядок організації та продажу майна (активів) неплатоспроможного банку, Цивільним кодексом України (зокрема, ст. ст. 512-519), Законом України «Про іпотеку» (зокрема, ст. 24), а також згаданим Протоколом електронного аукціону, було укладено Договір №1088/К купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019, а також Договір, посвідчений 11.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №7, про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором №0308/0508/88-152-Z-1, посвідченим 30.05.2008 приватним нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим №5155, 30 травня 2018 року. На підставі вказаних Договорів про купівлю-продаж майнових прав та відступлення прав вимоги за іпотечним договором AT «Дельта Банк», як первісний кредитор відступив на користь Нового кредитора - [PERSON] , належні Банку, а Новий кредитор набув право вимоги Банку до [PERSON] за Кредитним договором, а також до [PERSON] та [PERSON] за укладеними з ним Договором іпотеки, який забезпечував виконання Кредитного договору. З наведеного слідує, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у законний спосіб на законних підставах відступило, а [PERSON] набув право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором, а також до [PERSON] та [PERSON] за Іпотечним договором, а відтак подальша реалізація [PERSON] своїх правомочностей як Нового кредитора до Боржника ( [PERSON] ) та осіб, які надали забезпечення ( [PERSON] та [PERSON] ), належить виключно до компетенції останнього. Разом з тим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звертає увагу суду на те, що він не є учасником спірних правовідносин щодо реєстрації права власності, з приводу яких виник спір між позивачами та відповідачами, оскільки останні виникли після реалізації активу неплатоспроможного банку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник [PERSON] просить суд врахувати дані пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час розгляду цивільної справи № 211/5453/21. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] надав пояснення, аналогічні тим, що викладені письмово та подані до суду. Заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши представника позивачів, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є AT «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0308/0508/88-152, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у сумі 35\~000,00 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, в цей же день між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є AT «Дельта Банк») та [PERSON] і [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 0308/0508/88-152-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим № 5155, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 11 копія свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло, т.1 а.с. 12-16 копія Іпотечного договору). Також, 07 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є AT «Дельта Банк») та [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 від 07 травня 2012 року до Іпотечного договору №0308/0508/88-152-Z-1 від 30 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим № 5155 (а.с. 17-20 копія договору). 02 березня 2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 про запровадження тимчасової адміністрації в Банку з 03.03.2015 та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. У відповідності з рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 від 03.08.2015 № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації продовжувались до 02 вересні 2015 року та 02 жовтня 2015 року, відповідно. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора Банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію AT «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20.02.2017 продовжено строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року, а також повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк». У подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 04 квітня 2019 року № 772 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно та продовжено повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному цим Законом. Згідно з Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1724 від 24.09.2020 та від 25.02.2021 №194 продовжено строк управління активами AT «Дельта Банк» та повноважень ліквідатора на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продаж майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Наразі на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 433 від 30.06.2022 «Про окремі питання завершення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» відтерміновано граничні дати виконання заходів виконання ліквідаційної процедури до 2023 р. Враховуючи викладене вище, з 05 жовтня 2015 року та на час розгляду даної цивільної справи AT «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється у відповідності з положення спеціального закону, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Такими нормативно-правовими актами є, зокрема, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 №388 (яке діє в редакції зі змінами та доповненнями), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 за №606/28736 (далі - Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються №388) та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.07.2012 №2 (яке діє в редакції зі змінами та доповненнями), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893 (далі - Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку № 2). Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються №388, та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку №2 встановлено, що: - реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу; - потенційним покупцем є - фізична або юридична особа, яка має намір придбати актив (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права; - право вимоги це - права вимоги боргу за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання таких вимог; реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу (аукціону); - у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Банк у встановленому порядку та терміни укладає з переможцем торгів договір купівлі-продажу активу (майна), проект якого надається перед проведенням торгів будь-якому потенційному покупцю, який подав заявку про зацікавленість у придбанні активу(ів) (майна) та підписав договір про нерозголошення інформації з обмеженим доступом, у тому числі банківської таємниці та персональних даних. Згідно правової\~позиції Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~викладеної у\~постанові від\~08.06.2021\~у справі\~№346/1305/19, продаж\~і відступлення\~права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення у процедурі ліквідації банку може відбутись на конкурсних засадах на користь будь-якої особи, як юридичної, так і фізичної. 14 грудня 2018 року через електронний майданчик оператора електронних торгів ПП «ЕКСПЕРТНЕ АГЕНСТВО» відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу прав вимоги AT «Дельта Банк» за Кредитним договором, забезпеченим іпотекою нерухомого майна на підставі Іпотечного договору. Переможцем вказаного аукціону було визначено [PERSON] . На підставі зазначеного Протоколу між AT «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір №1088/К купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019, а також Договір, посвідчений 11.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №7, про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором №0308/0508/88-152-Z-1, посвідченим 30.05.2008 приватним нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. за реєстровим №5155, 30 травня 2018 року. На підставі вказаних Договорів про купівлю-продаж майнових прав та відступлення прав вимоги за іпотечним договором AT «Дельта Банк», як первісний кредитор відступив на користь Нового кредитора - [PERSON] , належні Банку, а Новий кредитор набув право вимоги Банку до [PERSON] за Кредитним договором, а також до [PERSON] та [PERSON] за укладеними з ним Договором іпотеки, який забезпечував виконання Кредитного договору (т.1, а.с. 21 копія договору). З наведеного слідує, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у законний спосіб на законних підставах відступило, а [PERSON] набув право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором, а також до [PERSON] та [PERSON] за Іпотечним договором, а відтак подальша реалізація [PERSON] своїх правомочностей як Нового кредитора до Боржника ( [PERSON] ) та осіб, які надали забезпечення ( [PERSON] та [PERSON] ), належить виключно до компетенції останнього. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Оскільки позивач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором не виконав, станом на 11.01.2019 виникла заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, яка становила: заборгованість по тілу кредиту - 521\~586,77 грн., що по курсу НБУ станом на 11.01.2019 становить - 18\~450,09 доларів США; заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом - 263\~936,60 грн., що по курсу НБУ станом на 11.01.2019 становить - 9\~366,23 доларів США; залишок по пеням за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 54\~765,81 грн. (а.с. 73). 21 січня 2019 року [PERSON] , як правонаступник майнових прав ПАТ «Дельта Банк», склав та направив [PERSON] та [PERSON] , за відомою адресою перебування та реєстрації, рекомендованим листом з повідомленням та описом вкладення в цінний лист, дві однакових за змістом письмові вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, які містили відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту, вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у разі невиконання законних вимог нового кредитора. Дві зазначені вимоги були отримані [PERSON] та [PERSON] 24 січня 2019 року, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень № 3960017655994 та № 3960017656001 (т.1 а.с. 73-76). Протягом тридцяти днів з дня отримання його вимог кредитний борг [PERSON] сплачений не був. Тому, у зв`язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] вимоги про повернення кредитних коштів, у березні 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 70,7 кв.м., житловою площею - 39, 5 кв.м., у зв`язку з чим приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В. було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру за [PERSON] , з відкриттям розділу №46038631 від 20.03.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. З огляду на викладене вище, оскільки відповідачем [PERSON] у повному обсязі було надано необхідні для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки документи, у приватного нотаріуса Кокосадзе Л.В. були відсутні підстави для відмови у вчиненні такої нотаріальної дії відповідно до законодавства. Суд вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №46038631 від 20.03.2019 було прийняте приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В. з дотриманням вимог чинного законодавства. Також суд відхиляє твердження позивачів щодо застосування до спірних правовідносин мораторію стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, та погоджується з думкою відповідача [PERSON] , викладеною у відзиві на позовну заяву, та зауваженнями представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шутова О.О., так як пунктом 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) своїх прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону. У свою чергу підпунктом 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту. Тому посилання позивачів на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18, суд вважає недоречним, так як у вказаній справі дійсно розглядаються правові відносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, але стягувачем є діючий банк, а не фінансова установа, яка перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Також суд звертає увагу, що у другому реченні пункту 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначено, що після відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) банком, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, дія пункту 1 цього Закону поширюється також на особу, що придбала (прийняла, отримала) таке право вимоги. При ухваленні рішення у справі судом не беруться до уваги твердження позивачів, що спірне нерухоме майно є єдиним житлом [PERSON] та [PERSON] , оскільки це спростовується наданими представником [PERSON] - [PERSON] доказами (т. 1 а.с. 107-111), а саме: позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належать 1/3 частина квартири у м.Синельникове Дніпропетровської області, 1/2 частина квартири у [ADDRESS] частин будинку з надвірними будівлями у селищі Білики Кобеляцького району Полтавської області. Також суд не вважає належним доказом проживання за спірною адресою наданий позивачами Акт від 17.08.2022, так як в даному акті не зазначено період проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 140). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення №46038631 від 20.03.2019 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. про державну реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Так як вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведення державної реєстрації власності № 30770718 від 13.03.2019 про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну квартиру та щодо поновлення права власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру та відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 28.07.2006, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Д409 від 22.06.2006 є похідними від першої вимоги, суд вважає за необхідне також відмовити у їх задоволенні. Оскільки позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Outcome: dismissed