Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову було визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно за законом, а саме - на пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її батькові [PERSON] , який помер [INFO] , але не була ним одержана за життя, та стягнення даної пенсії з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 325523 грн. 19 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.07.2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2023 рокупідготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), який був військовим пенсіонером. У відповідності до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2022 року по справі № 640/15725/22 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, вул. Бульварно-Кудрявська 16, місто Київ, код ЄДРПОУ 42098368), було зобов`язано здійснити з 01.04.2019 року [PERSON] перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки [INFO] від 21.02.2022 року № 1955 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, з урахуванням вже проведених платежів. Дане рішення набрало законної сили 02.01.2023 року. Згідно відповідей на адресу третьої особи та позивача, відповідачем було здійснено перерахунок та нарахування пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, на загальну суму 325 523,19 грн. Дана сума сторонами не оспорюється. Проте, згідно відповідей, здійснити таку виплату відповідач відмовився, пропонуючи звернутися до процедури заміни стягувача, та одночасно посилаючись на невизначений час виконання свого обов`язку. Позивач 23.01.2024 року звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини, і спадкову справу відкрито. Станом на момент подання позову і розгляду справи інших спадкоємців не заявлено - мати позивача (дружина померлого), [PERSON] , подала заяву про відмову від спадщини, а інших осіб, що могли б бути спадкоємцями першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, немає. Відповідачем було надано відзив, датований 12.07.2023 року, вмотивований тим, що Головним управлінням (відповідачем) виплату пенсії [PERSON] було припинено, у зв`язку зі смертю з 15.02.2023 року. Згідно з матеріалами архівної пенсійної справи [PERSON] у січні 2023 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 року по справі № 640/15725/22 Головним управлінням було проведено йому перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено донарахування коштів за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 року в сумі 325523,19 грн. Однак, для можливості вирішення питання щодо отриманих пенсійних нарахувань необхідно звернутися до Головного управління юстиції у м. Києві для заміни сторони виконавчого провадження. В судове засідання, яке відбулось 22.11.2023 року, з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 22.11.2023 року, представник відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 22.11.2023 року, третя особа не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Розглядаючи наявні матеріали, суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно пропозиції позивачу здійснити заміну сторони виконавчого провадження, та застосування змісту статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини. Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2022 року по справі № 640/15725/22 відповідача було зобов`язано здійснити з 01.04.2019 року [PERSON] перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки [INFO] від 21.02.2022 року № 1955 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, з урахуванням вже проведених платежів. Згідно даних відповідача, такий перерахунок було здійснено, згідно резолютивної частини судового рішення, тобто у цій частині судове рішення було виконано. Проте, до стягнення нарахованої суми дане рішення не подавалося, так як на момент набуття рішенням законної сили стягувач помер. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 520/19364/2020 (адміністративне провадження № К/990/22335/22, ухвала від 07.09.2022 року) розглядаючи справу за подібних правовідносин зазначив, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника. Щодо застосування змісту ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суд звертає увагу на лист відповідача від 15.03.2023 року, адресований третій особі, де спочатку відповідач підтверджує право позивача на отримання донарахованої пенсії померлого на підставі ст. 61 даного Закону, у разі звернення у строк не пізніше 6 місяців (що було зроблено позивачем). Але потім відповідач заперечує таке право позивача, і повідомляє що кошти, які не були нараховані померлому за життя, не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією). З таких умов, згідно позиції відповідача, зазначені кошти не можуть вважатися недоотриманою пенсією та не підлягають виплаті членам сім`ї померлого в порядку, встановленому статтею 61 зазначеного Закону. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно ч. 4. ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз судової практики стосовно наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.09.2020 року по справі № 428/6685/19. Цією постановою зазначено, що до таких правовідносин, як і ті що розглядається, застосування Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є помилковим, а Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальним у таких правовідносинах. Як вбачається з матеріалів, наданих третьою особою, позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини своєчасно, згідно ст. 1268 - 1270 ЦК України. Так само своєчасно позивач зверталася до відповідача. Таким чином, згідно змісту ст. 1272 та ст. 1277 ЦК, спадщина не є відумерлою, і розгляд справи не потребує представництва та участі територіальної громади. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: approved