Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Чурсову В.О. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини.Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб формально, не маючи на меті створення сім`ї. Згідно з позову, [PERSON] є громадянином Казахстану, татаріном за національністю, та, як вважає позивач, мета шлюбу для відповідача, як з громадянкою України надасть йому змогу самому отримати громадянство України. Проте коли цього не вийшло, між сторонами часто стали виникати непорозуміння. Сім`я розпалась, наразі більше року. У зв`язку з погрозами від відповідача, які відбувались дуже часто під час вагітності, позивач вилетіла до Туреччини, для народження дитини, де народила хлопчика, [PERSON] , [INFO] . З часу народження дитини, позивач жодного разу не бачила відповідача. Дитина [PERSON] , з [INFO] , і по теперішній час постійно проживає з позивачем, яка повністю здійснює його виховання, повне матеріальне забезпечення, оплату необхідного лікування та інші батьківські обов`язки.З моменту народження дитини, відповідач уникав виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично він лише номінально є батьком дитини. Під час складення документів у Туреччин, яка зазначає позивач, не можна не зазначати батька дитини. Автоматично в Україні данні про батька були внесенні в свідоцтво про народження дитини. Відповідач за майже рік жодного разу не поцікавився життям дитини, не приймав участь у його вихованні, не бачився з ним, навіть не намагався побачитись, не телефонував, не надавав і не намагається надати ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Наразі взагалі його місце мешкання і перебування не відомо.Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавився її життям, не знає чим захоплюється дитина, що любить, до чого є схильність, яке в дитині потреби. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Вищевказані факти як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі викладених обставин, позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року закрито підготовче засідання, перейдено до розгляду справи по суті. 07.03.2023 р. представником відповідача [PERSON] адвокатом Оксюта М.О. до суду була надана відзив на позовну заяву, в який представник відповідача, що діє від імені відповідача, з позовом не згодна, просить відмовити у позові, заперечувала щодо стягнення аліментів, з підстав не встановлення з ким з батьків мешкає дитина. Представник позивача, адвокат Чурсова В.О. надала до суду заперечення на відзив на позов, в якому посилаючись на порушення норм процесуального права зазначила, що в порушенні ЦПК України, відзив не має докази направлення його сторонам, до відзиву не надані докази участі відповідача у житті сина, жодного платіжного чеку, який підтверджував допомогу батька своєї новонародженої дитині, усі фото були змонтовані, на фото не зображена дитина позивача, що підтвердила сама позивач під час судового засідання. Згодом, представник відповідача, адвокат Оксюта М.О. подала до суду заяву ( вх. №ЕП25597 від 06.11.2023 ), про припинення представлення інтересів відповідача у справі у зв`язку з закінченням договору правничої допомоги від 27.02.2023 року. Представник позивача в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягала на задоволенні позову і повному обсязі, підкреслюючи, що до суду подані беззаперечені докази ігнорування відповідачем своїх батьківських обов`язків до своєї дитини, створенні під час проживання нестерпних умов для позивача, побиття позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо, про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Хаджибеївської районної адміністрації Одеської міської ради, яка діє на підставі довіреності, до суду надала заяву та пояснила, що наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] 25.11.2020 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 року по справі № 521/2775/22 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де в графі батько зазначений « [PERSON] » в графі мати зазначена « [PERSON] ». З народження, дитина проживає разом за матір`ю, що підтверджується довідкою ОСББ «ОТТАВА» № 275 від 26.12.2022 р., якою позивач [PERSON] та її син [PERSON] за місцем мешкання характеризуються позитивно, постійно мешкають за адресою реєстрації [ADDRESS] . Відповідно до інформації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02.02.2023 року № 333елС/01-23 інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] на території міста Одеси відсутня. Згідно відповіді відділу адресного довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 13.02.2023 року № 333/1 [PERSON] зареєстрованим по м. Одесі та області не значиться. Згідно з характеристики від голови ОСББ «ОТТАВА», де мешкає позивач постійно з сином, голова ОСББ зазначає, що вже тривалий час, нікого чоловічої статі, крім позивача, її сина та бабусі з дідусем за місцем реєстрації позивача ніколи ніхто не бачив. Вищевказані обставини також підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] , що зареєстровані в будинку, де мешкає позивач, про що надали відповідні заяви. КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» ОМР у довідці № 808/вих від 26.12.2022 р., зазначає, що дитина розвивається в межах вікового розвитку, мати належно уділяє увагу фізичному і емоціональному розвитку дитини. Згідно рапорту лікаря-педіатра разом з дитиною за медичною, консультативно-діагностичною та профілактично допомогою дитини звертається [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач з часу народження [PERSON] , не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, матеріально не забезпечує. Крім того, у судовому засіданні позивачка підтвердила відсутність між відповідачем будь-якого спілкування. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення в інтересах дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.Вищезазначений правовий висновок про переважність найкращих інтересів дитини над інтересами батьків викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17. Хаджибейською ( Малиновською) районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, надано висновок № 3406/01-20 від 27.11.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, щодо малолітньої дитини [PERSON] . Суд діє лише в інтересах дитини, та враховуючи, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента № 64/2022 введено воєнний стан, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб. Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб. Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб. Тобто на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні не є закінченим, тобто приймаючи рішення по справі, суд керувався лише інтересами дитини, враховуючи побоювання матері, за життя і здоров`я своєї дитини в умовах воєнного стану в країні. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст.141,150,157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Розглядаючи спір, суд виходить з наступних конкретних обтавин справи того що: відповідач не проживає з дитиною; не забрав її з пологового будинку; не цікавиться своєю дитиною; не надає матеріальне забезпечення дитині, що задовольняє на теперішній час потреби дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку; першочергове значення для дитини є вирішення спору, особливо в умовах воєнного часу; вихованням дитини у повній мірі займається позивач, мати дитини. Дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з сином, не контактує з ним, не виявляє піклування про дитину, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками.З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, та приходить до висновку про задоволення позову у частині стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 1073,60 гривень. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 75, 80, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: approved