Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

15.09.2023 представник позивача - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , зі змісту якого просить стягнути з відповідача на його користь: - майнову шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 104518,26 грн; - моральну шкоду в сумі 100000,00 грн., та стягнути судові витрати судові витрати в сумі 51647,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог прежставник позивача зазначає, що 12.03.2023 о 14 год. 50 хв. по вул. Жуйка, 41 в м.Житомирі, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Skoda» р/н [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території, не дав переваги в русі та не допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes» р/н [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] та знаходився під його керуванням, після чого автомобіль «Mercedes» р/н [NUMBER] , допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Орel» р/н [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а учасники ДТП, тілесні ушкодження. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 03.05.2023 у справі №296/3391/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП тому він повинен відшкодувати як матеріальну так і моральну шкоду. Ухвалою суду від 18.09.2023 прийнято до розгляду позов та відкрито спрощене позовне провадження. 17.10.2023 відповідачем через уповноваженого представника - адвоката Швеця А.А. до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] , зі змісту якого останній визнав позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди в сумі 104518,26 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити. 13.11.2023 через уповноваженого представника - адвоката Конюшка Д.Б. до суду подано відповідь на відзив відпоаідача, зі смісту якого останній просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник також подали заяви про розгляд справи без їх участі. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.03.2023 о 14 год. 50 хв. по вул. Жуйка, 41 в м.Житомирі, сталося ДТП, за участі транспортного засобу «Skoda» р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Mercedes» р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Орel» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а учасники ДТП, тілесні ушкодження. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 03.05.2023 у справі №296/3391/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10). Власником автомобіля «Mercedes» р/н [NUMBER] є позивач, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 34). На момент вчинення ДТП -12.03.2023, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у АТ «СГ «ТАС», про що свідчить Поліс №АТ3059642 (а.с. 12). 22.05.2023 [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди отримав страхове відшкодування в сумі 156800,00 грн (а.с.13) Для визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю «Mercedes» р/н [NUMBER] оцінювачем [PERSON] було зроблено висновок №192/04-23 про оцінку автомобіля від від 05.04.2023, згідно якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Mercedes» р/н [NUMBER] складає -420158,11грн., вартість віновлювального ремонту ТЗ - 570840,60 грн., вартість КТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП 158839,85 грн. (а.с. 14-19). З 18-15 годин до 13.03.2023 по 19-05 годину 13.03.2023 [PERSON] перебував у прийомному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (а.с.32) 14.03.2023 він зробив магнітно-резонансну томографію шийного відділу хребта (а.с.32) 16.03.2023 пройшов консультацію у нейрохірурга де було встановлено діагноз остеохондроз шийного відділу шребта, протрузії, цервікалгічний синдром. Рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.33) Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу відшкодування шкоди завданої ДТП. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 03.05.2023 у справі №296/3391/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП щодо ДТП, яке сталося 12.03.2023 о 14 год. 50 хв. по вул. Жуйка, 41 в м.Житомирі, сталося ДТП, за участі транспортного засобу «Skoda» р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , транспортного засобу «Mercedes» р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Орel» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Тобто факт вчинення ДТП відповідачем не потребує доказування. Відповідно до з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. АТ «СГ «ТАС» було виплачено [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 156800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.05.2023 р. (а.с. 13). Для визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю «Mercedes» р/н [NUMBER] оцінювачем [PERSON] було зроблено звіт №192/04-23 про оцінку автомобіля від від 05.04.2023, згідно якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Mercedes» р/н [NUMBER] складає -420158,11грн., вартість віновлювального ремонту ТЗ - 570840,60 грн., вартість КТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП 158839,85 грн. (а.с. 14-19). Тобто у позивача виникло право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 104518,26 грн (420158,11 грн . ватрість ТЗ до ДТП - 158839,85 грн, вартість ТЗ внаслідок аварійних пошкоджень - 156800,00 грн, страхове відшкодування отримане позивачем) Відповідач позов визнає в частині завданої матеріальної шкоди в сумі 104518,26 грн Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову в частині майнової шкоди завданої ДТП та приймає рішення про задоволення позову в цій частині. Щодо моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що у зв`язку з пошкодження автомобіля він не мав можливості користуватися ним, був змушений змінити звичний спосіб життя, його сім`я була позбавлена можливості поїхати в раніше заплановану відпустку на автомобілі. На протязі усього часу він нервується, оскільки змушений докладати максимум зусиль для поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ протии Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не довів наявність такої шкоди. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача [PERSON] , як заподіювача шкоди підлягає стягненню 5000,00 грн. моральної шкоди на користь позивача. В іншій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Зідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: - на професійну правничу допомогу; - пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо судового збору. Ціна позову у цій справі - 204518,26 грн, оскільки вимога про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди є майновими вимогами, так як позивач визначив моральну шкоду у грошовому еквіваленті 100000,00 грн . Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28.11.2018 року у справі №761/11472/15-ц Звертаючись до суду позивач мав би сплатити 2045,18 грн - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки №1-286К від 14.08.2023 та №1-284К від 14.08.2023 за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2147,30 грн (а.с.9). Отже 102,02 грн підлягає поверненню позивачу, як надмірно сплачений судовий збір. Разом з цим відповідач є інвалідом 2 групи з 2021 року і безтерміново, отже він звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", яким передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема інваліди 2 групи Так ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується і випадку коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, оскільки позов задоволено частково, то відповідач мав би сплатити позивачу 1095,18 грн. (109518,26 грн :204518,26 х 2045,18 грн) , отже ця сума підлягає компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18. У частині другій статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19. У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. До позовної заяви представник позивача - адвокат Конюшко Д.Б. додав: - договір про надання правничої допомоги №27/03/23-ЮП/ІL від 21.03.2023 адвокатом Конюшко Д.Б [PERSON] : - ордер серії АВ №1090044 від 23.08.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №803 від 22.01.2013 18.10.2023 представник позивача надав акт виконаних робіт №1 від 13.10.2023 до договору № 27/03/23-ЮП/ІL від 21.03.2023 де деталізовано опис робіт за договором виходячи з вартості за 1 годину роботи - 2500,00 грн, а саме: - юридична консультація 1,5 години - 3750,00 грн; - вивчення документів - 1,5 години - 3750,00 грн; - збирання доказів - 3,5 години - 8750,00 грн; - досудове врегулювання спору(направлення претензії - 4 години - 10000,00 грн; -підготовка та подача позову - 7,5 години- 18750,00 грн - квитанцію від 21.03.2023 на суму 8000,00 грн де підставою для оплати вказано договір про надання правничої допомоги №27/03/23-ЮП/ІL від 21.03.2023 та квитанцію про перерахування [PERSON] невідомій особі 15000,00 грн 25.05.2023 року (а.с.69,70) Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Проаналізувавши надані докази в частині витрат на правову допомогу суд вважає, що представник позивача не довів, що понесені витрати саме за надання правової допомоги в цивільній справі №296/9085/23 за позовом представника позивача [PERSON] - адвоката Конюшка Дениса Борисовича до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП. Оскільки ні в договорі про надання правничої допомоги №27/03/23-ЮП/ІL від 21.03.2023 ні в акті виконаних робіт №1 від 13.10.2023 до договору № 27/03/23-ЮП/ІL від 21.03.2023 не вказано в рамках якої справи надаються послуги. Суд зазначає, що договір про надання правової допомоги між клієнтом та адвокатом може бути укладений на невизначене коло такої допомоги. При цьому , акт виконаних робіт має містити вказівку в рамках якої конкретної справи адвокатом надається правова допомога. Це дозволяє розмежувати справи та встановити обсяги робіт та суми які підлягають відшкодуванню в рамках конкретної справи. 15000,00 грн сплачені [PERSON] взагалі невідомій особі. За таких обставин, суд приходить висновку, щодо необхідності відмови в стягненні судових витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача, оскільки неможливо встановити в рамках яко Щодо розподілу судових витрат на проведення оцінки розміру матеріального шкоди. Позивач поніс 4500 грн.- витрат на проведення оцінки розміру матеріального шкоди автомобіля під час ДТП, це підтверджено платіжною інструкцією № @2PL187440 від 23.03.2023 в призначенні платежу вказано: "Еекспертиза за авто MERSEDES-BENZ SPRINTER 313CDI, державний номер [NUMBER] , [PERSON] " . Отже в цій частині вимоги є такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач, як інвалід 2 групи безстроково звільнений лише від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial