Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4723803 від 04.09.2021 року у розмірі 47714,92 грн., судовий збір в сумі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4723803, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 11200,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% в день за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 4723803 від 04.09.2021 року року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 13.07.2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 47714,92 грн., а саме: 11200,63 грн. - заборгованість за кредитом; 25486,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 21.06.2022 року укладено договір факторингу № 21-06/2022 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право вимоги за кредитним договором № 4723803 від 04.09.2021 року. В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по травень 2023 року в розмірі 9391,62 грн., та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 03.01.2022 року по 30.06.2023 року в розмірі 1637,30 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 04.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4723803, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 11200,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% в день за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. Таким чином, між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 04.09.2021 року укладено електронний договір № 4723803. У відповідності до умов кредитного договору № 4723803 від 04.09.2021 року [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 11200,00 грн. на строк 30 днів з кінцевою датою його повернення\~04.10.2021. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало за кредитним договором, надавши останньому кредит у розмірі 11200 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, на підставі п. 4.3 Кредитного договору, його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 06 січня 2022 року відповідач частково здійснив оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50,00 грн. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 13.07.2023 року за кредитним договором № 4723803 від 04.09.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі в розмірі 47714,92 грн., а саме: 11200,63 грн. - заборгованість за кредитом; 25486,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. З копії договору № 21-06/2022 від 21.06.2022 року про відступлення права вимоги встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право вимоги за кредитним договором № 4723803 від 04.09.2021 року. В зв`язку з прострочення зобов`язання ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" нараховано інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по травень 2023 року в розмірі 9391,62 грн., та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 03.01.2022 року по 30.06.2023 року в розмірі 1637,30 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 04.09.2021 року укладено кредитний договір № 4723803, ТОВ "Авентус Україна" умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 11200,00 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 13.07.2023 року склалась заборгованість у розмірі 47714,92 грн., а саме: 11200,63 грн. - заборгованість за кредитом; 25486,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по травень 2023 року в розмірі 9391,62 грн., та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 03.01.2022 року по 30.06.2023 року в розмірі 1637,30 грн. Приймаючи до уваги, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" підлягають стягненню індекс інфляції та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованості за кредитним договором у розмірі 47714,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна" сплачено 2147,20 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.06.2023 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022, підписаний сторонами 29.06.2023, рахунок на оплату по замовленню № 61/29/06 від 29.06.2023 та платіжна інструкція № 598 від 29.06.2023. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Outcome: approved