Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] , через представника адвоката Бутенка О.А. (ордер т.2 а.с.25,26), звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період 01 травня 2011 року до 23 лютого 2021 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартири за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , здійснити їх поділ, визнавши по частки цих квартир за кожною із сторін. Здійснити розподіл судових витрат. Позивач на обґрунтування позовних вимог, вказує, що у квітні 2011 року переїхав з м. Павлоград Дніпропетровської області до м.Києва з метою створення сім`ї з відповідачкою. До квітня 2011 року сторони перебували у дружніх відносинах, однак сторонами було вирішено подальше проживання однією спільною сім`єю, ведення спільного домогосподарства, народження дітей. З травня 2011 року сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу; вели спільне господарство; перебували на спільному відпочинку, набували у власність майно та здійснювали його утримання, здійснювали ремонт житла, разом вирішували виникли медичні проблеми з безпліддям відповідачки. Так, сторонам систематично, починаючи з листопада 2015 року надавались медичні послуги із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій щодо штучного запліднення та зберігання біологічного матеріалу. Відповідачка у 2011 році зареєструвала його у належній їй квартирі [ADDRESS] , а згодом у квартирі [ADDRESS] . У лютому 2021 року [PERSON] повідомила [PERSON] про повне припинення між ними сімейних відносин. Позивачу достеменно невідомі підстави прийняття такого рішення з боку [PERSON] . Відповідач повідомила, що оскільки між ними припиняються сімейні відносини, придбане нерухоме майно зареєстровано на її ім`я, що вказано у державному реєстрі речових прав, а саме: квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , відтак [PERSON] не має прав на це нерухоме майно. Позивач вказує, що дані квартири були набутті сторонами у спільну сумісну власність у період часу, коли вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні їх кошти. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року у справі відкрито провадження про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с.34,35). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року задоволено заяву представника позивача про виправлення описки в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року: стягувач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , боржник [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] (том 2 а.с.42-43). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управлення державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м.Києва) інформацію щодо наявності актових записів перебування позивача у зареєстрованих шлюбах та з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» інформацію щодо здійснення переказів з боку [PERSON] на користь [PERSON] ( том 4 а.с.170,171). До суду 03 серпня 2021 року надійшла витребувана інформація № 899/5.1-50 від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управлення державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м.Києва), відповідно до якої відсутні актові записи про шлюб [PERSON] (том 4 а.с.190). 22 листопада 2021 року на виконання ухвали суду від 30 червня 2021 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надало суду відповідь від 08 листопада 2021 року № 20-2/4/10088, з якої вбачається відсутність інформації в базах даних щодо грошових переказів здійснених з боку [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01 січня 2010 до 31 грудня 2011 років (том 4 а.с.242). У листопаді 2021 року позивач [PERSON] , через представника [PERSON] , подав заяву про зміну предмету позову, посилаючись на положення ч.3 ст. 49 ЦПК України (том 4 а.с.244-248). Протокольною ухвалою суду від 01 грудня 2021 року прийнято заяву про зміну предмету позову (том 5 а.с.1-2). Змінивши предмет позову, позивач вказує, що йому стало відомо, що [PERSON] уклала шлюб з іншою особою, а тому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, визначивши інший період спільного проживання. Крім того, просить змінити спосіб поділу майна подружжя, стягнувши на користь відповідача грошову компенсацію його частки у спільному майні. Зокрема, відповідно до змінених позовних вимог позивач просить: 1) встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 01 травня 2011 року до 23 червня 2019 року; 2) визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 3) здійснити поділ спільної сумісної власності кв. [ADDRESS] , внаслідок чого: - визнати право власності на частку кв. [ADDRESS] за [PERSON] ; - визнати право власності на частку кв. [ADDRESS] за [PERSON] ; - припинити право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 4) визнати спільною сумісною власністю кв. [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] грошову компенсацію вартості частки кв. [ADDRESS] у розмірі 848 924,50 грн.; - припинити право спільної сумісної власності кв. [ADDRESS] (т.4 а.с.244-252). 16 червня 2021 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заявою з додатками (т.2 а.с.46-246, т.3 а.с.1-250, т.4 а.с.1-145). У відзиві вказується, що сторони знайомі зі школи, у квітні 2011 року позивач приїхав до Києва в гості, потім виявив бажання залишитися. Для можливості отримати ним роботу в Києва вона погодилась зареєструвати його у належній їй кв. [ADDRESS] . Відповідачка вказує, що вона працювала у різних банківських установах; розраховувала свій бюджет самостійно; володіла особистими рахунками у банківських установах; за кредитними зобов`язаннями відповідала особисто; спільного бюджету з позивачам не мала. Надавати допомогу позивачу це було її особисте рішення, витрачала тільки особисті кошти. Спірні квартири було придбано [PERSON] за кошти, отримані у борг у знайомих осіб: у 2010 році 50 000,00 доларів США, у 2011 - 60 000,00 доларів США, також за кошти, отримані за кредитом в ПАТ «Промінвестбанку», за відкритими з жовтня 2011 року до березня 2014 року банківськими депозитами. Оформлення (придбання) квартир відбувалось шляхом укладання відповідачкою договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості; договору купівлі-продажу облігацій; договору про відкриття рахунку в цінних паперах. У відзиві відповідачка вказує, що її батько з 2002 року перебуває на заробітках в Італії, де у 2014 році отримав кредит з метою купівлі квартири в м.Києві. Спірна квартира по [ADDRESS] була придбана за власні кошти батька та відповідачки. Вказується, для погашення платежів 30 січня 2028 року було продано квартиру по [ADDRESS] . Однією із умов реєстрації позивача у кв. [ADDRESS] , була добровільна допомога з боку позивача, як донора, у програмі ЕКЗ, яка проходила за кошти відповідачки. Вказується, що надання медичних послуг із застосування допоміжних репродуктивних технологій сплачувалось відповідачкою. Проведення операції 15 вересня 2014 року сплачено шляхом переведення коштів із медичної страхової ТОВ «КФ Альянс України» на рахунок медичного центру Adonis Family. Для лікування брала кошти у свого керівника [PERSON] у позику. Протягом 2011 -2021 років відповідачка мала своє особисте життя: мала відносини із чоловіком [PERSON] , неодноразово їздила із ним у м. Ужгород, м.Львів. Відповідач також здійснювала туристичні подорожі по Європі самостійно: у 2012, 2013 роках подорожувала з молодим чоловіком ( [PERSON] ) до Італії, Іспанії. У 2019 році відвідувала в Італії батька. Відповідачка вказує, що у жовтні 2018 році в США у нею відбулися заручини з її чоловіком [PERSON] ; 24 червня 2019 року вони уклали шлюб у м.Сакраменто, Штат Каліфорнія. 25 червня 2021 року представник позивач [PERSON] подав відповідь на відзив на позовну заяву з додатками (том 4 а.с.147-162). У відповіді вказується, що факт зняття з реєстрації у квартирі [ADDRESS] , яка була власністю відповідачки, та реєстрації його у спірній кв. [ADDRESS] свідчить про стабільність їх правовідносин у користуванні майном. Такі обставини не можуть свідчити про доводи відповідачки, що реєстрації позивачу необхідна було для його працевлаштування. Спільний переїзд у вказану квартиру з відповідачкою відбувся у 2015 році. Позивач вказує, що на момент 2011 року відповідачці не було встановлену медичного діагнозу безпліддя, що виключало мотиви у позивача стати донором біологічного матеріалу для відповідачки в обмін на право користування житлом та реєстрації в ньому. Звертає увагу, що у відзиві по позовну заяву відповідачка вказує на її стосунки з іншими чоловіка, про те чомусь донором виступив себе позивач. Позивач вказує, що за час спільного проживання подружні зради відповідачки не помічав. Також зазначає, що неодноразово пропонував укласти зареєстрований шлюб, однак відповідачка відкладала це питання. При цьому сторони проживали спільно, вели спільне господарство, спільно витрачали кошти для придбання нерухомого майна. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 08 лютого 2022 року (том 5 а.с.3). Згідно розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2023 року № 128 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 01 травня 2023 року, головуючою суддею у справі визначено А.В.Слободянюк (том 5 а.с.145,146). Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва А.В. Слободянюк від 05 травня 2023 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання (том 5 а.с.147). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, з підстав викладених у заявах, просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснив суду, що на початку стосунків вони з відповідачкою жили у гуртожитку за на Оболонському проспекті у місті Києві, наданому банком, у якому вона працювала. Всі свої гроші позивач вкладав у сім`ю, закупівлею продуктів займався він. У гуртожитку проживали в одній кімнаті, де було спільне ліжко, у сторін був кіт. У гуртожиток також приїздили родичі сторін. Позивач, як і відповідач, приймав участь у придбанні квартири на [ADDRESS] . Зі слів відповідачки вона отримала гроші також від продажу квартири її бабусі, позивач зі своєї сторони продав свою машину. Під час купівлі цінних паперів у процесі придбання квартири позивач був присутній, під час нотаріального оформлення квартири присутнім не був. Майно було зареєстровано на відповідача, оскільки вона працювала у банківській сфері, відповідач багато був у дорозі по роботі. В оформленні нерухомості повністю довіряв відповідачці. Ремонтом нової квартири займались удвох, закупівлею будівельних матеріалів та організацією ремонтних робіт займався позивач. За комунальні послуги сплачувала відповідач, оскільки документація була оформлена на неї. Меблі, техніку сторони купували разом. Сторони регулярно відпочивали разом: на Новий Рік у Карпати, подорожували до Криму, часто їздили до родичів позивача у м. Павлоград, коли з`явилась машина - до знайомих на дачу. Також позивач відвідував родичів відповідачки: були у сестри відповідачки у м. Дніпро, позивач був знайомив з матір`ю відповідачки, матір позивача також приїздили у гості до сторін у м. Київ. Сторони планували народження дітей, проте у 2013 році відповідачка перенесла операцію, після якої вже не могла мати дітей. У позивача та відповідача було декілька невдалих спроб зробити ЕКО, біологічні матеріали (ембріони) досі зберігаються у клініці. У медичних обстеженнях відповідачки позивач також брав участь, кошти передав відповідачці, а вона сплачувала. Офіційно оформлювати шлюб відповідачка не хотіла, пояснюючи тим, що багато їздила у відрядження за кордон та через це буде довгий процес зміни документів. У кінці 2017 року відповідачка поїхала до США на заробіток, повернулась у листопаді 2017 року. Потім знов поїхала у березні 2019 році і приїхала вже у 2021 році. З відповідачкою позивач спілкувався кожного дня по телефону, через месенджери. Відповідач розповідала, що хоче там залишитись, переїхати туди позивачу не пропонувала. Приблизно у лютому 2021 року відповідач у смс-повідомленні написала, що сімейні відносини у них припинились, щоб він виїжджав з квартири. Позивач не знав, що відповідач вже заміжня. У травні 2021 року, коли вона повернулась до України, відповідач запропонувала позивача суму, як частину у квартирі, розмір який був недостатнім, тому позивач відмовився від відшкодування вартості квартири. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що квартири були придбані відповідачкою за її особисті кошти: кошти вона брала у кредит, у свого батька, заробляла особисто, про що свідчать відповідні документи, наявні в матеріалах справи. Позивач жодним чином не довів свою матеріальну участь у придбанні квартир, іншого майна. За послугу з реєстрації та проживання у квартирі позивач контролював проведення ремонту у квартирах, допомагав із закупівлею будівельних матеріалів. Відповідач у 2017 та 2018 роках видала довіреності на ім`я позивача та її подруги [PERSON] , коли відповідачка була за кордоном, щоб вони займались її справами в Україні. У гуртожитку відповідачка проживала сама, оскільки за умовами проживання, там не могли жити сторонні особи. Відповідач допомогла позивачу з реєстрацією у квартирі, якого згодом за рішенням суду було визнано таким, що втратив право користування квартирою. У 2019 році відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] у США, а перед цим мала відносини з [PERSON] , якого знайомила із своїм батьком. Позивач спочатку заявляв про встановлення факту проживання однією сім`єю по 2021 рік, а коли дізнався про шлюб відповідачки, змінив період сумісного проживання - до 2019 року, що є також доказом недобросовісності та неправдивості тверджень позивача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Також суду давала показання, що [PERSON] з [PERSON] знайомі дуже давно, спочатку товаришували, а потім стали зустрічатись. Згодом [PERSON] поїхала до Києва та у 2011 році запросила [PERSON] до себе. Вони жили як сім`я, приїздили у до неї у гості у м. Павлоград, їздили разом до родичів [PERSON] , свідок також була знайома з мамою [PERSON] . [PERSON] розказувала свідку, що у них з [PERSON] все добре, планують дітей. Вели себе як пара, тримались за руки. Коли приїздили до свідка у гості, то спали завжди на одному ліжку. Жили разом приблизно 8 років, [PERSON] працював, робив ремонти у квартирах, всі гроші вкладав у ремонт. Вони з [PERSON] брали кредити. Свідок один раз у 2016 році була у квартирі, яка знаходиться у ЖК «Комфорт Таун», але [PERSON] тоді не було вдома, вона була за кордоном. Знає, що [PERSON] виписала сина з однієї з квартир, причин не пам`ятає. [PERSON] почала часто їздити за кордон, згодом їх стосунки погіршились. Свідок у судовому засіданні підтвердила, що на світлинах з матеріалів справи, містяться зображення її сина, [PERSON] , родичів зі сторони сина. Фото зроблені у квартирі свідка та квартирі у ЖК «Комфорт Таун». Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивача. Суду давала показання, що з [PERSON] вона була знайома приблизно з 2001 - 2002 року, вона зустрічалась з братом. Потім [PERSON] поїхав до [PERSON] до Києва, де вона жила у гуртожитку. Свідок ночувала у них у гостях у гуртожитку, у них було одне велике ліжко, на якому вони спали; також свідок приїздила до сторін у квартиру у житловому комплексі у 2016 році, проте [PERSON] тоді не було. Брат робив ремонти у квартирах, часто дзвонив свідку та її чоловіку радитись з цього приводу. [PERSON] працював, заробляв до 20 000,00 грн. [PERSON] розказувала свідку, що в них в них не виходить народити дитину, вона приймає ліки, разом ходили до лікарні. Стосунки у них були як у чоловіка та жінки, інших жінок у [PERSON] не було. Після 2011 року вони періодично приїжджали на машині до мами [PERSON] у гості, у неї ж ночували, разом приходили у гості і до свідка. За кордон разом [PERSON] та [PERSON] не їздили, [PERSON] постійно працював, робив ремонти. У судовому засіданні свідок підтвердила, що на світлинах, які були зроблені у її квартирі, а також у квартирі у ЖК «Комфорт Таун», зображені [PERSON] , [PERSON] , маленька дитина свідка; на фото також зображені родичі брата. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду пояснив, що позивач є його товаришем, знайомі з 2010 року. Суду давав показання, що спочатку свідок познайомився з [PERSON] , приблизно у 2006 - 2007 році через інтеренет, почали товаришувати, відпочивали разом з її компанією. У Карпатах у 2010 році на відпочинку у Карпатах познайомився і з [PERSON] . Сторони відпочивали разом, жили у одному номері, вели себе як пара. Також разом приїжджали відпочивати у Крим. Потім кожен рік з компанією їздили на шашлики, залишались у свідка на ночівлю, спали у одній кімнаті. Свідок був у гостях у [PERSON] та [PERSON] у гуртожитку, потім у квартирі на [ADDRESS] . При свідкові могли заходити разом до магазину, купували продукти разом, свідок не бачив, щоб вдома вони розділи продукти, все робили разом. [PERSON] з [PERSON] робили разом ремонт, відносились до житла як до спільного. У судовому засіданні свідок підтвердив, що на світлинах, які зроблені у Криму та в м. Києві, зображені сторони на відпочинку. Також свідок показав, що на прохання [PERSON] він зареєстрував її у себе у квартирі приблизно у 2011 році, потім вона знялась з реєстрації. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, живуть в одному будинку по [ADDRESS] . Познайомились [PERSON] та [PERSON] зі свідком приблизно у 2014 році, коли робили ремонт у квартирі, разом із свідком робили спільну систему відеонагляду у під`їзді будинку. Часто бачив їх зранку, коли вони йшли на роботу, увечері бачив разом із пакунками коли йшли додому. Дітей у них не було, особистим життям не ділились, але зі сторони виглядали як звичайне подружжя, чув як на свята у них вдома були гості. [PERSON] дуже тепло відносилась до доньки свідка, у сторін був кіт. Приблизно з 2019 року свідок вже разом сторін не бачив, [PERSON] жив один, інших жінок у квартирі свідок також не бачив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду показала, що знає [PERSON] та [PERSON] як її сусідів по будинку на [ADDRESS] . Познайомились, коли свідок з сім`єю заїхали у будинок. Спілкувались разом у квартирі свідка, приходили вони як подружня пара, розповідали про спроби зробити ЕКО , [PERSON] розповідала про операцію [PERSON] на нирках. Свідок декілька разів заходила до сторін додому. Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача. Із відповідачем свідок знайома з 2013 року, сторони разом неодноразово приїздили до свідка у гості до м. Дубно. Разом їздили до інших родичів позивача. Спали вони разом в одній кімнаті, [PERSON] представилась як цивільна дружина [PERSON] . Свідок їздила з [PERSON] по святим місцям, розповідала, що лікується, вони з [PERSON] планують народження дитини. У 2017 році свідок приблизно 10 днів жила у [PERSON] з [PERSON] у м. Києві, у квартирі на [ADDRESS] . Свідок спала у прохідній кімнаті, у [PERSON] з [PERSON] була своя спальня, у якій вони разом спали. Сторони разом готували їжу, всі побутові речі, їжа були спільними, у них був кіт. [PERSON] розповідала, як хворів у 2017 році [PERSON] , як вона його доглядала. Свідок повідомила, що у позивача був транспортний засіб, який він продав, доклав ці кошти та сторони купили квартиру. Із розмов між сторонами дізналась, що [PERSON] робив ремонт, купував матеріали для ремонту, вони планували спільне майбутнє. У судовому засіданні свідок підтвердила, що світлини, які містяться в матеріалах справи, були зроблені у брата свідка у 2015 році, ці фото з відпочинку сторін, деякі фото робила особисто свідок. На фото були зображені сторони та родичі позивача. Також у судовому засіданні були допитані два свідка зі сторони відповідача. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з [PERSON] у нього з 2005 року були близькі стосунки як у чоловіка та жінки, деякий час жили разом, знали батьків один одного. Разом відпочивали, подорожували до м. Кракова у 2014 році, у м. Мілан познайомився з батьком [PERSON] . Відносили у них припинились у 2017 рокі, коли [PERSON] поїхала до США. У судовому засіданні свідок давав показання, що після того, як [PERSON] переїхала до гуртожитку, вони сумісно жили у свідка з 2016 року по лютий 2018 року у його квартирі на [ADDRESS] . Свідок ніколи до гуртожитку не заходив, у квартирі на Регенераторній був там коли робився ремонт, ліжка там ще не було. Квартиру [PERSON] купувала за свої кошти, які брали у кредит, кошти виплачувала самостійно. Другу квартиру допомагав купувати їй батько, свідок участі у ремонті не брав, іноді допомагав з порадами. Також [PERSON] за власні кошти купила машину, вони разом зі свідком поїхали забирати машину з м. Ужгород, були у м. Львові, там робили світлини. Відомо, що [PERSON] мала медичні проблеми, проходила лікування у зв`язку з безпліддям, ці проблеми вони намагалась не обговорювати. На лікування витрачала кошти зі страховки, частину коштів давав її начальник Кравець. З позивачем свідок особисто знайомий не був. Про [PERSON] розказувала, що в неї є друг дитинства, який попросився прописатись у неї, потім допомагав [PERSON] з ремонтом квартир. У [PERSON] була своя компанія, з якою вона відпочивала, та свідок бачив світлини з таких відпочинків, проте у свідка була своя компанія, з якою він проводив час. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вони з відповідачкою є близькими подругами. Познайомились на роботі у банку у 2010 році. З 2010 року [PERSON] почала зустрічатись з [PERSON] , він приїздив до неї на роботу. [PERSON] звернулась до свідка з порадою щодо купівлі квартири, вона у 2010 році купила квартиру на [ADDRESS] , гроші вона позичала у колеги, до цього вона жила у гуртожитку. Квартиру потім здавала, а жила далі у гуртожитку. У 2011 році [PERSON] сказала, що у неї є друг з дитинства [PERSON] , який просився до неї прописатись для працевлаштування у м. Києві, [PERSON] хотіла йому допомогти, дозволила йому жити у квартирі приблизно з 2014 року. У 2013 році свідок в [PERSON] вирішили купити собі квартири, які знайшли у ЖК «Комфорт Таун». Остаточно кошти за квартиру відповідачка виплатила у 2014 році. Після купівлі квартири свідок не бачила, щоб хтось допомагав [PERSON] з ремонтом. У 2017 році [PERSON] вирішили купити ще одну квартиру разом з батьком, який жив за кордоном. Для цього також відповідачка взяла кредит у банку, за квартиру сплачувала окремими платежами. Гроші та правовстановлюючі документи відповідачка зберігала у сейфі свідка. Коли [PERSON] звільнилась з банку, почала багато подорожувати. Познайомилась із майбутнім чоловіком у кінці 2017 року до у 2018 році поїхала до нього у США познайомитись особисто. [PERSON] попросила свідка допомогти їй зі сплатою наступних платежів за другу квартиру та закінчити процедуру оформлення квартири, для чого дала свідкові дві довіреності (у 2018 та 2019 роках). Також [PERSON] дала довіреність свідку і [PERSON] для продажу машини. [PERSON] чекала документи на проживання в США, а у 2021 році разом із чоловіком приїхали до України. У 2014 році у відповідачки була платна операція по гінекології, яку оплатив її керівник з банку через страховку; у лікарні до [PERSON] приходили тільки свідок та [PERSON] . На процедури ЕКО гроші [PERSON] також брала у борг у свого керівника, після процедур додому відповідачку завозила свідок. [PERSON] разом з компанією друзів їздили в Крим та Карпати , [PERSON] також там був, вони разом святкували Нові Роки. Деякі свята відповідачка святкувала з [PERSON] . Також [PERSON] з [PERSON] приходили до свідка додому приблизно у 2014 році, у 2019 році [PERSON] приносив свідкові гроші. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в цивільному судочинстві відбувається в порядку окремого провадження. Разом з тим, за наявності спору про право, який випливає зі встановленого факту, такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження. Незалежно від того, в якому порядку розглядається справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до положень ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Судом встановлено, і не заперечувалось сторонами, що з 2011 року позивач [PERSON] перебував у м.Києві. З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 18 червня 2011 року до 28 грудня 2017 року. З 28 грудня 2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.50-51). Також згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 14784014 від 05 травня 2021 року [PERSON] з 28 грудня 2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по теперішній час (дата видачі довідки - 05 травня 2021 року) (том 1 а.с.52). Квартири, у яких був зареєстрований позивач, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 255867900 від 11 травня 2021 року, належали відповідачці [PERSON] на праві приватної власності: квартира за адресою: [ADDRESS] , а також квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56-57). За змістом наявної в матеріалах справи копії паспорту відповідачки, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 27 травня 2010 року (том1, а.с. 53). Також відповідно до копії ордера № 112 серії АВ від 18 травня 2010 року, [PERSON] на підставі рішення Правління Промінвестбанку та професійної спілки працівників Промінвестбанку № 21-10/176 від 18 травня 2010 року був виданий ордер на право зайняття житлової площі за адресою: [ADDRESS] , розміром 13,2 кв.м. (том 5, а.с. 22). В обґрунтування позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, позивач посилається на той факт, що сторони під час спільного проживання планували народження дітей, проте через проблеми зі здоров`ям відповідачки вимушені були звертатись за допомогою до допоміжних репродуктивних технологій. Так, позивачем була надана низка медичних документів. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] згідно наказу № 486 від 03 серпня 2015 року була направлена до Українського державного інституту Репродуктології НМАПО імені П.Л. Шупика для лікування безпліддя методами ДРТ (том 1, а.с. 127). Позивачем [PERSON] та [PERSON] у 2015-2018 роках по неодноразово укладались договори про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних технологій для проведення участі у програмах штучного запліднення: - Договір № ДРТ 1108/р від 18 листопада 2015 року про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій, укладений між ТОВ «НЕОМЕД 2007» та [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.134-135); - Договір № К/1611/р від 13 лютого 2016 року про надання послуг з кріоконсервацїї та зберігання біологічного матеріалу, укладений між ТОВ «НЕОМЕД 2007» та [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.138-139); - Договір № 1106/р від 09 грудня 2017 року про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій, укладений між ТОВ «НЕОМЕД 2007» та [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.149-150); - Договір № К-Р-3569 від 06 лютого 2018 року про надання послуг з кріоконсервації та зберігання біологічного матеріалу, укладений між ТОВ «НЕОМЕД 2007» та [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с.153-154). У відповідності до зазначених договорів, сторонам надавались послуги з відбору та зберігання біологічних матеріалів для подальшого використання у програмі штучного запліднення за допомогою репродуктивних технологій, перенесення ембріонів в організм пацієнта. Замовниками у всіх зазначених вище договорах зазначались [PERSON] , як дружина, та [PERSON] , як чоловік. При цьому виконавцем ТОВ «НЕОМЕД 2007» надавались послуги із зберігання біологічних матеріалів [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать акти про надані медичні послуги від 10 січня 2018 року, 23 лютого 2018 року, 07 квітня 2018 року, 09 липня 2018 року, 23 серпня 2018 року, 03 листопада 2018 року, 09 лютого 2019 року, 06 липня 2019 року, 03 червня 2020 року (том 1, а.с. 155-163). На переконання суду, участь сторін по справі у програмі штучного запліднення свідчить про їхнє бажання мати спільну дитину, що підтверджує ту обставину, що між сторонами склались відносини, притаманні подружжю. В обґрунтування обставин ведення спільного господарства, набуття ними спільного майна, здійснення його утримання, ремонту придбаних квартир, позивачем надано копії фіскальних та товарних чеків на придбання будівельних та оздоблювальних матеріалів, платником або отримувачем товарів, у частині з яких, вказано прізвище позивача (том 1, а.с. 243-250). Крім того, у квартиру [ADDRESS] , відповідач, відповідно до Договору № 2637 надання послуг від 28 травня 2019 року, замовляв виготовлення меблів; відповідно до Договору № 29/12-1 від 29 грудня 2018 року виготовлення та встановлення вікон та дверей (том 2, а.с.1-8). Також підписи позивача містяться у договорах з обслуговуючими організаціями, які надавали послуги з утримання квартири [ADDRESS] : у Договорі № 0111/734-Е на компенсацію витрат у зв`язку з використанням електричної енергії від 12 грудня 2018 року, Договорі № 0111/734-Д про надання послуг з технічного обслуговування домофонної системи від 12 грудня 2018 року, Договору № 0111/734-О на компенсацію витрат на охорону прибудинкової території від 12 грудня 2018 року (том 1, а.с. 233-241). Крім того, в матеріалах справи містяться копії світлин, на яких зображені сторони, родичі сторін (позивача), їх спільні друзі під час відпочинку, на свята та при проведенні дозвілля. Серед іншого, світлини також містять зображення обійм та поцілунків сторін (Т. 1, а.с. 88-125). Сторона відповідача під час розгляду справи не мала заперечень з приводу дійсності цих фото, зображених на них осіб та зафіксованих на них обставин, посилаючись лише на те, що фотографіями не можна довести спільне проживання сторін однією сім`єю. Отже, вирішуючи питання про встановлення факту проживання позивача та відповідачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу шлюб приймає до уваги проходження сторонами програм штучного запліднення із застосуванням репродуктивних технологій, а також наявні у паспорті сторони позивача дані про реєстрацію його місця проживання у квартирах по [ADDRESS] . При цьому, суд виходить з того, що реєстрація позивача у належних відповідачці квартирах відповідно відбувалась зі згоди відповідачки як власниці нерухомого майна, поряд із цим відповідачка посилаючись на те, що проживання позивача не було пов`язане із наявністю між ними сім`ї, жодним чином не надала доказів іншої необхідності у реєстрації позивача у вказаних квартирах. Твердження сторони відповідача про те, що у 2016 році вона зверталась до суду для зняття з реєстрації позивача у квартирі по [ADDRESS] не доведена відповідачем належними та достатніми доказами. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд не збирає докази самостійно. Сторона відповідача з клопотанням про витребування доказів, у разі наявності труднощів у їх отриманні, також не звертались Суд також приймає до уваги і надані стороною позивача спільні фото сторін, їх родичів та друзів, на яких зафіксовано спільний відпочинок, спільне дозвілля, спільне перебування сторін на родинних святах. Обставини, за якими були зроблені надані стороною позивача світлини, сторонами не заперечувались, у своїх показаннях свідки також підтвердили осіб та події, зафіксовані на світлинах. Водночас, надані стороною відповідача світлини, на яких, як стверджує сторона, зображені відповідач та [PERSON] , з яким вона зустрічалась, не можуть достеменно підтвердити обставини перебування у відносинах, притаманних чоловіку та жінці з [PERSON] (том 3, а.с. 61-64). Крім того, частина світлин, наданих стороною відповідача, через обраний масштаб, взагалі не дозволяє дослідити зміст зображень (том 3, а.с. 108-118). Про наявність факту спільного проживання однією сім`єю свідчать і покази свідків, адже свідки вказували, що спільне проживання сторін мало місце, як у кімнаті гуртожитку на Оболонському просп. у м. Києві та і в квартирі на [ADDRESS] . Поряд із цим, суд також приймає свідчення свідків про систематичне відвідування сторонами родичів позивача у м. Павлоград та м. Дубно, спільний зимовий та літній відпочинок сторін разом із друзями, покази свідків про принесення позивачем додому пакетів з магазинів, спільний вихід сторін із квартири на роботу вранці та повернення додому увечері. При цьому, суд не приймає до уваги заяву [PERSON] (батька відповідачки) від 22 лютого 2023 року (том 5, а.с. 135-137) та заяву [PERSON] (керівника відповідачки) від 14 березня 2023 року (том 5, а.с. 138-139), які були подані до суду одним стороною відповідача, оскільки вказані особи не були допитані судом в якості свідків, не складали присягу свідка і не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, а тому дані письмові заяви не являються належними та допустимими доказами у даній цивільній справі. Покази свідка [PERSON] та свідка [PERSON] про те, що сторони разом не проживали, спростовуються показами інших свідків, які підтверджували, що було спільне проживання між сторонами сім`єю, а також іншими доказами у їх сукупності, такими як спільне звернення сторін до медичної клініки для отримання послуг у репродуктивній сфері, спільного облаштування та купівлі оздоблення для квартири. Крім того, суд зважає на те, що всі свідки сторони відповідачки є її близькими особами/друзями. При цьому, свідок [PERSON] , надаючи суду показання про перебування з відповідачкою у стосунках, вказував період з 2005 року по 2017 рік, тоді як у додаткових письмових поясненнях відповідачка вказувала період квітень 2012 року - грудень 2014 року. Про наявність сімейних відносин з [PERSON] , на думку суду, свідчить також те, що відповідачка обрала саме позивача як майбутнього батька для зачаття дитини, а не свідка [PERSON] . Приймаючи рішення щодо встановлення факту проживання сторін однією сім`єю суд вважає підтвердженим придбання майна сторонами для спільного домашнього вжитку, оздоблення квартири, такі дані свідчать про наявність ведення сторонами спільного господарства та спільного побуту. Вказуючи у своїх заявах по суті справи з приводу проживання позивача лише у період відсутності відповідачки вдома, як послуга за реєстрацію позивача у її квартирах, відповідачка не навела жодних доказів з приводу того, що між сторонами була досягнута саме така домовленість. Суд вважає, що сторона відповідача надаючи власну оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам безпідставно зазначає про недоведеність вимог позивача щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, оскільки таку оцінку сторона відповідача надає окремо по відношенню до кожного доказу не враховуючи їх сукупності. Поряд із цим, суд оцінивши кожен окремий доказ у їх взаємозв`язку та надавши оцінку сукупності таких доказів, вважає доведеним належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Стосовно періоду проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд виходить із того, що початок спільного проживання дійсно має бути визначений 01 травнем 2011 року, оскільки така дата підтверджується показами свідків, поясненнями позивача та вказана дата прибуття позивача до Києва не заперечувалась самою відповідачкою. Кінець періоду спільного проживання, на думку суду, має бути визначений датою 05 березня 2019 року. Так, судом враховано, що відповідачка [PERSON] з 24 червня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що був укладений у м. Сакраменто, Каліфорнія, США, відповідно до Ліцензії і свідоцтва про шлюб, номер державної реєстрації [NUMBER] (том 4, а.с. 228-236). Суд приймає пояснення позивача, що він не був обізнаний про відносини відповідачки з іншими чоловіками після того, як вона почала від`їжджати за кордон на тривалий час, спілкування сторін у той час відбувалось із застосуванням інтернет-зв`язку. Кінець періоду спільного проживання, а саме до 05 березня 2019 року підтверджується копією закордонного паспорта відповідачки, який містить у графі «візи» штамп про відліт відповідачки авіасполученням 05 березня 2019 року (том 3, а.с. 99), та підтверджується самою відповідачкою у відзиві на позовну заяву про те, що саме цією датою вона відлетіла до батька в Італію, та 16 березня 2019 року до США, де перебувала до 05 травня 2021 року. Щодо вимог позивача про визнання квартир спільною сумісною власністю сторін та подальшого їх поділу між сторонами, суд враховує наступне. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що під час спільного проживання сторін однією сім`ю, позивач та відповідач систематично отримували доходи. Так, на підтвердження наявності отримуваних доходів за місцем роботи, позивачем надана інформація з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків: за період з ІІ кварталу 2011 року по 2015 рік. За вказаний період [PERSON] було виплачено заробітну плату на суму 104 101,29 грн.; та за період з 2016 року по І квартал 2019 року - 415 727,34 грн. заробітної плати та соціальних виплат (том 4, а.с. 155-159). Заробітна плата, а також страхові виплати, відповідачки відповідно до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків відомостей, за період з ІІ кварталу 2011 року по І квартал 2019 року склали 1 040 282,87 грн. (том 2, а.с. 71-76). Із матеріалів справи вбачається, що на ім`я відповідачки [PERSON] в ПАТ «Промінвестбанк» у період з 18 серпня 2011 року по 11 лютого 2014 року відкривались депозитні рахунки у національній валюті та іноземній валюті: у національній валюті на суму 137 200 грн., в іноземній валюті на суму 78 149,00 дол.США (том 2, а.с. 75-113). За поясненнями відповідачки, грошові кошти, внесені на депозитні рахунки банку, були кредитними коштами, які були нею отримані в якості кредиту в ПАТ «Промінвестбанк» під заставу квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Також у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за № 11, роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, наведені норми законодавства та зазначені обставини свідчать про те, що кошти у вигляді заробітної плати, які отримані сторонами, а також грошові кошти, внесені до банківської установи, та доходи від таких внесків, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У період спільного проживання сторін із 01 травня 2011 року до 05 березня 2019 року, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2021 року, за відповідачкою [PERSON] відбулась реєстрація права власності: - 16 липня 2014 року квартири [ADDRESS] (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 414732680000) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 24663188 від 24 липня 2014 року; - 15 жовтня 2019 року квартири [ADDRESS] (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 1938584580000) на підставі Договору купівлі-продажу облігацій БВ-184/17-9 від 08 грудня 2017 року, Договору про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу облігацій від 13 березня 2019 року, Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості Б-0111/13/734 від 08 грудня 2017 року, Договору про внесення змін та доповнень до Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості від 13 березня 2019 року, Акту про пред`явлення лоту облігацій до погашення № 0111/734 від 28 березня 2019 року, Акту погашення облігацій (Лоту) від 28 березня 2019 року, Довідки про виконання умов договору № 8 від 29 березня 2019 року, Довідки про сплату № 1503/6 від 15 березня 2019 року, Витягу із списку інвесторів від 29 березня 2019 року, Акту приймання-передачі квартири від 28 березня 2019 року (том 1, а.с. 37-38). Так, за матеріалами справи, 09 вересня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» (товариство) та відповідачкою [PERSON] (інвестор) укладено Договір Б-1813/5/089 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, яким є квартира (будівельний номер квартири [ADDRESS] ; загальна площа -39,39 кв.м, житлова площа - 15,62 кв.м. (п.2.2). Відповідно до п.2.4 інвестор зобов`язується набути право власності на об`єкт шляхом укладання договору купівлі-продажу облігації; Емітент облігацій - ПрАТ «НЕО ВІТА», облігації є іменними цільовими (забезпеченими); номінальна вартість однієї - 70,55 грн.; кількість облігацій - 3 939,00 грн. Початок погашення облігацій - 01 червня 2014 року, дата погашення - 01 грудня 2014 року (том 1, а.с.164-167). Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 06 травня 2014 року, до Договору Б-1813/5/089 про участь у будівництві об`єкту нерухомості від 09 вересня 2013 року внесено зміни щодо площі об`єкту нерухомості (загальна площа - 39,5 кв.м, житлова площа - 15,7 кв.м. та кількості облігацій (розмір Лото) - 3 950 шт. (том 1, а.с.168). Договором про внесення змін та доповнень від 27 травня 2014 року, до Договору Б-1813/5/089 про участь у будівництві об`єкту нерухомості від 09 вересня 2013 року, між сторонами досягнута домовленість щодо зміни номеру квартири, вказано номер квартири - 7-89 (том 1, а.с.169). 09 вересня 2013 року укладено Договір № БВ-167/13-10 купівлі-продажу облігацій між Товариством з обмеженою відповідальності (ТОВ) «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» (продавець), що діє від свого імені та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікаваного венчурного інвестиційного фонду «Комфорт таун», від імені і за рахунок якого на підставі Замовлення № БД-12/11-1/1250 від 09 вересня 2013 року до договору доручення на брокерське обслуговування № Б-12/11 від 24 березня 2011 року, діє ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «ГЛОБАЛ», та [PERSON] (покупець). Відповідно до даного договору, продавець передає у власність покупцю, який зобов`язується прийняти та оплати Лот облігацій, номінальна вартість однією облігації - 70,55 грн., Лот облігацій (кількість) - 3 939 шт., щодо придбання у власність об`єкта нерухомості - квартири, будівельна адреса: [ADDRESS] . Згідно п.3.2. сума Договору на момент його укладання складає 512 582,07 грн. без ПДВ, при курсі НБУ 7,993 грн. за 1 долар США, що на момент підписання договору становить 64 128,87 доларів США (п.1,3,п.2.3, том 1, а.с.175-178). До даного Договору № 167/13-10 від 09 вересня 2014 року внесено зміни та доповнення Договором № 1 від 06 травня 2014 року, відповідно до якого змінено розмір Лоту облігацій (кількість) - 3 950 шт., дата закінчення погашення 01 грудня 2014 року. (т.1, а.с.179). Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 03 червня 2014 року, квартиру [ADDRESS] , передано [PERSON] для проведення ремонтних робіт (том 1, а.с.170). Відповідно до акту приймання-передачі від 04 червня 20214 року дану квартиру передано відповідачці з відповідними характеристиками квартири. Пунктом 5 заначено, що це акт є невід`ємною частиною Акту про погашення облігацій (лоту) від 04 червня 2014 року. За пунктом 5 цей акт є підставою для набуття інвестором первісного права власності на об`єкт, оформлення свідоцтва про право власності на об`єкт та його державної реєстрації (том 1, а.с. 171). 04 червня 2014 року між ПрАТ «НЕО ВІТА» та [PERSON] складено Акт погашення облігацій (Лоту) у кількості 3 950 шт. Відповідно до п.п.3.7.3 Договору про участь у будівництві об`єкта нерухомості, товариство погашає облігації (Лот) шляхом передачі інвестору об`єкта, яким є квартира [ADDRESS] (том 1, а.с.187). Як вбачається з Акту від 04 червня 2014 року виконання зобов`язань до Договору № БВ-167/13-10 купівлі-продажу облігацій від 09 вересня 2013 року, продавець - ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» передав, покупець - [PERSON] прийняла та оплатила Лот облігацій (розмір Лоту) - 3 950 шт.,загальна вартість - 585 876,99 грн. На дату підписання Акту розрахунки за Договором здійснені у повному обсязі, Лот облігацій зараховано на рахунок у цінних паперах покупця, всі інші умови Договору виконані належним чином (том 1, а.с.188). Разом із поданням позовної заяви до суду, позивачем був наданий Звіт від 22 березня 2021 року про оцінку майна: житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновків якого, ринкова вартість вказаної квартири станом на 22 березня 2021 року складає 62 845,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 1 741 949,00 грн. (том 1, а.с. 58-62). Належність зазначеної квартири на праві особистої власності [PERSON] обґрунтовувала тим, що частина коштів на її купівлю була спрямована із кредитних коштів у сумі 250 000,00 грн., отриманих нею у ПАТ «Промінвестбанк», частина коштів були її власними коштами із депозитних та інших рахунків, які оплачувались через касу банків особисто відповідачкою. Щодо кредитних зобов`язань [PERSON] , стороною відповідача надано до суду копії виписок ПАТ «Промінвестбанк» по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 01 січня 2003 року по 13 травня 2021 року, відповідно до якого вбачається, що станом на 06 вересня 2013 року [PERSON] має кредиторську заборгованість у сумі 250 000,00 грн. Виписки мають посилання на Угоду № 009PIL2132490020 від 06 вересня 2013 року (том 2, а.с. 181-246). Разом з тим, у матеріалах справи відсутня Угода № 009PIL2132490020 від 06 вересня 2013 року, а тому суд позбавлений можливості встановити умови кредитування відповідачки та цілі, на які був наданий кредит банківською установою. Отже, спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбних відносин, стороною відповідача не надано доказів про те, що вказана квартира була придбана за особисті кошти відповідача, не доведено належними та достатніми доказами природу походження коштів, які були витрачені на придбання квартири, як особистих. За таких обставин, ураховуючи, що дата набуття квартири [ADDRESS] , знаходиться в межах встановленого судом факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу (16 липня 2014 року), суд дійшов висновку, що вказане нерухоме майно слід визнати спільною сумісною власністю сторін та в порядку його поділу визнати за кожним з них право власності на частину спірної квартири. Також судом встановлено, що у період спільного проживання сторін, відповідачкою [PERSON] (інвестор) з Приватним акціонерним товариством (ПрАТ) «НЕО ВІТА» (товариство) 08 грудня 2017 року було укладено Договір Б-0111/13/734 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, яким є квартира (будівельний номер квартири [ADDRESS] ; загальна площа 38,5 кв.м, житлова площа 10 кв.м. (п.2.2). Відповідно до п.2.4 інвестор зобов`язується набути право власності на об`єкт шляхом укладання договору купівлі-продажу облігації: Емітент облігацій - ПрАТ «НЕО ВІТА», облігації є іменними цільовими (забезпеченими); номінальна вартість однієї - 137,70 грн.; кількість облігацій - 3 850 шт. Початок погашення облігацій - 22 листопада 2019 року, дата закінчення погашення - 01 листопада 2020 року (том 3 а.с.22-28). Також 08 грудня 2017 року укладено Договір № БВ-184/17-9 купівлі-продажу облігацій між Товариством з обмеженою відповідальності (ТОВ) «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» (продавець), що діє від свого імені та рахунок активів Пайового закритого недиверсифікаваного венчурного інвестиційного фонду «Комфорт таун», від імені і за рахунок якого на підставі замовника № БД-12/11-1/1250 від 09 вересня 2013 року до договору доручення на брокерське обслуговування № Б-12/11 від 24 березня 2011 року, діє ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «ГЛОБАЛ», та [PERSON] (покупець). Відповідно до даного договору продавець передає у власність покупцю, який зобов`язується прийняти та оплати Лот облігацій, номінальна вартість однієї облігації - 137,7 грн., Лот облігацій (кількість) - 3 850 шт., щодо придбання у власність об`єкта нерухомості - квартири, будівельна адреса: [ADDRESS] ; п.2.2 закінчення терміну погашення облігацій - 01 листопада 2020 р.; п.3.2. сума Договору на момент його укладання складає 36 498,00 доларів США без ПДВ, згідно курсу долара США до української гривні, що на момент підписання договору становить 985 446,00 грн. ( том 3 а.с.29-36). 08 грудня 2017 року між ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «ГЛОБАЛ» та [PERSON] укладено Договір про обслуговування рахунку в цінних паперах № Д-85760/17 (том 1 а.с. 219-221). Договором про внесення змін та доповнень № Б/Н від 13 березня 2019 року до Договору № БВ-184/17-9 купівлі-продажу облігацій від 08 грудня 2017 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» (продавець) та [PERSON] (покупець), внесено зміни до Договору № БВ-184/17-9 купівлі-продажу облігацій від 08 грудня 2017 року щодо об`єкта нерухомості, адресою якого стало: [ADDRESS] ; кв. 2-734 (том 3 а.с.37). Як вбачається, відповідно до платіжних доручень з грудня 2017 року до серпня 2018 року платником за Договором № БВ-184/17-9 купівлі-продажу облігацій від 08 грудня 2017 року (щодо інвестування квартири [ADDRESS] ) значиться [PERSON] . Дата останнього платежу, згідно квитанції № 34655, є 29 серпня 2018 року (т.1 а.с.222-231). За Договором № БВ-184/17-9 купівлі-продажу облігацій від 08 грудня 2017 року (п.п. 4.1.10) встановлено покупцю кінцевий строк оплати облігацій по договору - не пізніше 01 вересня 2018 року (том 3, а.с.31). Крім того, як вказувала сама відповідачка у відзиві на позовну заяву, 01 вересня 2019 року відбулась повна сплата вартості вказаної квартири. За матеріалами справи, 28 серпня 2018 року [PERSON] за довіреністю, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сиротюк О.В. № 7380, уповноважила [PERSON] та/бо [PERSON] , вчиняти від її імені будь-які правочини щодо набуття нерухомого майна, цінних паперів. Окрім інших повноважень, [PERSON] уповноважила також укладати акти прийому-передачі. Довіреність дійсна до 28 серпня 2019 року (том 3 а.с.42). Так, 28 березня 2019 року між ПрАТ «НЕО ВІТА» та [PERSON] , від імені якої поставив свій підпис [PERSON] , складено Акт про пред`явлення лоту облігацій до погашення № 0111/734, відповідно до якого сторони підтверджують відсутність взаємних претензій сторін стосовно пред`явлення Лоту облігацій до погашення. Товариство підтверджує своє зобов`язання передати інвестору квартиру за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.215). 28 березня 2019 року [PERSON] також підписав Акт щодо погашення облігацій ( Лоту ), укладений з ПрАТ «НЕО ВІТА»; Акт прийому-передачі від 10 грудня 2018 року квартири за адресою: [ADDRESS] ; кв. 2-734 з наданням ключів, вказано стан квартири (том 1 а.с.212, 214). За актом виконання зобов`язань від 13 березня 2019 року до Договору купівлі-продажу облігацій № БВ-184/17-9 від 08 грудня 2017 року, підписаним ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ» та [PERSON] від імені [PERSON] , сторони погодили про повний розрахунок по договору, загальна вартість сплачених цінних паперів становить 997 570,44 грн. (том 1, а.с. 213). Згідно Акта приймання-передачі квартири від 28 березня 2019 року, ПрАТ «НЕО ВІТА» відповідно до умов Договору про участь в будівництві об`єкта нерухомості № Б-0111/13/734 від 08 грудня 2017 року, погашає облігації (Лот) товариства, шляхом передачі інвестору - [PERSON] об`єкта, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 38,5 кв.м., житлова - 10 кв.м. Цей Акт є невід`ємною частиною Акту про погашення облігацій (Лоту) від 28 березня 2019 року. Акт підписано [PERSON] ( т.1 а.с.210). Згідно Акта від 28 березня 2019 року про виконання зобов`язань, відповідно до умов Договору про участь в будівництві об`єкта нерухомості № Б-0111/13/734 від 08 грудня 2017 року, ПрАТ «НЕО ВІТА» та [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , підписанням цього Акту засвідчили виконання сторонами у повному обсязі усіх своїх зобов`язань, товариство передало усі необхідні документи для оформлення права власності (том 1 а.с.211). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2021 року, реєстрація права власності за відповідачкою [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , відбулась 15 жовтня 2019 року (том 1, а.с. 37-38). Разом з тим, визначальним при поділі нерухомого майна, набутого за договором інвестування в будівництво особами, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, є не дата реєстрації права власності на новостворене майно, а період сплати пайових внесків на об`єкт інвестування. Такі правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду у від 05 серпня 2020 року у справі №682/2493/16-ц (провадження №61-48605св18), від 18 вересня 2018 року у справі №759/13140/14-ц (провадження №61-24055св18). За матеріалами справи, датою останнього платежу в інвестуванні квартири [ADDRESS] , згідно квитанції № 34655, є 29 серпня 2018 року (т.1 а.с.222-231). Отже, сплата належних платежів на об`єкт інвестування відбувалась у період проживання сторін однією сім`єю. За поясненнями відповідачки, належність даної квартири на праві особистої власності [PERSON] обґрунтовувала тим, що кошти у сумі 19 000,00 євро (9 500,00 + 9 500,00) на купівлю квартири надав її батько - [PERSON] (том 3, а.с. 2), який з 2002 року проживав на території Італії та який взяв кредит для цієї мети, а також тим, що іншу частину вкладених коштів у сумі 24 000,00 дол. США, що складала гривневий еквівалент у розмірі 537 100,00 грн., відповідачка отримала від продажу її власної іншої квартири за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що частина коштів для купівлі спірної квартири у сумі 19 000,00 євро є саме грошові кошти, які було подаровано її батьком. Суду не надано договору дарування грошових коштів, посвідченого нотаріально, як і не надала відповідач доказів того, що батьком укладались будь-які кредитні договори з метою купівлі нерухомості. До відзиву на позовну заяву були додані документи іноземною мовою, в якості докази надання кредиту батькові відповідачки (том 3, а.с. 12-18). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Процес доказування в суді включає, серед іншого, і подання письмових доказів або їх копій. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, враховуючи наведене, надані відповідачкою копії документів не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки складені на іноземній мові, а відповідачкою не додано їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою. Не можуть бути також належними та достатніми доказами походження грошових коштів на купівлю нерухомого майна показання свідків, а також письмова заява батька відповідачки - [PERSON] , адже засобами доказування у даному випадку повинні бути письмові докази, зокрема довідки про доходи, кредитні договори та договори дарування, тощо. Судом також встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 13 січня 2018 року відповідачка [PERSON] відчужила належну їй кв. [ADDRESS] , загальна площа - 27,9 кв.м, житлова площа 14,9 кв.м.; договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю., реєстраційний номер № 120. Відчуження даної квартири здійснено за вартістю - 537 100,00 грн. (п.4 том 3, а.с.38, 39). Вказана квартира належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5352 (том 3, а.с.40,41). Отже, з огляду на період набуття даної квартири у власність, вона була особистою приватною власністю відповідачки. Відтак грошові кошти у розмірі 537 100,00 грн., отримані за її продаж, є особистими коштами [PERSON] . Суд бере до уваги доводи сторони відповідача у тому, що зазначена квартира була продана нею з метою придбання іншої квартири, більшої за розміром, з метою покращення житлових умов. З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм закону, суд вважає, що з метою придбання спірної квартири відповідачкою було витрачено власні кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] у розмірі 537 100,00 грн, що складає 53,84 % вартості спірної квартири, яка була придбана за ціною 997 570,44 грн. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із поданням позовної заяви до суду, позивачем був наданий Звіт про оцінку майна від 22 березня 2021 року: житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновків якого, ринкова вартість вказаної квартири станом на 22 березня 2021 року складає 61 254 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 1 697 849,00 грн. (том 1, а.с. 74-84). У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про те, що з метою придбання спірної квартири відповідачем було витрачено власні кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності кв. [ADDRESS] , та які складають 53,84 % від вартості спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , тому грошовий еквівалент належній відповідачці на праві особистої приватної власності частці у квартирі, станом на момент звернення позивача до суду, складає 914 121,90 грн. Разом з тим, суд вважає, що грошові кошти у розмірі 783 727,10 грн., витрачені [PERSON] на придбання спірної квартири [ADDRESS] , є спільними коштами сторін справі, оскільки відповідачкою не доведено суду, що кошти у вказаному розмірі є її власними коштами. Такі кошти є її доходом, отриманим у період спільного проживання з позивачем як подружжя, а тому є їх спільними коштами. Ураховуючи, що судом встановлено факт проживання сторін у період з 01 травня 2011 року до 05 березня 2019 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, грошові кошти у розмірі 783 727,10 грн. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (1 697 849,00 - 914 121,90 =783 727,10 грн). Вирішуючи питання щодо визначення частки житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яка відноситься до спільної сумісної власності сторін та її поділу, суд виходить з таких розрахунків: - 100% вартість квартири складає 1 697 849,00 грн., з яких 783 727,10 грн. є спільною сумісною власністю, що підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, тобто по 391 863,55 грн. кожному. Решта 914 121,90 грн. є особистою власністю [PERSON] ; - частка особистої власності [PERSON] , з урахуванням сплати нею власних коштів за спірну квартиру у розмірі 914 121,90 грн., складає 5384/10000 та, відповідно, 4616/10000 частки становлять спільну сумісну власність у майні. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд, доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. На підставі викладеного,

Outcome: partial