Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даною заявою до відповідача, свої вимоги мотивує тим, що 25 років, а саме з 1997 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] 1975 р.н. Зазначає, що з 1997 року він та [PERSON] фактично проживали разом однією сім`єю в цивільному шлюбі без реєстрації шлюбу за адресою - [ADDRESS] , а з 2002 року переїхали і почали проживати в [ADDRESS] . Вказує, що в 2003 році батьки продали квартиру в місті Сокалі та частину коштів від продажу позивач вклав у квартиру в смт. Жвирка. У них з [PERSON] був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, а з 2004 року разом займалися реконструкцією та благоустроєм квартири, робили капітальний ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Також всі свята проводили спільно в колі рідних та друзів, як одна сім`я. [INFO] у нах народилась донька [PERSON] . Вони проживали всі ці роки разом однією сім`єю, але шлюб не реєстрували, оскільки цивільна дружина [PERSON] спочатку не хотіла, а пізніше всі вже звикли до такої ситуації. Позивач дбав про дружину під час вагітності, забирав дружину з донькою з пологового будинку, завжди опікувався ними. Позивач працював та утримував свою сім`ю, що підтверджується копією витягу та виписки про реєстрацію його як підприємця. Позивач завжди купував усе необхідне, дитина і цивільна дружина перебували на його повному утриманні. В жовтні 2021 році цивільна дружина позивача раптово тяжко захворіла, в цей час вони займалися її лікуванням і не думали про реєстрацію шлюбу. Позивач дбав про дружину під час її хвороби та лікував її і підтримував до кінця. Зазначає, що з цивільною дружиною вони проживали разом за адресою - [ADDRESS] , до [INFO], тобто до моменту її раптової смерті внаслідок важкої хвороби. Після смерті цивільної дружини залишилася спадщина, а саме квартира, що знаходиться в [ADDRESS] тапозивач прийшов до нотаріуса де хотів подати заяву на прийняття спадщини для нього і для доньки, однак нотаріусом йому було роз`яснено, що вони із спадкодавицею офіційно не перебували у шлюбі, а їх донька по документах йому не рідна, тому він може звернутися до суду із відповідним позовом. Зазначає, що після смерті цивільної дружини він залишився проживати у їх квартирі, там де і проживали. Після смерті дружини їх донька проживала разом із ним, але відповідно до документів позивач їй чужа людина. Станом на дату звернення до суду Відділом «Служби у справах дітей» Сокальської міської ради призначено опікуна для його доньки з числа родичів. Дитина проживає в с. Острів, Червоноградського району, Львівської області. Просить суд встановити факт, що він та [PERSON] 1975р.н., яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1997 року до [INFO] тобто до дня смерті [PERSON] . Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Брух А.О. вказав, що позовних вимог сторона відповідача не визнає та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивач та матір відповідачки періодично спільно проживали. Однак відносини які були складені між ними, аж ніяк не можна назвати такими, що притаманні подружжю. Доводи на які посилається позивач в підтвердження факту проживання однією сім`єю є голослівними та не відповідають дійсності. Позивач протягом тривалого часу зловживає алкогольними напоями внаслідок чого періодично проходить лікування. Через таке зловживання алкоголем матір відповідачки періодично виганяла [PERSON] з свого будинку. Після проходження лікування останній знов просився до неї. Але між ними були відсутні так і обов`язкові елементи сім`ї як спільний побут, ведення спільного господарства та спільний бюджет. Позивач вказує, що у нього з [PERSON] народилась спільна дитина - [PERSON] . Однак, такі твердження є голослівними, адже запис про народження дитини зроблений зі слів матері. Позивач не є біологічним батьком дитини. Останній за 10 років після народження дитини і по цей час не встановив своє батьківство чи бодай усиновив малолітню. І навіть після смерті [PERSON] не вжив заходів, щодо підтвердження свого батьківства та дій щодо її усиновлення чи встановлення над нею опіки. Зазначає, що факт народження дитини біологічним батьком якої не є [PERSON] вкотре підтверджує, що між позивачем та [PERSON] були відсутні сімейні відносини. [PERSON] народила дитину від іншого чоловіка. 14.02.2023р. дитині надано статус дитини сироти, а рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вважає, що пред`явленим позовом позивач переслідує лише одну мету, а саме майнову, забрати від дитини половину належного їй будинку після смерті її матері. Зазначає, що не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що він працював та утримував свою сім`ю, в підтвердження чого надано витяг та виписку про реєстрацію його як ФОП, адже такий документ не підтверджує наявність будь якого доходу у нього та що головне, те, що даний дохід був спільним для нього та [PERSON] .. Крім цього, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він разом із [PERSON] здійснював капітальний ремонт та реконструкцію у будинку по [ADDRESS] , так як такі роботи у будинку не проводились. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що під час хвороби [PERSON] він займався її лікуванням та підтримував її. Позивач в цей час жив своїм життям, займався перевезеннями людей, їздив за кордон, а постійний догляд [PERSON] здійснював її брат [PERSON] . За час спільного життя у них був відсутній спільний бюджет, [PERSON] була вимушена за власні кошти купувати їжу, одяг для себе і дитини, в тому числі за браком коштів такі брались у борг. Позивач не давав жодних коштів на лікування [PERSON] , кошти збирала родина, а також громада парафії церкви смт.Жвирка на чолі з отцем [PERSON]. Аналогічно після смерті [PERSON] організацією похорону займався отець [PERSON] . Позивач жодної матеріальної допомоги [PERSON] не надавав. Після смерті [PERSON] за житлом залишились борги за комунальні послуги, а саме за газ 3753,46 грн. та розподіл газу 1589,60 грн., які були сплачені родиною [PERSON] а не позивачем. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чернявська Х.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, в обґрунтування вимог зіслались на доводи, ті, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Брух А.О. в судовому засіданні позовних вимог не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, підтримали обґрунтування викладене у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її рідним братом. Зазначила, що з 1997р. її брат проживав спільно із [PERSON] . Спочатку вони проживали в м. Сокаль, а з 2004р. стали проживати в смт. Жвирка та вели спільний побут. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . [PERSON] хворіла більше року та [INFO] померла. Позивач до дитини юридичних прав немає, так як шлюбу вони з [PERSON] не реєстрували. Весь час вони з дочкою проживали разом. Коли [PERSON] захворіла всі допомагали, і вона, сусіди, парафія церкви. Зазначила, що [PERSON] їй пояснила, що не хоче реєструвати дочку так як будуть більші виплати на дитину, що їй радили друзі. Після смерті [PERSON] дитину забрали її родичі та не дають з нею бачитися, заблокували спілкування. Свідок [PERSON] показала, що позивач дійсно проживав з [PERSON] разом, однак спільного побуту у них не було. [PERSON] сама вела господарство, робила ремонт квартири, гроші вона мала свої. Зазначає, що [PERSON] жалілася на позивача, сама їздила на заробітки. [PERSON] коли повернулася з Польщі сказала позивачу, що є вагітною. Після народження дитина вона була змушена продати дачу щоб утримувати дочку. Реєструвати позивача в квартирі [PERSON] не хотіла. В стані алкогольного сп`яніння він виганяв її з дитиною. [PERSON] боялася позивача. Коли [PERSON] захворіла допомагали по догляду за дитиною вона та її сестра так як позивач перебував в рейсах по перевезенню. Похованням [PERSON] займалась громада, дитина проживала із нею та згодом був призначений опікуном [PERSON] який забрав дитину проживати до себе. Від психолога дитина дізналася, що позивач не є її рідним батьком і вона не хоче із ним спілкуватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює 14 років продавцем в магазині, що знаходиться в смт. Жвирка та куди часто приходила [PERSON] . В магазин також приходив позивач, однак вони розраховувались окремо. Коли не було коштів [PERSON] брала продукти у борг. Після смерті [PERSON] в магазині був борг 2500грн., та позивач двічі приходив бажаючи сплатити його. Свідок [PERSON] показала, що відносини між [PERSON] та позивачем не були хорошими. [PERSON] жалілася на нього. Їй відомо, що [PERSON] закладала в ломбарді сережки та каблучку. Старалася для сім`ї виключно [PERSON] . Навіть коли вона захворіла позивач поїхав та не попрощався з нею та дитиною. Більше 15 років вони проживали разом. Позивач бив її. Коли [PERSON] приїхала з Польщі то сказала позивачу, що є вагітною від іншого і запропонувала щоб він залишив її. Однак позивач залишися проживати разом із нею. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] їздила на заробітки в Польщу. З позивачем вони жили разом біля 27 років. Дитина народилася під час їх спільного проживання. Спочатку позивач з [PERSON] проживав в м. Сокаль, а згодом в смт. Жвирка. Дитина називала позивача батьком. Заслухавши сторони та дослідивши докази в справі в їх сукупності суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, встановлено, що [INFO] в смт. Жвирка Червоноградського району Львівської області померла [PERSON] . Із копії свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження, зокрема встановлено, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно акту про фактичне місце проживання складеного 26.12.2022р. комісією Сокальської міської ради Львівської області та сусідів встановлено, що за адресою - [ADDRESS] є зареєстрованими [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту підтверджено фактичне проживання за даною адресою [PERSON] , [INFO] з 2002р. Фактично [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, спільно утримували майно, житло, проводили його ремонт та добудову з 2002р. Спільно виховували доньку, яка народилася [INFO] . Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2007р. встановлено, що [PERSON] в цілому на праві приватної власності на підставі розпорядження виконкому Жвирківської селищної ради від 23.04.2007р. належить квартира [ADDRESS] . Дослідженими фото, що надані позивачем встановлено перебування позивача із [PERSON] у пологовому відділенні та моменти їх спільного побуту. Згідно копії виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та копії свідоцтва платника єдиного податку, ліцензії, встановлено, що [PERSON] зареєстрований як підприємець та надає послуги з перевезення пасажирів на таксі. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною другою статті 3 СК України, визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другоїстатті 21СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Також Верховний Суд вказав, що для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідною умовою є встановлення факту неперебування особи у будь-якому іншому шлюбі. За такого, в силу положень статті 74 СК України, перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Суд вважає, що наявні у справі докази беззаперечно свідчать про те, що позивач [PERSON] проживав із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із 1997 року по день смерті [PERSON] [INFO] , причому ні він ні [PERSON] в іншому шлюбі не перебували. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, про який просить заявник, породжує юридичні наслідки, а саме у заявника виникає право на спадкування за законом та оформлення спадщини, після смерті [PERSON] , чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а тому суд вважає за необхідне вимоги заяви задовольнити та встановити факт спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Разом з тим суд вказує, що ЦПК України в редакції від 18.03.2004р. набрав чинності 01.09.2005р., тому факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини позивача з [PERSON] без реєстрації шлюбу визначається саме з цієї дати, оскільки ЦПК України в іншій редакції не передбачав можливості установлення такого факту. Що стосується вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановелно в ході розгляду справи позивач вчинив дії щодо прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса з приводу прийняття спадщини [PERSON] про, що безпосередньо зазначає у позові. Згідно п. 4.1 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України /2012р./ при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємці надають нотаріусу документи, що підтверджують факт родинних, або інших відносин зі спадкодавцем. Відповідно п. 4.4. гл.10 Порядку, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Із вказаних вище доказів судом встановлено, що спадкоємець отримав відмову оформленні спадкового майна через відсутність рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та відсутністю доказів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем. Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23, роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що не існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно є не обгрунтованою, тому не підлягає задоволенню, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно є в наявності, що в подальшому надає можливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно у задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial