Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У вересні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.01.2013 по 31.10.2021 надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідачі, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68\~ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконували свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у них перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 46\~451,14 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути солідарно із відповідачів суму заборгованості у розмірі 46\~451,14 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді від 03.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 30.10.2023, яке було відкладено на 22.11.2023, за клопотанням представника відповідача [PERSON] 13.11.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в особі представника адвоката Працевитого Г.О., в якому відповідач просить позов Концерну «МТМ» задовольнити частково, стягнувши із відповідачів заборгованість у межах строку позовної давності, а також стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач подав до суду позов 27.09.2023. У вказаному позові позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2013 по 31.10.2023, у розмірі 46\~451,14 грн. Відповідач [PERSON] не погоджується із позовним вимогами в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з січня 2013 року по лютий 2017 року, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, 20.10.2023 між [PERSON] та АБ «Юрконсалт» Геннадія Пацевитого» було укладено договір про надання правової допомоги. У ході надання правової допомоги адвокатом Працевитим Г.О. було надано клієнту [PERSON] послуги з правової допомоги, які полягають у ознайомленні адвоката із матеріалами вказаної цивільної справи та складання відзиву на позовну заяву, на загальну суму 4500 грн., які відповідач просить стягнути з позивача. Також, у відзиві представник відповідача просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON] 21.11.2023 до суду надійшла відповідь Концерну «Міські теплові мережі» на відзив відповідача [PERSON] , у якій представник Концерну заперечує проти стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем та його представником не підтверджено співмірності заявленої вимоги щодо витрат на правничу допомогу із ціною позову. З огляду на викладені обставини, представник позивача просила суд позов задовольнити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні вимог відповідача та його представника у повному обсязі. Також, представник позивача просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Учасники справи в судове засідання, призначене на 22.11.2023, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання, призначені на 30.10.2023 та 22.11.2023, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, та судових повісток за зареєстрованою адресою їх місця проживання, однак судова кореспонденція повернулась на адресу суду неврученою, що, відповідно до ст. 130 ЦПК України, вказує про належне повідомлення відповідачів про день, час та місце судового засідання. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до статуту Концерну «МТМ» основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». [PERSON] з 18.08.1988, [PERSON] з 31.07.1991 по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, яка надана Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у листах № 04-46/6829 та №04-46/6828 від 29.09.2023, які надійшли на адресу суду 02.10.2023. [PERSON] з 30.10.1987 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №245656 від 27.09.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавались Концерном «Міські теплові мережі» у період з 01.01.2013 по 31.10.2021. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, які діяли у період, за який позивачем нараховано заборгованість. З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2013 по 31.10.2021 становить 46\~451,14 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідачів, які зареєстровані за вказаною адресою. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідачі не виконували свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Разом із тим, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої представником відповідача [PERSON] адвокатом Працевитим Г.О., заявлено у відзиві на позов. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачами належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2013 по 31.10.2021 становить 46\~451,14 грн. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2013 по 31.10.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 27.09.2023. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, які діяли у період, за який позивачем нараховано заборгованість, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 27.09.2023. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з січня 2013 року по березень 2017 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відзиві на позов. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з січня 2013 року по березень 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води з відповідачів за період з 01.02.2014 по 01.03.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.03.2017 по 31.10.2021, яка у загальному розмірі становить 30 169 грн. 94 коп. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води у розмірі 30 169 грн. 94 коп. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1743 грн. 25 коп. Відповідачем [PERSON] також заявлено вимоги про стягнення з позивача витрат, пов`язаних із наданням йому правової допомоги. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже, частиною 4 статті 137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, а заявлена до стягнення з позивача сума відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи при ознайомленні з матеріалами вказаної справи та складанні відзиву на позовну заяву, додані до заяв по суті справи докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з Концерну «Міські теплові мережі» на користь відповідача, у розмірі 4500 грн., які підтверджені документальтно.

Outcome: partial