Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

11.09.2023 представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] . В обґрунтуванням позовних вимог представник позивача зазначила про те, що 25.04.2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, питання про розірвання якого на даний час вирішується в судовому порядку. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване з позивачем за однією адресою. Як зазначає представник позивача у позові, стосунки сторін погіршилися, вони разом не проживають, з часу фактичного припинення сімейний відносин відповідач не проживає за однією адресою з позивачкою та їх спільною дитиною. Вона є турботливою матір`ю, дбає про доньку, а тому вважає, що дитині буде краще проживати саме з нею. Однак, на даний час сторони не можуть знайти спільної домовленості щодо визначення місця постійного проживання дитини, у зв`язку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом, на задоволенні якого наполягала. Ухвалою суду від 20.10.2023 позовну заяву, яка надійшла до суду за підсудністю, прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.28). Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник позивача уточнила адресу, за явою вона просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , а також просила суд не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат. Відповідач, будучи належними чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про те, що визнає позовні вимоги щодо визначення місця проживання доньки з матір`ю. Також зазначив про те, що наслідки визнання позову у підготовчому судовому засіданні йому зрозумілі. Треті особи повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, але участь представників у підготовче судове засідання не забезпечили, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надали. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, передбачених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи позиції учасників справи, викладені в заявах, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Як встановлено судом, 25.04.2015 року між сторонами по справі укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). В період шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади адресою місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] є [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована та проживає позивач, разом із малолітньої донькою сторін, про що вказувала позивач та не заперечив відповідач (а.с. 5 зворот, 11). У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками виховання дитини, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Сторони по справі разом не проживають, але мають спільну дитини, що на даний час проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалося сторонами. Позивач, як мати дитини, вказала, що вона належним чином дбає про доньку, приділяє їй достатньо уваги, постійно проживає з дитиною, а тому з урахуванням віку дитини, вважала що найкращим інтересам доньки відповідатиме визначення її місця проживання з нею - [PERSON] . Відповідач обставини вказані позивачем у позові щодо їх окремого проживання як подружжя, а також щодо спільного проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не заперечив. Відповідач не заперечив того, що мати дитини [PERSON] належно дбає про дитину, займається її вихованням та приділяє належну увагу, а навпаки визнав позов, фактично визнавши той факт, що в силу віку дитини, визначення її проживання з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. Оскільки відповідач позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю визнав, вказане не суперечить закону, оскільки місце проживання дітей відповідного віку вирішується саме батьками, визнання позову не суперечить інтересам дитини та інших осіб, тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, що має наслідком задоволення позову. Оскільки представник позивача просила суд не вирішувати питання розподілу судових витрат, відповідне питання судом не вирішується.

Outcome: approved