Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

У жовтні 2023 до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, також у позовній заяві просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2010 сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, свідоцтво серія [NUMBER] . У період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між подружжям не склалось через несумісні характери та різні погляди на сімейне життя. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 16.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що спору про поділ майна подружжя немає, сторони погодили, що дитина буде проживати з нею. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. У судове засідання не з`явився повторно про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області з 30.11.2010, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво на 3 а.с.). У період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1073,60 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved