Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

22.09.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. У даному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час син проживає з нею та його вихованням вона займається самостійно, при цьому відповідач вже тривалий час жодної матеріальної допомоги дитині не надає. Вказує, що у сина є здібності до заняття спортом, а щомісячно оплачувати факультативні заняття вона не в змозі, оскільки її щомісячний дохід в достатній мірі цього не дозволяє. Крім того, дитина навчається в школі і у неї виникають труднощі щодо купівлі шкільного приладдя, підручників, інших витрат. Водночас, відповідач [PERSON] є здоровим та працездатним, а його матеріальне становище дозволяє йому виділяти кошти на утримання дитини. При цьому їй відомо, що відповідач працює у правоохоронних органах і рівень його доходів значно перевищує середній. З огляду на викладене, з метою піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, сприяння у наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, щомісячно. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.09.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий відповідачем [PERSON] , згідно якого відповідач визнає позов частково та не заперечує з приводу стягнення з нього аліментів в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2833 грн. При цьому просив врахувати, що на його утриманні також перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу та дружина [PERSON] , яка на даний час перебуває у декретній відпустці і отримує щомісячну допомогу на дитину в розмірі 860 грн, якої не вистачає навіть на забезпечення мінімальних потреб дитини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав у ньому викладених. Додатково вказала, що витрачає значні кошти на утримання сина, зокрема на харчування, ліки, навчання, групу продовженого дня та курси англійської, при цьому лише її доходу є не достатньо, для належного утримання їхнього з відповідачем сина. Відповідач [PERSON] в судову засіданні просив врахувати обставини викладені у відзиві на позов та задовольнити позов частково, зокрема стягнути з нього аліменти в користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2833 грн. Крім того вказав, що він працює інспектором в управлінні муніципальної інспекції Тернопільської міської ради та його оклад становить 6800 грн. Також заперечив з приводу обставин викладений у позові та зазначив, що давав гроші позивачу на утримання їхнього спільного сина. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2019 у справі № 607/2148/19 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 30.11.2016 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2724. Відповідно до довідки № 278 виданої 18.09.2023 ПП «Вікторія -М», [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею зареєстрований в тому числі і син [PERSON] , [INFO] . Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 06.11.2021, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 06.11.2021 у Тернопільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), про що складено актовий запис №2317. [INFO] народився [PERSON] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. від 07.09.2023 у ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 607/13895/21 виданого 27.10.2022 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.01.2019 у розмірі 25000 грн, а також 2270 грн судового збору, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які він отримує у Тернопільській міські раді. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 16.07.2012, [PERSON] , [INFO] , призначена пенсія за віком довічно. Судом встановлено, що малолітній син сторін проживаєразом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру його матеріального утримання. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2023 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати спільного з позивачем сина, однак сторони не можуть досягти згоди, щодо розміру такого матеріального утримання. Суд приймає доводи відповідача з приводу того, що на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу, однак зауважує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20. Доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної дружини [PERSON] суд відхиляє, оскільки даний факт не підтверджений матеріалами справи. Зокрема, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що [PERSON] є непрацездатною особою внаслідок інвалідності, або перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та не отримує жодних доходів, оскільки навіть перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, матір не позбавлена можливості влаштуватись на роботу та отримувати дохід, який використовуватиметься на потреби сім`ї. Відповідач є особою працездатного віку та не надав суду доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина. Разом з тим, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі 4000 грн. Обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати своїх дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Однак, таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами. Відповідачем не доведено відповідними доказами і судом не встановлено наявність об`єктивних обставин для стягнення аліментів у розмірі мінімальної гарантії утримання сина [PERSON] . Інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі. Суд бере до уваги визнання відповідачем позову на суму, що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, однак приходить до висновку, що у даній справі наявні підстави для стягнення аліментів у розмірі, що в незначному розмірі перевищує мінімальні гарантії утримання дитини. Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 3000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.09.2023 і досягнення дитиною повноліття. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial