Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20.02.1990 її батьку було видано ордер на житлове приміщення № 78591 серії Б на право зайняття квартири [ADDRESS] . В ордері зазначено склад сім`ї в кількості двох осіб: батька - [PERSON] та донька [PERSON] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Згідно розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 183 від 27.04.2010, у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача - [PERSON] , ЖРЕО № 414 дозволено змінити договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS] та укласти його з [PERSON] , складом сім`ї з шести осіб. На сьогоднішній день, вона є основним квартиронаймачем вказаної вище квартири, а в квартирі разом з нею проживають її діти: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] .. А також в квартирі зареєстровані, але не проживають відповідачі: брат позивачки та її племінники: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] .. Незважаючи на фактичну реєстрацію місця проживання відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, участі в її утриманні та обслуговуванні не приймають, комунальні платежі не сплачують та не несуть жодних витрат, пов`язаних із утриманням квартири. Позивачці не відомо місце фактичного проживання відповідачів, але останні повідомляли її, що мають постійне місце проживання. Так, відповідачі 1 та 2 мають постійну роботу, а відповідач-3 - місце навчання, які знаходяться поза межами міста Києва та Київської області. Будь які відносини, починаючи з березня 2022 року, сторони між собою не підтримують. Відповідачі жодним чином не цікавляться питаннями, що стосуються утримання вказаної квартири та не виявляють бажання проживати в даній квартирі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, в частині позовних вимог пред`явлених до [PERSON] , [INFO] , в строк до закінчення підготовчого судового засідання. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами третіми особами було отримано 19.05.2023, 22.05.2023, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового направлення. Відповідачами зазначені документи отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлялися судом за місцем їх реєстрації, повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 31.05.2023 до суду з Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.05.2023 № 103/3730/41/3, у якому, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , та як це призведе до звуження обсягу існуючих прав дитини. 16.10.2023 з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення, у яких представник за довіреністю [PERSON] просить суд ухвалити рішення з урахуванням всіх матеріалів справи та відповідно до вимог чинного законодавства України. Розглядати справу без участі представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідачами не використано право на подання відзиву. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав, просив повністю задовольнити та пояснив, що позивач є наймачем квартири. Відповідачі не живуть у квартирі: [PERSON] з 2019 року, а його діти [PERSON] та [PERSON] з 2022 року. [PERSON] та його син ймовірно живуть в Брусиловському районі, а донька [PERSON] перебуває закордоном. Позивач ніколи не чинила відповідачами перешкоди у користуванні квартирою, навпаки, між ними завжди були дружні, сімейні стосунки. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Вислухавши доводи представника позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 20.02.1990 Виконавчим комітетом Залізничного районної Ради народних депутатів м. Києва [PERSON] , з сім`єю з 2 осіб, було видано ордер на житлове приміщення № 78591 серії Б. Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - дочка (а.с. 13). У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). Згідно витягу з розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 183 від 27.04.2010, розглянувши заяви громадян про зміну договорів найму жилих приміщень, було дозволено ЖРЕО № 414 змінити договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS] , та укласти його з гр. [PERSON] , складом сім`ї із шести осіб, у зв`язку зі смертю квартиронаймача - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до витягу № 87262790 від 19.12.2022 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , у квартирі зареєстрованими значаться 6 осіб (а.с.15). Актом про встановлення факту проживання від 01.03.2023, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на час складання акту не проживають та вказаною квартирою [ADDRESS] - не користуються (а.с.19). Актом від 01.03.2023 мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що [PERSON] дійсно фактично не проживає з січня 2019 року по сьогодення за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Актом від 01.03.2023 мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що [PERSON] дійсно фактично не проживає з 01.03.2022 по сьогодення за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Актом від 01.03.2023 мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що [PERSON] дійсно фактично не проживає з 01.03.2022 по сьогодення за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивача знає десять років, оскільки разом працювали. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач є братом позивачки, а інші відповідачі - племінниками. Крім того, зі слів позивачки їй відомо, що у відповідача була квартира, яку він продав, а гроші пропив. Їх бабуся, за життя, розпорядилася майном таким чином, що квартира дісталась [PERSON] , а хата в селі [PERSON] , де нині проживає його дружина. Зазначила, що позивач самостійно сплачує за квартиру, робила ремонт, а відповідачі участь в утриманні квартири не беруть. Під час відвідування квартири, на запрошення [PERSON] , відповідачів у квартирі не бачила. Повідомила, що якийсь період в квартирі у відповідачів була окрема кімната, яка була зачинена, де могли б бути якісь речі, але зараз нічого. Вказала, що [PERSON] ніколи не чинила перешкод брату у користуванні квартирою, ростила його як мама, оскільки батьки розлучилися і влаштовували своє життя. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач є її сусідкою поверхом вище. Вказала, що відповідача - [PERSON] знає, він є братом [PERSON] . Квартиру, у якій [PERSON] проживає, остання отримала разом з батьком, а [PERSON] у той час жив із мамою у гостінці, яку він після смерті матері продав. Потім [PERSON] прописала його у своїй квартирі, а згодом і його дітей. Зазначила, що [PERSON] не проживає у квартирі більше 5 років, а діти його з`їхали перед війною, потім їх вивезли в Німеччину. У [PERSON] з відповідачами конфліктів не було, а діти [PERSON] товаришували із дітьми [PERSON] . Вказала, що їй достовірно невідомо де наразі перебувають відповідачі. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплю насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу), норми яких розповсюджуються і на гуртожитки, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У відповідності до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 Житлового кодексу Української РСР). Частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачами права користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Також, не встановлено намірів відповідачів на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням. З доданих до позовної заяви актів осіб вбачається, що відповідачі у справі протягом біль ніж рік не проживають у вказаній кімнаті. Наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для позивачки у здійсненні нею прав щодо користування майном, а також у відповідній частині реєстрація відповідачів у даній квартирі покладає на позивачку тягар утримання такого майна, що є підставою для задоволення позову та визнання відповідачів таким, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved