Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

10 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] . На момент народження дитини в шлюбі не перебували. 11 листопада 2020 року між сторонами було зареєстровано шлюб. З лютого 2022 року шлюбні стосунки між сторонами припинено. Відповідач виїхала за межі України та не проживає з дитиною, взагалі не цікавиться її долею та станом здоров`я, участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з нею як мати, не утримує матеріально. Позивач повністю займається вихованням та утриманням малолітньої дитини. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 21.08.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження. В підготовче судове засідання, призначене на 15.09.2023 сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Третя особа Куликівська селищна рада як Орган опіки та піклування надала пояснення в яких просила розглядати справу за відсутності їх представника, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду від 15.10.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач надав заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання, призачені на 18.10.2023 та 16.11.2023 відповідач не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не надала, зустрічний позов не пред`явила. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.08.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Куликівського районного суду від 18.05.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16-17). Малолітня дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до характеристики КЗ Куликівський ЗДО «Ромашка» від 22.03.2023 [PERSON] відвідує КЗ Куликівський ЗДО « Ромашка» з 24 січня 2023 року і є вихованкою І молодшої групи №2. Дитина проживає з батьком [PERSON] та його батьками. Тато завжди проявляє інтерес до освітньо- виховного процесу в садочку, цікавиться питаннями виховної роботи групи і закладу вцілому, консультаціями і рекомендаціями у куточку для батьків. Матеріалами для занять дитину забезпечує [PERSON] . Дитина завжди охайна та має гарний, чистий одяг. У спілкуванні з однолітками дружелюбна, ініціативна. Полюбляє ігри з конструктором, мозаїками. Рівень фізичного розвитку, мислення, мовлення, пам`яті т уваги [PERSON] відповідає віку. За час перебування вихованки в ЗДО мати дитини [PERSON] жодного разу не з`являлася у закладі дошкільної освіти та не цікавилася справами доньки у закладі навіть в телефонному режимі (а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання від 01.07.2022 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, у кімнатах зроблений гарний ремонт, всі кімнати умебльовані сучасними меблями у наявності вся необхідна побутова техніка. У дитини є окрема кімната яка умебльована сучасними меблями, гарний ремонт, дитина забезпечена достатньою кількістю одягу та взуття, має багато іграшок, розвиваючого матеріалу. Мама [PERSON] залишила сім`ю у лютому 2022 року, дитиною опікується батько, дідусь та бабуся (а.с.14). З висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкому Куликівської селищної ради № 108 від 28 липня 2023 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 - 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини [PERSON] і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне. З досліджених судом доказів вбачається, що, відповідач не виявляє бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку з дитиною, жодним чином не продемонструвала свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, і в такій ситуації, на переконання суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні нею своїх батьківських обов`язків. Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між нею та дитиною не зміняться, оскільки дитина разом з нею не проживає протягом тривалого часу. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої мати в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своєю дитиною. Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, при цьому перешкоди у спілкуванні з дитиною відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved