Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

10 жовтня 2022 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, отриманим судом 12 жовтня 2022 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила те, що 24 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від спільного життя у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , [INFO] - донька [PERSON] , [INFO] - донька [PERSON] . Позивач указує, що шлюбні стосунки з [PERSON] припинені в червні 2021 року. З часу припинення шлюбних стосунків сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають різний бюджет, не цікавляться особистим життям іншого. До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області подана позовна заява про розірвання шлюбу. Відповідач грошей на утримання дітей не надає, що ставить позивача та дітей в тяжке матеріальне становище. Донька [PERSON] , якій виповнився 21 рік, є інвалідом 1 групи з народження, непрацездатна, потребує догляду та утримання. Позивач позбавлена можливості працювати, так як доглядає за донькою [PERSON] , інвалідом 1 групи. Позивач указує, що відповідач є інвалідом, отримує пенсію за станом здоров`я, однак має додаткові джерела отримання прибутків: в його володінні знаходить три автомобілі КАМАЗ та дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї). Це майно дає відповідачу можливість отримувати доходи, надавати матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх доньок та доньку інваліда, виконувати свої обов`язки відповідно до закону. Відповідач не проводить інші виплати щодо утримання будь-кого із кола осіб, зазначених в законі. Обґрунтовуючи суму аліментів указує, що мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 січня 2022 року 2 618 грн. Прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становить з 01 січня 2022 року 1 934 грн. Зазначає, що забезпечити прожитковий мінімум, навіть 1/4 його частину, всім трьом дітям вона не може з поважних причин, так як не може навіть забезпечити сама себе. Постановленою суддею ухвалою від 20 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 19 грудня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, отриманий судом 22 грудня 2022 року, в якому останній заперечив проти позову. В обґрунтування заперечень вказав, що позовні вимоги є такими, що не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Просить врахувати його стан здоров`я та матеріальне становище. Зазначає, що є він інвалідом 1 Б групи по зору та потребує сторонньої допомоги. Отримує лише один дохід - державну соціальну допомогу інваліда 1 групи, що становить на час подання відзиву 2 100 грн. Щодо майна, на наявності якого у нього наполягає позивач указує, що земельна ділянка (пай) не приносить доходу, це його спадщина після смерті батьків; автомобілі КАМАЗ знаходяться не в робочому стані, він їх не надає в оренду, а сам на них не працює, бо є сліпим. Він не в змозі сплачувати аліменти на дітей, оскільки його доходу 2 100 грн в місяць ледве вистачає лише на хліб та крупи. Щодо стягнення аліментів на старшу доньку [PERSON] вказує, що їй 23 роки та вона дійсно є інвалідом, але законом передбачено стягнення аліментів на повнолітню дитину, лише в випадку навчання. Окрім того, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, що складає близько 3 300 гривень. Зазначає, що позивач має можливість утримувати дітей. Позивач разом з дітьми в червні 2021 року вивезла все їх спільне сумісне майно, коштовні прикраси, забрала спільні кошти та виїхала з будинку відповідача. Також позивач оформила соціальну допомогу, як малозабезпечена сім`я, що складає в місяць 3 290,86 грн. Також позивач отримує кошти за догляд старшої доньки в розмірі близько 2 000 грн. Крім того, позивач надала відомості до відповідних органів та отримує житлову субсидію, що становить близько 3 000 грн, у той час, коли відповідач змушений використовувати дрова для обігріву власного житлового приміщення та сидіти в холоді. Вказує, що за спільні сумісні кошти подружжя, які позивач забрала з собою в червні 2021 року вона придбала будинок за адресою: [ADDRESS] , де проживала з дітьми. На час розгляду справи позивач з дітьми проживають в республіці Польща, та, як відомо відповідачу, позивач працює та отримує стабільний дохід щомісячно. Оскільки позов відповідач отримав 30 листопада 2022 року, просив поновити строк для подання відзиву. З огляду на дату отримання відповідачем копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі /а.с.22/, суд вважає за можливе продовжити процесуальний строк для подання відзиву на строк 5 днів. У зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, повітряними тривогами, судові засідання у справі неодноразово знімалися з розгляду. В судовому засіданні 21 березня 2023 року постановленими судом ухвалами задоволено клопотання позивача про витребування доказів від позивача, долучено докази у справі, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про особисту участь позивача. 03 травня 2023 року постановленими судом ухвалами в судовому засіданні задоволено клопотання позивача про допит свідка [PERSON] . В судових засіданнях 21 липня 2023 року, 04 вересня 2023 року постановленими судом ухвалами долучено докази у справі. 06 листопада 2023 року судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та 27 листопада 2023 року прийнято відмову сторони позивача від допиту свідка [PERSON] . Під час судового розгляду справи представник позивача позов підтримала, з підстав, викладених у ньому. Додатково вказала, що у власності відповідача є земельні ділянки сільськогосподарського призначення, з обробітку яких той отримує прибуток, відповідач не заперечує проти наявності майна, доказів того, що транспортні засоби, зареєстровані за відповідачем не придатні для використання відповідачем не надано, відповідач має можливість надавати в оренду, відчужити належне йому майно, внаслідок чого забезпечити потреби його дітей. Зазначила, що внаслідок неприязних стосунків між подружжям відповідач відмовляється надавати утримання дітям, які залишилися із позивачем. Позивач не може самостійно отримувати дітей, оскільки постійно доглядає за донькою з обмеженими можливостями. Через війну в Україні позивач, побоюючись за життя та здоров`я дітей була змушена залишити належне їй житло та виїхати до республіки Польща, де проживає з дітьми у тяжкому матеріальному стані. Позивач змушена винаймати житло, а допомоги, яка вона отримує недостатньо для забезпечення потреб дітей. Вказала, що належне позивачу майно в Україні, на яке вказує відповідач було придбане за рахунок допомоги, наданої батьками позивача, придбане у стані, непридатному для проживання. Посилання відповідача на вивезення спільного сумісного майна не відповідає дійсності та не підтверджене. Факт звернення відповідача до правоохоронних органів вказує на наявність у нього майна. Представник відповідача не заперечила проти факту наявності інвалідності у відповідача, розміру доходу, який той отримує внаслідок інвалідності, вказуючи що відповідач має неофіційний дохід, який отримується останнім від передачі у користування транспортних засобів та самостійного обробітку земельних ділянок, одна з яких належать відповідачу особисто, а інша отримана ним у спадщину після смерті його матері - [PERSON] та не була офіційно зареєстрована за відповідачем. Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечила проти задоволення позову з підстав, указаних у відзиві. Додатково вказала, що наявні в справі докази не підтверджують твердження позивача про наявність у відповідача доходу, який би надавав можливість сплачувати ним аліменти у заявленому розмірі, а посилання позивача обґрунтовуються виключно її суб`єктивною точкою зору. Можливості обробляти земельні ділянки відповідач не має через те, що є інвалідом, відповідач не проти давати кошти дітям, але в межах розміру отриманих ним доходів - пенсії по інвалідності. Інших доходів, окрім пенсії, відповідач не має, договорів оренди, за якими відповідач є орендодавцем стороною позивача не надано. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 12232865:00:02:034:0009 за відповідачем, як спадкоємцем, не зареєстровано належним чином. Посилання позивача на наявність у відповідача майна не відповідає дійсності, оскільки позивач забрала таке майно собі. Довідка про те, що позивач не працює не надана. Позивач має у власності майно, оскільки володіє будинком в Україні. Коштів, які отримує відповідач, як пенсії, не вистачає навіть для забезпечення умов проживання відповідача та останній не має можливості надавати допомогу повнолітній доньці, яка отримує допомогу від держави. Також відповідач не заперечує проти користування дітьми належним йому майно - земельними ділянками. Рухоме майно, яке зареєстроване за відповідачем, внаслідок віку та фізичного зносу не може використовуватися та по суті є непридатне для користування. За умовами стану здоров`я відповідач також потребує постійного стороннього догляду. З показів допитаних свідків не підтверджується факту користування відповідачем майном та отриманням прибутку. Зазначила, що відповідач звернувся в правоохоронні органи з приводу викрадення у нього майна, однак за його зверненням перевірка триває. Відповідач у судовому засіданні, фактично, просив задовольнити позов частково, пояснивши, що не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1/3 частини від його доходу, єдиним джерелом якого є пенсія по інвалідності, на утримання двох неповнолітніх дітей та відмовити в задоволенні позову щодо утримання повнолітньої непрацездатної доньки. В судовому засіданні пояснив, що може допомагати дітям матеріально продуктами харчування, які вирощує в невеликому розмірі та надати можливість дітям обробляти належні йому земельні ділянки. Вказав на те, що взимку 2021 року надав доньці 5 000,00 грн. Він самостійно земельні ділянки не обробляє, договору оренди не має, дохід не отримує. Укласти договір оренди не може в зв`язку з війною та відсутністю пропозицій. Позивач має у власності рухоме майно у виді двох машин, до війни вела присадибне господарство, займалася торгівлею. В судовому засіданні визнав, що отримав у спадщину після смерті його матері - [PERSON] земельну ділянку, однак права власності на неї не оформив. Водночас, у зв`язку з його інвалідністю обробляти земельну ділянку він не в змозі. Транспортні засоби, щодо яких на нього зареєстроване право власності знаходяться в стані, не придатному для використання. Суд, заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить такого висновку. Судом установлено, що 24 квітня 1999 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується наданою суду належним чином засвідченою копією свідоцтва про одруження /а.с.7/. [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується наданою суду належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 листопада 1999 року /а.с.8/. Згідно з копією довідки до акту-огляду МСЕК серії 12 ААА № 725230 від 18 вересня 2017 року [PERSON] , на підставі первинного огляду встановлено першу «А» з 17 вересня 2017 року групу інвалідності з дитинства безстроково. За висновком про умови праці - не спроможна виконувати жодних видів праці. Потребує постійного (неконтрольованого) постійного догляду та нагляду /а.с.11/. [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується наданою суду належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 лютого 2007 року /а.с.9/. [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується наданою суду належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 серпня 2013 року /а.с.10/. Згідно з незасвідченою копією посвідчення особи з інвалідністю серії [NUMBER] від 16 січня 2020 року, [PERSON] є інвалідом другої «Б» групи інвалідності по зору /а.с.30/. Вказане підтверджується також і незасвідченою копією довідки до акту-огляду МСЕК серія 12 ААБ № 621118 від 28 січня 2020 року. Так, [PERSON] , на підставі повторного огляду встановлено першу «Б» з 16 січня 2020 року групу інвалідності внаслідок загального захворювання по зору безстроково. За висновком про умови праці - ДУВЛ УТОС: складання деталей та виробів, потребує постійної сторонньої допомоги, протипоказана праця з токсичними речовинами. /а.с.31/. Відповідно до належним чином засвідченої копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 291 від 29 червня 2022 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] та її доньки за даною адресою не проживають з червня 2021 року, але зареєстровані) /а.с.12/. З незасвідчених копій повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 16 березня 2021 року, довідки про отримання допомоги № 0225 від 18 березня 2021 року, виданої [PERSON] убачається, що сім`ї [PERSON] , прописаної та проживаючої за адресою: [ADDRESS] призначено соціальну допомогу з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року в сумі 3 290,86 грн /а.с.34, 35/. З копії довідки про отримання допомоги від 07 лютого 2023 року № 58 вбачається, що [PERSON] з 01 листопада 2021 року по 01 квітня 2023 року призначена допомога по догляду за інвалідом першої групи підгрупи А - [PERSON] . Допомогу призначено з 01 жовтня 2021 року довічно /а.с.49/. З копії довідки, виданої установою соціального страхування відділення І в Лодзі 23 січня 2023 року [PERSON] , станом на 23 січня 2023 року заявки на соціальне страхування та медичне страхування відсутні /а.с.50, 51, 52/. З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що позивачу з 16 серпня 2021 року на праві власності за договором дарування належить житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та з 13 березня 2014 року - земельна ділянка площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221411000:02:057:0406 /а.с.99-100/. З наданих суду незасвідчених копій довідок № 512, 513 вбачається що [PERSON] виплачено соціальну допомога інваліду 1 групи: в період з січня по червень 2022 року в розмірі 12 268,00 грн (з січня по лютий по 1 934,00 грн щомісячно; з березня по травень по 2100,00 грн щомісячно) /а.с.32/, в період з січня по грудень 2021 року в розмірі 1 818,00 грн (з січня по червень по 1 769,00 грн щомісячно; з липня по листопад по 1 854,00 грн щомісячно, в грудні - 1 934,00 грн) /а.с.33/. Також з копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що [PERSON] на праві власності належать транспортні засоби: з травня 2008 року - марки КАМАЗ, тип бортовий-С, 1993 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.13, 34/; з 17 липня 2001 року - марки КАМАЗ, модель 55102, 1989 року випуску, колір оранжевий, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.14, 56/. Згідно з інформаційно-консультаційними довідками від 25 жовтня 2022 року, ринкова вартість транспортних засобів: марки КАМАЗ, модель 53202, тип бортовий-С, 1993 року випуску становить 390 200,00 грн /а.с.53/; з 17 липня 2001 року - марки КАМАЗ, модель 55102 тип - вантажний, 1989 року випуску, 1989 року випуску становить 235 600,00 грн /а.с.55/. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 032213 від 29 грудня 2003 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1239 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:232:865:00:02:034:0008 /а.с.98/. З незасвідченої копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 053783 від 22 грудня 2003 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1240 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:232:865:00:02:034:0009 /а.с.103-104/. Свідок [PERSON] показала, що працює на підприємстві, яке займається придбанням та продажем сільськогосподарської продукції, де мається цех з переробки сільськогосподарської продукції. [PERSON] був клієнтом підприємства та приїздив продавати продукцію. Останній раз приблизно у 2020 році приїздив до неї з метою переробки насіння соняшника, щодо походження якого пояснив, що це його продукція. В 2021 або в 2022 році [PERSON] телефоном запитував щодо можливості переробки насіння соняшника, однак вони не порозумілися у вартості таких послуг. До 2021 року [PERSON] часто приїздив із донькою та був в окулярах. Документи про прийняття продукції не видавалися. Вказала, що, можливо, транспортним засобом під час привезення насіння керував [PERSON] - брат відповідача. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою відповідача та до 2021 року - позивача, оскільки проживає через два будинки від будинку відповідача. Знає, що у [PERSON] є земельна ділянка, обробкою якого [PERSON] та [PERSON] займалися до 2021 року, про що їй казали особисто відповідач та позивач при зустрічах. Щодо машин, належних [PERSON] до 2021 року бачила, як один Камаз стояв за двором, а інший біля городу. Вказала, що бачила, як у 2021 році з будинку за адресою: [ADDRESS] вивозили речі, однак [PERSON] тоді не бачила та знає обставини щодо того, що з будинку забрали всі речі зі слів [PERSON] . В 2022 році вона бачила, як до подвір`я відповідача приїздив транспортний засіб - Камаз, оранжевого кольору, який заїздив з вулиці та був догори завантажений насінням соняшника, про що вона зробила висновок з огляду на чорний колір вмісту бортового причепу транспортного засобу. Керував транспортним засобом чоловік, схожий на брата позивача - [PERSON] . Зі слів мешканців села Спаське чула, що транспортні засоби, належні [PERSON] демонтували. Щодо земельних ділянок, які до 2021 року обробляв відповідач пояснила, що знає місцезнаходження земельних ділянок та в 2022 році під час руху по дорозі бачила, що земельна ділянка, належна відповідачу засіяна соняшником. В 2023 році бачила, що на земельній ділянці проведено оранку. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). За положеннями ст. 77 - 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами 2 - 4, 8, 9 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Також, за ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі статтею 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Відповідно до частин 1 - 5 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Згідно зі ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Оцінюючи докази, надані відповідачем до відзиву у виді незасвідчених копій: посвідчення особи з інвалідністю серії [NUMBER] від 16 січня 2020 року, довідки до акту-огляду МСЕК серії 12 ААБ № 621118 від 28 січня 2020 року, довідок № 512, 513, повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 16 березня 2021 року, довідки про отримання допомоги № 0225 від 18 березня 2021 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 053783 від 22 грудня 2003 року, суд виходить з того, що надані копії не відповідають положенням Порядку засвідчення копій документів, визначеного пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ4163-2020, прийнятої наказом Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП«УкрНДНЦ») від 01 липня 2020 року № 144, набрав чинності з 01 вересня 2021 року). Однак, у сукупності з іншими, належним чином засвідченими документами, поданими стороною позивача /а.с.49/, визнання стороною позивача факту інвалідності відповідача та отримання ним соціальної допомогу у зв`язку з цим у вказаному розмірі, наявності у користуванні відповідача земельної ділянки, належної його померлій матері, після якої відповідач не оформив спадкових прав, суд приймає до уваги ці докази, як допустимі та належні. Оцінюючи докази у виді інформаційно-консультаційних довідок від 25 жовтня 2022 року, суд виходить з того, що даний висновок не є висновком експерта в розмінні ст. 102 ЦПК України, однак є письмовим доказом, який містить інформацію щодо предмету доказування. Водночас, відповідачем не спростовано іншої вартості рухомого майна належними та допустимими доказами, клопотань про проведення експертизи не заявлялося, а отже, з урахуванням того, що надані довідки виконані суб`єктом оціночної діяльності /а.с.57/, суд визнає ці докази допустимими доказами на підтвердження вартості майна, належного відповідачу. Розглядаючи питання допустимості доказу у виді засвідченої копії письмової, нотаріально засвідченої 07 лютого 2023 року, заяви неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с.59/, суд виходить з права дитини висловити свою думку з усіх підстав, що стосуються її життя. Однак ураховує і те, що з тексту вказаної заяви вбачається, що вона складена зі слів дитини приватним нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Приватним нотаріусом також вказано, що справжність підпису неповнолітньої [PERSON] , яка діє за згодою матері, [PERSON] , зроблено у присутності нотаріуса. При цьому, за положеннями ч. 1 ст. 232 ЦПК України, навіть не зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів судом, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. За таких обставин суд не може прийняти цю заяву в якості допустимого доказу. Також судом досліджено копію пояснення, наданого [PERSON] працівнику правоохоронного органу, згідно з яким пояснено, що [PERSON] 18 червня 2021 року забрала у свого чоловіка свійську худобу, зерно, дітей, автомобіль Тойота та Форд Транзит. Залишила чоловікові екскаватор, холодильник /а.с.97/, однак, суд не приймає цей доказ до уваги, як не належний, оскільки письмові пояснення, отримані в межах іншої справи не є засобом доказування в цій справі та з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з таких норм законодавства. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 351/1886/20 (провадження № 61-13598св21) в законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. Грошовою одиницею України є гривня (стаття 99 Конституції України). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 зазначеного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними, а також надбавок, що виплачуються непрацюючим пенсіонерам на утримання непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку. з фермерів та осіб, які працюють у сільському господарстві за сімейним підрядом, утримання аліментів провадиться після реалізації продукції з власного господарства в кінці року (п. 5 Постанови). Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» є спеціальним правовим актом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин. З урахуванням системного способу тлумачення вказаного Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб як підзаконного нормативно-правового акта має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий. При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток» ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18). Відповідно до частини першої статті 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При таких обставинах, оскільки наданими доказами підтверджено, а сторонами визнано, що неповнолітні діти проживають разом із матір`ю, батьком не надано доказів, що він приймає участь в утриманні дітей, наявні підстави для висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Також, ураховуючи викладені судом норми законодавства, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, потребу дітей в утриманні, відсутність домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі, а також те, що відповідач, який є батьком неповнолітніх дітей, має першу «Б» групу інвалідності загального захворювання по зору, отримує відповідну соціальну допомогу, пов`язану з цим у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність щомісячно, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню частково, а з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі по 1 309,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. При цьому, суд також ураховуєнаявність на праві власності, володіння у відповідача майна та майнових прав, у тому числі на два рухомих транспортних засоби та нерухоме майно у виді двох земельних ділянок (в контексті п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України), однак ураховує і те, що стан здоров`я відповідача у зв`язку з інвалідністю та потребою в постійній сторонній допомозі (на що вказує висновок про умови та характер праці у довідці до акту огляду МСЕК: «потребує постійної сторонньої допомоги, має протипоказання до праці з токсичними речовинами») потребує витрат, пов`язаних із цим. Крім того, суд ураховує відсутність в матеріалах справи доказів негативного стану здоров`я та матеріального становища дітей, рік випуску рухомого майна та його вартість, підтверджену позивачем відповідними довідками суб`єкта оціночної діяльності, те, що свідки в судовому засіданні хоча і посилалися на факт використання нерухомого та рухомого майна сторонніми особами, однак не підтвердили факт отримання відповідачем прибутку або доходу від такого використання, наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), придбання відповідачем нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також не підтверджено суду і посилання позивача на можливість використання відповідачем майна шляхом передачі його в оренду, отримання відповідачем будь-якого доходу від використання майна, використання майна відповідачем самостійно для отримання продукції, плодів або доходів. Суд ураховує також і те, що загальна сума аліментів, які присуджуються до стягнення з відповідача щомісячно перевищує підтверджений рівень його доходу, яким фактично є соціальна допомога, однак приймає до уваги і законодавчо встановлений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, те, що згідно з висновком про умови та характер праці у довідці до акту огляду МСЕК, позивач може працювати за умовами «ДУВЛ УТОС: складання деталей та виробів», вартість рухомого майна, яке належить відповідачу. При цьому посилання відповідача на те, що це майно фізично знищене та не придатне для використання не підтверджено жодними доказами. Щодо посилання позивача на наявність у праві власності [PERSON] земельної ділянки, яка належала [PERSON] , суд виходить з такого. В судовому засіданні відповідачем визнано факт прийняття ним спадщини після смерті матері - [PERSON] та не отримання ним свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення. Та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину. Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню. Доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні. Такі висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19). За таких обставин та враховуючи, що суду не надано доказів на підтвердження дати смерті [PERSON] , суд не враховує обставину отримання відповідачем спадщини в якості обставини, передбаченої п. 4. ч. 1 ст. 182 СК України, внаслідок чого відсутні і підстави для врахування даного факту при визначенні матеріального становища платника аліментів. При цьому, як вказано вище, позивач не надала доказів на підтвердження отримання боржником доходу від використання земельної ділянки [PERSON] , чи доходів від підприємницької діяльності у зв`язку з використанням цієї земельної ділянки. Що ж до посилань сторони відповідача на високий рівень доходу позивача, суд указує, що нормами ст. 182 СК України матеріальне становище отримувача аліментів не вказано в якості обставини, яка враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За таких обставин суд не приймає до уваги вказане посилання при розгляді спору, що виник між сторонами. При цьому, посилання сторони відповідача на те, що позивач забрала або фізично знищила все майно, належне відповідачу під час фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин з будинку, в якому проживали сторони, за умови відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цього, доказів домовленості між сторонами про поділ майна подружжя, вирішення судом спору про поділ майна подружжя, які б визначили обсяг спільного майна та його приналежність, суд не приймає до уваги, як аргумент на підтвердження негативного матеріального становища відповідача. Також, щодо посилання відповідача про можливість витрачання позивачем коштів, які він повинен сплачувати не за призначенням, суд звертає увагу відповідача на положення ст. 186 СК України, згідно з якими контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. За таких обставин суд приходить висновку, що позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в загальній сумі 4 000,00 грн підлягає задоволенню частково, у розмірі по 1309,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів на думку суду, враховуючи встановлені судом обставини, перелік яких визначено ст. 182 СК України, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та враховує законодавчо закріплений мінімальний розмір аліментів. Визначаючи час, з якого слід призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, враховуючи дату звернення з позовом, яка є поданням позовної заяви до відділення поштового зв`язку, датою початку присудження аліментів слід визначити 10 жовтня 2022 року. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, суд ураховує наступне. За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст. 200 ЦПК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Матеріалами справи підтверджено непрацездатність повнолітньої доньки позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , та її потребу в матеріальній допомозі, на що вказують дані, викладені в дослідженому судом довідці до акту огляду МСЕК. Однак, ураховуючи встановлені судом обставини, пов`язані із станом здоров`я та матеріальним становищем відповідача у сукупності з тим, що позивач є отримувачем соціальної допомоги на догляд за інвалідом 1 групи підгрупи «А», враховуючи наявність у власності позивача житлового будинку та земельної ділянки, те, що розмір аліментів, призначених на утримання неповнолітніх дітей позивача та відповідача: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перевищують рівень підтвердженого суду доходу відповідача, інваліда 1 групи підгрупи «Б», суд приходить висновку, що у відповідача відсутня можливість надавати таку матеріальну допомогу, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial