Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Коневалик А.В., звернулася до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover Freelander», державний номерний знак [NUMBER] , рухався в темну пору доби по вулиці Головній в с. Черепківці Чернівецького району Чернівецької області. Наближаючись до електроопори № 132/Л-2, водій [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху у вигляді велосипедиста [PERSON] , який, керуючи велосипедом «Urban Nuzzi», рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості до швидкості руху велосипедиста, та допустив наїзд на останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту [PERSON] , [INFO] , спричинено смерть, яка настала від зламу 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. Крім цього, [PERSON] після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння, зник з місця події, залишивши [PERSON] обабіч дороги в небезпечному для життя та безпорадному стані, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану. Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.06.2023 року у справі №715/738/23 судове провадження з розгляду кримінального провадження № 62022240050000176 від 14.10.2022 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, зупинено на час військової служби обвинуваченого на період мобілізації. Внаслідок загибелі [PERSON] , їй, яка є матір`ю загиблого [PERSON] , завдано моральну та матеріальну шкоду. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № AT 2827101, 31.01.2023 року вона звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн. та відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 23 000,00 грн. Листом № 12/617 від 09.02.2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило надати інформацію про дітей загиблого [PERSON] , його батьків, а також інформацію про перебування [PERSON] на момент смерті у шлюбі. Крім цього, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про те, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання судовим рішенням у справі про дорожньо-транспортну пригоду законної сили. Листом № 38968 від 03.05.2023 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 62022240050000176 від 14.10.2022 року щодо обвинувачення [PERSON] , а також лист Залізничного ВДРАЦС у м. Львові № 122/32.30-26 від 24.02.2023 року з інформацією про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , не виявлено актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , та не виявлено актових записів про дітей, народжених [PERSON] , [INFO] . Однак, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не здійснило виплату відшкодування. Зважаючи на викладене, просить суд стягнути з ТОВ СК «Альфа - Гарант» на її користь відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 80400 грн; відшкодування пов`язане з понесеними витратами на поховання в розмірі 23000 грн; витрати на правничу допомогу та судові витрати в розмір 27000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Коневалик А.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Грант» в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позов, в якому вказав, що для відшкодування шкоди потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Вина особи цивільно-правову відповідальність якої застраховано повинна бути доведена та встановлена. Таким чином, встановлення винної особи у невиконанні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, є обов`язковою. Враховуючи вище викладене, позовна заява до страховика є передчасною, оскільки не встановлено винну особу у вчиненні ДТП, тому просить суд відмовити у задоволені в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 14 жовтня 2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover Freelander», державний номерний знак [NUMBER] , рухався в темну пору доби по вулиці Головній в с. Черепківці Чернівецького району Чернівецької області. Наближаючись до електроопори № 132/Л-2, водій [PERSON] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху у вигляді велосипедиста [PERSON] , який керуючи велосипедом «Urban Nuzzi», рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості до швидкості руху велосипедиста, та допустив наїзд на останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, велосипедисту [PERSON] , [INFO] , спричинено смерть, яка настала від зламу 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. Крім цього, [PERSON] після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння, зник з місця події, залишивши [PERSON] обабіч дороги в небезпечному для життя та безпорадному стані, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану. Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.06.2023 року у справі №715/738/23, судове провадження з розгляду кримінального провадження № 62022240050000176 від 14.10.2022 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, зупинено на час військової служби обвинуваченого на період мобілізації. Внаслідок загибелі [PERSON] , [PERSON] , яка є матір`ю загиблого [PERSON] , завдано моральну та матеріальну шкоду. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № AT 2827101. 31.01.2023 року [PERSON] звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн. та відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 23 000,00 грн. Листом № 12/617 від 09.02.2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило надати інформацію про дітей загиблого [PERSON] , його батьків, а також інформацію про перебування [PERSON] на момент смерті у шлюбі. Крім цього, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про те, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання судовим рішенням у справі про дорожньо-транспортну пригоду законної сили. Листом № 38968 від 03.05.2023 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 62022240050000176 від 14.10.2022 року щодо обвинувачення [PERSON] , а також лист Залізничного ВДРАЦС у м. Львові № 122/32.30-26 від 24.02.2023 року з інформацією про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , не виявлено актового запису про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] та не виявлено актових записів про дітей, народжених [PERSON] , [INFO] . Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Отже, у статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). На думку суду, факт не завершення розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18). Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги, суд бере до уваги, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 14.10.2022 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 6 700,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80 400,00 грн (6 700,00 х 12 = 80 400,00 грн). Оскільки загиблий [PERSON] одруженим не був, дітей не мав, його батько - [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] , як матері загиблого, належить відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення витрат на поховання, суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 18 статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. П.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. За правилами статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наданих доказів вбачається, що для поховання [PERSON] , а саме для здійснення обрядових дій та облаштування місця поховання, [PERSON] витратила 23 000,00 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Вирішуючи питання про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрат на правничу допомогу на користь [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved