Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

20.01.2023 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки суми заборгованості в розмірі 20061,82 грн. за послуги з постачання теплової енергії, які надавалися за період з листопада 2021 по листопад 2022 у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на праві власності належить вказане приміщення, Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії, але відповідачем за вказаний період нарахування не сплачувались, тому утворилася заборгованість. Типовий індивідуальний договір № 73202331 про надання послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення вважається укладеним з відповідачем 01.11.2021. Ухвалою суду від 08.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився та подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, пороти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, а також її представник в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Розглянувши справу, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Судом встановлено, що предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з нежилого приміщення, загальною площею 63,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.11.2021 Типовий Індивідуальний договір № 73202331 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та відповідачем вважається укладеним. Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. На виконання п.5 Договору, позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення у період за період з листопада 2021 по листопад 2022 на загальну суму 20061,82 грн. За вказаний період відповідачка не внесла оплату за отриманні послуги. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 2189-VIII зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі ст.13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до Типового Індивідуального Договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, на підставі Типового індивідуального Договору № 73202331 від 01.11.2021, на підставі якого позивачем проводились нарахування. Відповідачем після придбання у власність вищевказаного нежитлового приміщення, не було спростовано отримання послуг від Концерну, чи отримання послуг неналежної якості, як і не було визнано недійсним положення Договору, на підставі якого позивачем проводились нарахування та на підставі якого позивачем надавалися послуги у нежиле приміщення. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами. Таким чином, судом встановлено і підтверджено достатніми письмовими доказами той факт, що відповідачка дійсно отримала послугу з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, але належним чином не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом пред`явлення позову про стягнення всієї суми. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачки. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved