Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

13.11.2023 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Нетребенко К.Д., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.06.2008 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1146, після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище [PERSON] , за його бажанням. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.06.2008 між сторонами зареєстровано шлюб. Повідомляє, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивача та відповідача різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб між сторонами існує лише формально, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів. Повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх донька [PERSON] буде проживати з обома батьками почергово, за взаємною згодою з відповідачем. Спору про розподіл майна сторони не мають. Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільної доньки [PERSON] , у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Крім того, відповідач на даний час мобілізований до Державної прикордонної служби України та перебуває на військовій службі, тому у випадку надання судом часу на примирення сторони проживати разом в будь-якому випадку не будуть. Ухвалою від 14.11.2023 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 22.11.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій повідомив, що з позовними вимогами погоджується, просить проводити розгляд справи без його участі. 27.11.2023 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.06.2008 в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1146, після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище «[PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.06.2008 серії [NUMBER] . У шлюбі у подружжя народились спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 20.08.2013 вбачається, що [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] , про що 20.08.2013 складено відповідний актовий запис №46. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 19.10.2013 встановлено, що [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] , про що 19.10.2013 складено відповідний актовий запис №29. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 Сімейного кодексу України кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що за час подружнього життя між позивачем та відповідачем часто виникали непорозуміння, у зв`язку з тим, що у них різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Позивач стверджує, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Також позивач зазначає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільної доньки [PERSON] . Наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам сторін, сім`я розпалась остаточно та шлюб існує формально. У суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства та інтересам сторін, а відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, то позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а з відповідача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved