Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48250,00 грн., судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 08.09.2023 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 12.06.2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачкою [PERSON] укладений кредитний Договір № 210612-003, який підписаний останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y32410. Відповідно до умов Договору [PERSON] надано кредит у сумі 30000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. В свою чергу, позичальник [PERSON] зобов`язувалась повернути кредит та оплатити його на умовах визначених у Договорі до 12.06.2022 року. За умовами Договору, крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (2250,00 грн.), із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Умовами Договору також передбачено, що позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, які повинен вносити щомісячно до 12 числа відповідного місяця включно. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 27750,00 грн. із врахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним Договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить суму 2250,00 грн. Однак, відповідачкою умови кредитного Договору не виконувалися належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за період із 12.06.2021 року по 14.06.2023 року в розмірі 48250,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 36000,00 грн., строкова заборгованість за процентами - 2250,00 грн. З урахуванням викладеного,\~\~просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно належним чином, у відповідності до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст.279 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», що є фінансовою установою та [PERSON] укладено кредитний Договір № 210612-003, за умовами якого ТОВ «Кредитсервіс» надало відповідачці фінансовий кредит в розмірі 30000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитний договір № 210612-003 від 12.06.2021 року підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Y32410 (12.06.2021 16:10:54). У п.2.1 Договору зазначено, що строк дії договору становить з 12.06.2021 року по 12.06.2022 року. Відповідно до п.2.2 Договору відповідач зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.9.3. кредитного Договору, невід`ємною частиною цього договору є внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил. 12.06.2021 року відповідачкою також був підписаний Паспорт кредитного продукту «12 місяців», в якому вказані умови кредитування: сума кредиту 30000,00 грн., строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка - 97,5% річних, спосіб надання кредиту - безготівковий. Своїм підписом відповідачка підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Як вбачається з квитанції № 93426837 від 12.06.2021 року на банківський рахунок відповідачки [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк», зазначений нею в кредитному Договорі, кредитодавцем були перераховані кошти в розмірі 27750,00 грн. 21.06.2023 року ТОВ «Кредитсервіс» направив на адресу [PERSON] досудову вимогу, що була повернута адресату 10.07.2023 року через закінчення встановленого терміну зберігання, в якій повідомив про розмір заборгованості, відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним Договором та необхідність сплати наявної заборгованості в розмірі 48250,00 грн. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним Договором № 210612-003 від 12.06.2021 року, заборгованість [PERSON] станом на 14.06.2023 року не погашена, залишок заборгованості складає 48250,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту складає -10000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 36000,00 грн., строкова заборгованість за процентами - 2250,00 грн. Відповідно до умов кредитного Договору, позичальник здійснює погашення кредиту та оплату процентів згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.3.1. кредитного Договору, за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом. Відповідно до п.3.2. кредитного Договору, плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів стягуються разові проценти, вказані у договорі від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідно до п.3.3. кредитного Договору, загальна вартість кредиту зазначена на першій сторінці договору. Частка основної суми та процентів в цій фіксованій сумі розраховується кредитодавцем згідно умов кредиту зазначені на першій сторінці договору. Останній платіж коригується, виходячи із залишку основної суми та несплачених процентів. Відповідно до п.3.4. кредитного Договору, процентна ставка за цим договором є фіксованою. Відповідно до п.3.7. кредитного Договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 3.7.1. у першу чергу сплачуються прострочені до повернення проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 3.7.2. у другу чергу сплачуються проценти за користування кредитом та сума кредиту; 3.7.3. у третю чергу сплачуються пеня, штрафи та інші платежі відповідно до договору. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч.1\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до вимог ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом\~ст.3 цього Закону\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ч.5\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами кредитного Договору № 210612-003 від 12.06.2021 року його невід`ємною частиною є Внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил (п.9.3. кредитного Договору). Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей\~641,\~644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Правилами абз.2 ч.2\~ст.639\~ЦК України \~передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що закріплено положеннями ст.205, ст.207 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року - у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року - №127/33824/19. У силу ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі (шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації), а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, провадження №61-16243. Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі №916/2403/18, від 09.11.2018 року - у справі №911/3685/17. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що договір № 210612-003 від 12.06.2021 року підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Без проставлення клієнтом відповідної відмітки про ознайомлення його з Внутрішніми правилами, йому не був би доступний Договір для ознайомлення та підписання. Таким чином, факт підписання Договору відповідачкою свідчить і про її попереднє ознайомлення з текстом Внутрішніх правил. Інакше Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, відповідачкою не надано доказів не укладання договору та не спростовано встановлені обставини. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 провадження №61-8449; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 провадження №61-7203; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, провадження №61-16243. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України\~визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.1 ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 210612-003 від 12.06.2021 року. Оскільки відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного Договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачкою не надано, тому суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним Договором № 210612-003 від 12.06.2021 року. Однак, суд не погоджується з розміром суми, яка підлягає стягненню, наданої позивачем в частині розрахунку суми боргу за відсотками за користування кредитом з таких підстав. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст.599\~та ч.4 ст.631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає безпідставним нарахування представником позивача до стягнення з боржника суми відсотків, що передбачені Договором після спливу визначеного в ньому строку кредитування, тобто після 12.06.2022 року. Так, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 30000,00 грн.; заборгованість за відсотками, що в межах строку кредитування у відповідності до умов кредитного Договору із розрахунку: (30000,00 грн. * 7,5 % в місяць = 2250,00 грн. * 12 платежів) становить 27000,00 грн. та строкова заборгованість за процентами в розмірі 2250,00 грн., а всього: 27000,00 грн. + (30000,00 грн. - 2250,00 грн.) = 54750,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку відповідачки [PERSON] за кредитним Договором № 210612-003 від 12.06.2021 року остання здійснювала платежі: 12.07.2021 року, 13.09.2021 року, 30.09.2021 року, 18.10.2021 року, 15.11.2021 року, 13.12.2021 року, 19.01.2022 року, 18.02.2022 року по 4750,00 грн. (4750,00 грн. * 8 платежів) = 38000,00 грн. Отже, 54750,00 грн. 38000,00 грн. = 16750,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 16750,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Згідно з положеннями ч.1, п.1,2 ч.3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до правил\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, оскільки позов судом задоволено на 34,7 %, судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 931,00 грн. із розрахунку (2684,00 грн. - 65,3%), а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2429,00 грн. із розрахунку (7000,00 грн. 65,3%).

Outcome: partial