Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.12.2009 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду. Приблизно в середині 2011 року між позивачем та відповідачем відновились подружні стосунки, між ними знову виникли фактичні шлюбні відносини, які тривали до лютого 2018 року. Позивач регулярно приїздив до Кам`янець-Подільського до відповідача, як громадянської дружини, кожен місяць надсилав відповідачу, спільному сину та доньці відповідача від першого шлюбу грошові кошти, посилки, подарунки, в 2016 році придбав в США та передав в Україну для відповідача автомобіль БМВ 320і 2015 року випуску, здійснив всі необхідні платежі та дії для його розмитнення та постановлення на облік. 19 січня 2018 року відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 73 кв.м.. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені в серпні 2018 року. Позивач просить: 1. Встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2011 року по серпень 2018 року; 2. Визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль БМВ 320і 2015 року випуску об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; 3. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна; 4. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля БМВ 320і 2015 року випуску, залишивши його у власності та користуванні [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник позивача адвокат Воєвідко М.Я. заявлений позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Крім того пояснив, що позивач виїхав в США щоб забезпечувати сім`ю. Шлюб з відповідачкою розірвали 11 грудня 2009 року. Позивач з 23 червня 2010 року по 11 травня 2012 року перебував в іншому шлюбі в США. З вересня 2010 року позивач перестав спільно проживати до розірвання шлюбу з [PERSON] , з якою він перебував в шлюбі. Позивач регулярно приїздив в Україну. Аліменти на дітей він платив регулярно , добровільно, відповідачка позов про стягнення з нього аліментів не подала. Факт спільного проживання підтверджується тими обставинами, що сторони вели спільний побут. Ведення спільного побуту позивача і відповідачки є те, що позивач перебував на заробітках і за рахунок його заробітної плати , яка відноситься до спільних коштів, було придбано спірну квартиру, меблі в квартиру , ремонт в квартирі , позивач приїздив в Україну, вони з відповідачкою разом відвідували друзів, батьків, свята разом проводили, разом їздили на відпочинок, відкладали спільні кошти. Позовні вимоги про визнання квартири і автомобіля спільним майном та їх поділ обгрунтовує тими обставинами , що автомобіль БМВ було придбано за його заробітну плату в 2016 році , яка є спільним майном , квартира теж була придбана за його заробітну плату в 19 січня 2018 року. Так , як це майно було придбано за рахунок спільних коштів , то квартира [ADDRESS] та автомобіль БМВ 320і, 2015 року випуску слід визнати об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіля БМВ 320і 2015 року випуску, залишивши його у власності та користуванні [PERSON] . До спірних правовідносин підлягають застосуванню ст. 69, 74 Сімейного кодексу України та ст. 368 ЦК України. Відповідачка в ході підготовчого розгляду та в ході судового розгляду позов не визнала і пояснила , що позивач виїхав в США в 2007 році. В 2009 році вона подала на розірвання шлюбу з ним. В 2010 році позивач одружився в США і перебував в шлюбі до 2012 року. До 2015 року позивача на території України не було. Потім в 2015 році між нею та позивачем була домовленість, що він буде допомагати з навчанням дітей. З 2016 року відповідачка в стосунках з [PERSON] , в 2020 році відповідачка одружилась з [PERSON] . Квартиру вона в 2018 році купувала разом з [PERSON] для їхнього проживання. За цю квартиру позивач дізнався після подачі позову до доньки, там в матеріалах справи була декларація за 2019 рік , в яку була вписана спірна квартира. Після розірвання шлюбу з позивачем ніяких відносин, які притаманні сім`ї , в них не було. З 2012 року по 2020 рік позивачка працювала на державній службі. До 2012 році вона 4 роки неофіційно працювала в ДАІ на адмінпрактиці і техогляді. Дохід мала вище середнього. З [PERSON] проживають однією сім`єю з 2016 року , він в 2017 році розлучився. До цього відповідачка була в відносинах з іншим чоловіком, вона не бажає, щоб цей чоловік допитувався судом. Автомобілем Фольксваген Кадді вона керувала по «талону», кредит , за який було придбано даний автомобіль, сплатила сама. Автомобіль БМВ , який був придбаний позивачем в США , був доставлений в порт Одеси і звідти на лафеті [PERSON] доставив автомобіль в місто Кам`янець Подільський. Ремонт автомобіля був оплачений нею. На сертифікацію автомобіль БМВ возився в Львів. Спірна квартира була придбана за кошти її та [PERSON] . Автомобіль БМВ відповідачка продала доньці за символічну плату. Відповідачці особисто автомобіль не потрібний , а в [PERSON] є автомобіль. Відповідачка не знає скільки позивач перевів коштів , але це не 200 тисяч доларів США. Позивач спілкувався з сином. Позивач знав про нового чоловіка відповідачки. Позивач приїздив 2015 році 2 рази і в 2016 році два рази. Представник відповідачки адвокат Бориславський В.М. в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що фактичних відносин між позивачем і відповідачкою не було. З 29 жовтня 1998 року по 11 грудня 2009 року позивач і відповідачка перебували в шлюбі. В 1999 році в них народився спільний син. Донька 1995 року народження була у відповідачки від попереднього шлюбу. В США мали виїхати позивач і відповідачка разом. В 2007 році взяли кредит 15000 доларів США строком на 10 років на оформлення виїзду позивача. Позивач виїхав в США в 2008 році після чого вони з відповідачкою перестали спілкуватись. Кредит відповідачка погашала сама. Позивач в США зареєстрував шлюб в 2010 році. В 2012 році він почав передавати кошти на погашення кредиту. В 2014 році відповідачка звернулась до позивача , щоб він почав допомагати допомогу в навчанні дітей. Під час шлюбу сторони придбали в кредит новий автомобіль Фольксваген Кадді. В 2016 році позивач передав пошкоджений автомобіль БМВ, який відповідачка відновила за свої кошти, а взамін цього автомобіля віддала батькові позивача автомобіль Фольксваген Кадді. Свідок [PERSON] , донька відповідачки , в судовому засіданні дала показання, що в 2009 році позивач і відповідачка розвелись. Після розлучення їхнє спілкування стосувалося тільки дітей, свідка і брата. Мати свідка і [PERSON] познайомились чи то в 2014 році чи то в 2015 році, почали спільно проживати в 2016 році. Вони живуть в квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] виховував свідка - [PERSON] з того часу, як їй виповнилось два роки. [PERSON] виїхав в США в 2007 році, а приїхав перший раз в 2015 році. В 2016 році свідку виповнився 21 рік. Свідок навчалась в уніврситеті ім. Федьковича в м. Чернівці на юридичному факультеті. Скільки позивач присилав коштів, свідок не знає. Чи присилав позивач кошти для її брата [PERSON] , сина позивача , вона не знає. Відповідачці позивач кошти пересилав. Їй позивач пересилав кошти для оплати навчання, на винаймання квартир в місті Чернівці. Вона сама говорила позивачу на що їй потрібні кошти. На час розгляду справи свідок з позивачем не спілкується. Свідок користується автомобілем БМВ. Коли позивач приїздив і вони з ним разом з матір`ю і братом їздили на море , то свідок жила в одному номері з матір`ю , а позивач жив разом з сином [PERSON] . Свідок [PERSON] - чоловік відповідачки в судовому засіданні дав показання, що він з 2016 року проживав з відповідачкою однією сім`єю , а з 2020 року одружені. До 2017 року він перебував в іншому шлюбі , бо вирішував питання з попередньою дружиною про поділ спільного майна. До придбання квартири [ADDRESS] жили з відповідачкою в двокімнатній квартирі по [ADDRESS] . Автомобіль БМВ ремонтувався за рахунок спільних коштів. Квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти - біля 30 тисяч доларів США. Свідок не знав, що відповідачка отримує грошові перекази від позивача. Заслухавши представників сторін, відповідача, свідків , вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 29 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2009 року. (т. 1, а.с. 11) До розірвання шлюбу Позивач виїхав до міста Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки. В період перебування Позивача у США, останній шляхом електронних переказів надіслав на ім`я Відповідачки протягом 2015 року кошти у розмірі 32\~750,00 доларів США (т. 1, а.с. 12-26), протягом 2016 року кошти у розмірі 78\~600 доларів США (т. 1, а.с. 27-44, 53), протягом 2017 року кошти у розмірі 50\~100,00 доларів США (т. 1, а.с. 45-52, 54-67), протягом 2018 року кошти у розмірі 16\~100,00 доларів США (т. 1, а.с. 68-78). В документах на переказ коштів не вказано мети переказу. З цього приводу представники позивача пояснювали, що документах на переказ коштів не повинна вказуватися мета переказу коштів. Представник відповідача [PERSON] з приводу документів на підтвердження переказу коштів пояснив, що ці документи надруковані англійською мовою і на українську мову не переведенні і тому не повинні братись до уваги. З копії Листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.01.2020 року вбачається, що [PERSON] у період з 29.01.2015 р. по 01.01.2019 р. дев`ять разів перетинав (шляхом виїзду та в`їзду) кордон України. (т. 1, а.с. 207) З копії Свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] , виданого Департаментом [PERSON] вбачається, що [PERSON] 23 червня 2010 року уклав шлюб із [PERSON] , 11 травня 2012 року шлюб було розірвано. (т. 2, а.с. 187-190). 08 лютого 2021 року представником Відповідача адвокатом Бориславським В.М. були подані письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що у 2007 році Позивач із Відповідачкою прийняли спільне рішення по виїзд на постійне місце проживання до США, проте коштів для реалізації задумів не вистачало, у зв`язку із чим було прийнято рішення про оформлення кредиту у розмірі 15\~000,00 доларів США, з копії вказаного договору вбачається, що договір було укладено для задоволення «споживчих потреб», забезпеченням виконання вищевказаного договору виступала іпотека 2-х кімнатної квартири, власником якої є Відповідачка (т. 2, а.с. 220-222) Також у поданих поясненнях представник Відповідача звернув увагу на справу №676/4825/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] (донька [PERSON] ), [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Романова Н.М. про визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині покупця та переведення прав покупця, а саме : обґрунтування викладені у позовній заяві [PERSON] , в якій вказано: «До розірвання шлюбу в 2009 році Позивач з [PERSON] та Відповідачем проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу з [PERSON] на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2009 р., Позивач виїхав на постійне місце проживання до міста Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки, але фактичне спілкування та дружні стосунки з Відповідачем та [PERSON] після цього збереглись і тривали довгий час. Зважаючи на те, що після еміграції до США, Позивач у справі не мав місця для проживання в Кам`янці-Подільському, довіряючи колишній дружині [PERSON] та Відповідачу у справі, Позивач звернувся до них з проханням придбати для нього в місті Кам`янці-Подільському квартиру, в якій він міг би проживати під час своїх приїздів в Україну.» (т. 2, а.с. 215-219) Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року по вищевказаній справі у позові [PERSON] до [PERSON] (донька [PERSON] ), [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Романова Н.М. про визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині покупця та переведення прав покупця було відмовлено, постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2022 року залишено без змін (т. 3, а.с. 152-155, 199-201) З копії Кредитного договору № 155-063/05-2005-А від 30 травня 2005 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США на придбання автомобіля Volkswagen Caddy. (т. 2, а.с. 250-255) З копії Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 15 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] отримала право здійснювати реєстрацію транспортного засобу марки BMW, моделі 320, 2015 року випуску, VIN code: [NUMBER] ввезеного для постійного користування, митні платежі сплачені в повному обсязі, також з додатку до заяви вбачається, що автомобіль пошкоджений у ДТП, має дефекти, потребує заміни деталей. (т. 2, а.с. 269-270) З Висновку експерта №CE-19/123-21/4499-AB від 09.08.2021 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки BMW, моделі 320і, 2015 року випуску, VIN code: [NUMBER] на день проведення експертизи складає 354841,00 грн.. (т. 3, а.с.55-62). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частини другої статті 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, з яким погодився Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 367/7714/16, у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Під час застосування положень статті 74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. «Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.» (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15) Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Таким чином, наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, та суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею. При цьому, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю, а показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19. Враховуючи, що вартість автомобіля БМВ 320і, 2015 року випуску в висновку експерта становить 32584 грн. 76 коп., вартість квартири становить 937463,55 гривень , суд вважає, що за розгляд справи з позовних вимог майнового характеру з загальної суми позову ((32584 грн. 76 коп. + 937463,55 гривень) х 1% - позовних вимог про визнання автомобіля і квартири спільним майном) + (( 32584 грн. 76 коп. /2 х1%) відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля) + ((937463,55 гривень /2 х1%) визнання права власності на 1/2 частину квартири) повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , а саме - 9605 гривень ( 1921 грн. х 5). Так як позивачем сплачено судовий збір в сумі 3076 гривень 00 коп., з врахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3076 гривень 00 коп. Враховуючи,\~що \~позивачем \~недоплачена \~сума \~судового \~збору 6529\~гривень 00\~коп.( 9605 гривень - 3076 гривень 00 коп.) , то з позивача слід ще стягнути за розгляд справи судом судовий збір в сумі 6529 гривень 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved