Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя , поділ майна та визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з [PERSON] вони проживала однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, а з 01 вересня 2006 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Увесь цей час сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля, мали взаємні права та обов`язки.\~ [INFO] них народилася дочка [PERSON] . За час шлюбних відносин сторони на підставі договору купівлі-продажу\~\~від 21 жовтня 2004 року придбали квартиру, зареєстрували своє місце проживання та мешкали до початку війни. Зазначена квартира була набута, як вказує позивач, за спільні кошти та на банківський кредит, що оформлений на [PERSON] . Кредит сплачувався ними та був погашений у 2008 році, тому майно належить їм на праві спільної сумісної власності, частки сторін у майні є рівними. У березні 2022 року дружина з дитиною виїхали за кордон, а влітку 2023 року несподівано повідомила, що хоче розлучитися і попросила звільнити її квартиру.Через те, що дружина не визнає його право на частину спірної квартири він вимушений був звернутися до суду. Заперечуючи проти\~позову \~ [PERSON] \~в особі\~представника [PERSON] \~надала відзив\~на позовну\~заяву,\~посилаючись на\~те,\~що спірна\~квартира придбана\~згідно договору\~купівлі-продажу\~до реєстрації\~шлюбу з\~ [PERSON] \~за 17\~тисяч доларів\~США,\~отже не\~може бути\~об`єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя.Факт\~проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2003 року по 31 серпня 2006 року позивач не просить суд встановити, не конкретизує який вклад і в якому розмірі внесено ним у придбання квартири, не враховано укладення нею кредитного та іпотечного договорів (а.с. 73-74). У відповіді на відзив [PERSON] стверджує, що у травні 2003 року він познайомився з [PERSON] і з вересня 2003 року вони стали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на квартирі по [ADDRESS] , яку знімали. Оскільки спільних коштів для придбання своєї квартири було недостатньо, у 2004 році вирішили отримати кредит в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».Кредитний договір укладено [PERSON] , а позивач виступив її поручителем.Мета придбання квартири є спільне подружнє проживання.Перед оформленням кредиту [PERSON] та [PERSON] надали нотаріально завірені заяви про купівлю квартири за спільні кошти ( а.с. 86-87). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2023, за клопотанням позивача, частково задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову та накладена заборона на відчуження квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 52-53). Суд, вислухавши пояснення сторін , перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що дійсно з 2003 року [PERSON] і [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обидва працювали, мали спільний побут та сімейний бюджет. Згідно з договором купівлі-продажу від 21 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2451, [PERSON] придбала у [PERSON] , [PERSON] спірну трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 68,1 кв.м. за суму, еквівалентну 17000 доларів США. До Державного реєстру правочинів внесено відповідний реєстраційний запис ( а.с. 28-32). Перед укладанням\~договору купівлі-продажу\~нерухомого майна,\~ [PERSON] \~своєю письмовою\~заявою від\~21.10.2004,\~на підставі\~ст.\~74\~Сімейного Кодексу\~України повідомила,\~що проживає\~однією сім`єю\~з гр.\~ [PERSON] \~і квартиру\~по [ADDRESS] \~придбає на\~спільні кошти.\~Аналогічна заява\~надана [PERSON] \~про \~свою згоду\~ на\~підставі ст.\~74\~СК України\~на купівлю\~спірної квартири\~ [PERSON] ,\~з подальшим\~укладанням іпотечного\~договору,\~з умовами\~якого він\~ознайомлений .\~Заява нотаріально\~засвідчена приватним\~нотаріусом ХМНО\~Кошель Т.В.( а.с. 39-40). Як вбачається з іпотечного договору №820/3-27/21/02-4/538 від 21 жовтня 2004 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] , відповідач передала в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 820/2-27/21/08-4/1041 від 21.10.2004 квартиру з повернення кредиту в сумі 10800 доларів США до 10 жовтня 2011 року, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14,5% річних, комісії, можливої неустойки.За договором поруки № 820/3-27/21/02-4/539, укладеним між Банком і [PERSON] , [PERSON] від 21.10.2004 поручитель [PERSON] зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбаченим договором кредиту ( а.с. 88-39). 01.09.2006 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] ( а.с. 26-27). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Реєстру територіальної громади міста Харкова у спірній квартирі зареєстровані сторони- [PERSON] , [PERSON] та їх малолітня дочка [PERSON] ( а.с. 49). Рішенням Жовтневий районний суд м. Харкова від 24.10.2023 шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що на теперішній час кредит погашено, державна реєстрація обтяжень за іпотечним договором відсутня, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частини першої статті 74 СК\~України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Позивач [PERSON] просить визнати трикімнатну квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності його та відповідача [PERSON] , що була набута під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі\~\~\~№ 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18) зазначено, що «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності». За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. В судовому\~засіданні представник\~відповідача не\~спростовував,\~а підтвердив\~факт \~спільного проживання\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~2003\~року,\~наявність у\~них спільного\~побуту,\~виникнення між\~ними у\~зв`язку із\~цимвзаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Сторони спільно проживали в одному житловому приміщенні , разом забезпечували себе всім необхідним для життя, вели спільне господарство, об`єднали та витрачали зароблені кошти, несли обов`язки по кредитному договору. Оцінюючи стан відносин між [PERSON] і [PERSON] суд дійшов висновку, що між сторонами існували відносини, притаманні подружжю, про що свідчить постійне спільне проживання , спільне вирішення побутових питань, придбання майна в інтересах сім`ї, спільне планування майбутнього, подальша реєстрація шлюбу між сторонами. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторони у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбали спірну квартиру [ADDRESS] за їх спільні сумісні кошти та отриманий кредит, після реєстрації шлюбу продовжили виконувати обов`язки за кредитним договором і погашати спільно кредит, а тому квартиру слід вважати спільної сумісною сторін, застосувавши положення частини першої статті 70 СК України, згідно яких у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, аналогічні положення частини другої статті 372 ЦК України та визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Доводи представника позивача, який заперечував проти задоволення позовних вимог , але при визнанні за [PERSON] права власності на частину квартири просив відступити від рівності часток спільного майна, оскільки відповідач має малолітню дитину. Суд відхиляє. За нормами ст. 70 Сімейного Кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №456/828/17, від 07 грудня 2022 року у справі №553/3266/15-ц. Відповідачем [PERSON] не доведено підстав, що мають істотне значення для відступу від рівності часток подружжя у майні, зокрема що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, а також підстав для збільшення частки дружини у майні у разі проживання з нею дитини, які б свідчили, що розмір матеріальної підтримки ( аліментів), недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.Питання про стягнення аліментів з позивача, їх розміру [PERSON] не ставилось. Таким чином, вимога відповідача про відступлення від начала рівності часток подружжя у спільному майні задоволенню не підлягає у зв`язку із її недоведеністю та необґрунтованістю. За правилами статтей 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позовні вимоги [PERSON] задовольняються повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved