Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10910 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 44210 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 17.11.2021, яке на даний час прийняте до виконання приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Вважає, що вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки станом на час його вчинення була визнана незаконною та нечинною постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 в частині доповнення Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже, вчинення вказаної нотаріальної можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, тому дії приватного нотаріуса щодо вчинення вказаного виконавчого напису є безпідставними. Просила визнати вказаний виконавчий напис від 05.10.2021 № 10910 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання позову, та 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надала. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] , підлягає задоволенню з наступних підстав. Виконавчим написом, вчиненим 05 жовтня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10910, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., на підставі ст.ст.34, 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором № AG3312449 від 16 квітня 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] за період з 30.09.2019 по 14.07.2021 у розмірі 44210 грн., з яких: 28710 грн. - 3% річних за період з 30.09.2019 по 14.07.2021, 15000 - інфляційні збитки за період з 30.09.2019 по 14.07.2021. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійника О.І. від 17 листопада 2021 року вбачається, що на підставі вищенаведеного виконавчого напису від 05.10.2021 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно постанови приватного виконавця 13 липня 2023 року вбачається, що виконавче провадження № [NUMBER] від 17.11.2021, прийнято до виконання приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. на підставі договору про заміщення приватного виконавця № 3 від 22.05.2023. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 05 жовтня 2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Втім, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/200084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса не містив п. 2, на підставі якого приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 05 жовтня 2021 року застосував нечинні норми законодавства, які регулювали вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис відповідачем суду не надано. Таким чином оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 137 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2023 року між адвокатом Підодвірним Т.І. (виконавець) та позивачем (замовник) укладений договір про надання правової допомоги. Так, за змістом п. 5 даного договору, розрахунки замовника з виконавцем здійснюються у національній валюті України. Оплата здійснюється замовником у готівковій формі або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів, або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору. Вартість послуг за цим договором визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних в акті приймання-передачі виконаних робіт. Згідно акту виконаних робіт від 23 серпня 2023 року по договору про надання правової допомоги від 12 червня 2023 року, представником позивача була надана позивачу правова допомога, яка полягає в усній консультації щодо узгодження правової позиції тривалістю 1 година та вартістю - 1000 грн., аналізу та вивчення судової практики тривалістю 2 години, вартістю за 1 годину - 1000 грн., підготовкою позовної заяви тривалістю 5 годин, вартістю 600 грн. за 1 годину, всього 6000 грн. Згідно правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, предмету позову, витраченого часу представника на підготовку та написання позову, суд вважає, що витрати на правову допомогу відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру, є співмірними зі складністю даної справи. Отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1073,60 грн., та 536,80 грн. - за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved