Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

1.Позиція позивача. 13 вересня 2023 року позивач [PERSON] подала зазначений позов до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за яким просить: -визнати [PERSON] , [INFO] , який народився в м.Дніпродзержинськ Дніпропетровська область, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] ; - викликати до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України [PERSON] , [INFO] , який народився в м.Дніпродзержинськ Дніпропетровська область, місце проживання якого невідоме. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є її чоловіком, з яким припинено сімейні відносини ще в грудні 2014 року, він забрав всі свої особисті речі і виїхав з квартири [ADDRESS] в невідомому напрямку. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою, про що свідчить особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач вже тривалий час, з грудня 2014 року не проживає в квартирі, а лише зареєстрований. Де він наразі проживає позивачу не відомо. Вже декілька років сторони не спілкуються навіть по телефону. Ті засоби зв`язку, які були відомі, наразі недоступні. Реєстрація в квартирі відповідача покладає на позивача додаткові витрати по утриманню квартири. Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, пенсіонер, отримує пенсію по інвалідності 2760 грн. щомісячно. Є хворою людиною, єдиний дохід це пенсія, внаслідок перенесених хвороб, наявність інвалідуючого захворювання, витрачає кошти саме на лікування та підтримуючу терапію. При цьому, відповідач участі в утриманні квартири не приймає, накопичується заборгованість, позивач не в змозі сплачувати самостійно комунальні послуги, а також не має можливості оформити субсидію. Будь-яких перешкод в користуванні квартирою позивач не чинила, не проводила заміну дверей, ключі від квартири буди у чоловіка. В квартирі наявне майно, яке належить тільки позивачу. 2. Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~ Відповідач, [PERSON] , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ст.130 ЦПК України, через оголошення на сайті судова влада. В судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв, також відзиву на позов, чи зустрічний позов відповідачем не подано. 3. Позиція третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору. Територіальна громада міста Кам`янське в особі кам`янської міської ради, будучи належним чином сповіщеними про дату, час та місце судового розгляду, подали заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. 4. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 13 вересня 2023 року надійшла позовна заява від [PERSON] до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 1-2). 13 вересня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 10). 04 жовтня 2023 року отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.12). 04 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 13). 16 жовтня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за своєї відсутності (а.с. 21). 18 жовтня 2023 року представник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради Волощук О.Ю. подала до суду заяву, зазначила, що повістка на судове засідання 16 жовтня о 09:20 годині надійшла до відділу 17.10.2023 року, що унеможливило присутність представника відділу в судове засідання (а.с. 28). 25 жовтня 2023 року представник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради Волощук О.Ю. подала до суду заяву, просить розгляд справи здійснювати без представника відділу (а.с. 29). 22 листопада 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за своєї відсутності, наполягає на винесенні заочного рішення (а.с. 31). Сторони в судове засідання не прибути, позивачем подано заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, і проти заочного розгляду не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем щодо квартира [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, площею 17,4 кв.м., у якій зареєстровані: [PERSON] , 1970 року народження, [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 1993 року народження, що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до акту №329 не проживання від 21 серпня 2023 року, виданого Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут», за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає більше 9 років по теперішній час, про що свідчать та підтверджують сусіди (а.с. 8). Згідно до довідки серії 10 ААГ № 000053, [PERSON] , [INFO] , з 01.06.2014 року має 2 групу інвалідності безстроково, нездатна до трудової діяльності (а.с. 9). 6. Правові норми законодавства застосовані судом ат висновки прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла він може бути визнаний судом, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно особового рахунку № [NUMBER] , [PERSON] є квартиронаймачем квартира [ADDRESS] , у якій зареєстровані: [PERSON] , 1970 року народження, [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 1993 року народження. Відповідно до акту №329 не проживання від 21 серпня 2023 року, виданого Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут», за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає більше 9 років по теперішній час. Із урахуванням положень\~ст.55 Конституції України, ст.ст.15,\~16 ЦК України, ст.ст.64,\~65,\~71,\~72 ЖК Української РСР, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як квартиронаймач, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 20 вересня 2021 року, прийнятої у справі № 200/17337/17. Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад". Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про не проживання відповідача у квартирі понад шість місяців, та з огляду на не надання останнім доказів щодо поважності причин відсутності, а також не вчинення дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~ «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». 8. Судові витрати. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а позовну заяву задоволено, то з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved