Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

[PERSON] 01.09.2023 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та різні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому в травні 2020 року припинили подружні стосунки, з цього часу спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явився, 17.11.2023 подав заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, 17.11.2023 подала заяву у якій позов визнала, просила розглядати справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження видно, що сторони зареєстрували шлюб 01.09.2012 у Виконавчому комітеті Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 1, в шлюбі мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.3, 4). Сторони, як видно із змісту позовної заяви, в травні 2020 року припинили подружні стосунки через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів та різні погляди на життя, з цього часу спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Позивач, що також видно із змісту позову та його заяви до суду від 17.11.2023, просить про розірвання шлюбу з відповідачкою, покликаючись, що подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить його інтересам. Відповідачка, як убачається із поданої 17.11.2023 заяви, заперечень щодо розірвання шлюбу з позивачем не має. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача слід стягнути 1073грн. 60 коп. судових витрат (а.с.2).

Outcome: approved