Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Калуська міська\~рада звернулася\~до суду\~з позовом\~до[PERSON] в якому просить стягнути з відповідачки на її користь безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю в сумі 138\~145,75 грн. за період з 29.09.2022 по 30.04.2023, а також сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між Калуською міською радою та [PERSON] 04.10.2017 укладено договір оренди землі на земельну ділянку (кадастровий номер 2610400000:23:004:0007) загальною площею 0,8111 га, який укладений строком на 5 років до 28.09.2022. Після закінчення дії строку договору [PERSON] не зверталась до Калуської міської ради стосовно продовження строку дії вказаного договору оренди. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці комунальної власності площею 0,8111 га за кадастровим номером 2610400000:23:004:0007 за адресою [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку відповідач використовує як власник нерухомого майна, яке на ній знаходиться. При цьому\~правовстановлюючих документів\~на землю\~відповідачкою не\~оформлено.\~Таким чином,\~відповідачка використовує\~вказану земельну\~ділянку без\~достатньої правової\~підстави з\~29.09.2022.Враховуючи викладене, Калуською міською радою з урахуванням площі земельної ділянки та її нормативної грошової оцінки розраховано розмір недоотриманої орендної плати за фактичне використання земельної ділянки комунальної власності, площею 0,8111 га, з кадастровим номером 2610400000:23:004:0007, за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 у сумі 138\~145,75 грн. Вказана сума розрахована із врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставки орендної плати (згідно з рішенням Калуської міської ради від 21.06.2018 № 1634). Згідно з інформацією фінансового управління Калуської міської ради від 19.05.2023 коштів від плати за землю від [PERSON] на рахунок органу місцевого самоврядування за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 не надходило. Таким чином, Калуська міська рада не отримала 138\~145,75 грн., але могла би отримати у разі укладення між відповідачкою і позивачем договору оренди на вказану земельну ділянку та державної реєстрації права оренди земельної ділянки. За таких\~обставин кошти\~у сумі\~138\~145,75\~грн.\~за користування\~земельною ділянкою\~площею 0,8111\~га є\~безпідставно набутим\~майном,\~які згідно\~зі ст.\~1212\~ЦК України\~підлягають поверненню\~позивачу. Враховуючи викладене, з 29.09.2022 по 30.04.2023 відповідачка здійснювала користування земельною ділянкою, площею 0,8111 га, за відсутності документів, що підтверджували б її право користування цією земельною ділянкою та не сплачувала орендну плату, яка мала надійти на рахунок позивача, тобто безпідставно зберегла у себе майно позивача. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачкою не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася, хоча ухвалу про відкриття провадження отримала, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 332891862) [PERSON] є власником нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці комунальної власності площею 0,8111 га за кадастровим номером 2610400000:16:009:0026 за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,8111 га, з кадастровим номером 2610400000:23:004:0007, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.8). З розрахунку, долученого до матеріалів справи, встановлено, що сума безпідставно збережених коштів, відповідно частки [PERSON] в нерухомому майні, за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, яка знаходиться в [ADDRESS] , за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 становить 138\~145,75 грн. (а.с. 13). При здійсненні розрахунку позивачем було враховано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 10, 11), ставки орендної плати згідно з рішенням Калуської міської ради від 21.06.2018 № 1634 (а.с. 15-20). Згідно з листом фінансового управління Калуської міської ради від 19.05.2023 № 04-12/176 коштів від сплати орендної плати та земельного податку до бюджету Калуської міської територіальної громади від [PERSON] за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 не надходило (а.с. 12). Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків. Відповідно до статті 13\~Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22\~ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною другою статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156\~ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є власником об`єктів нерухомості, які знаходяться за тією ж адресою, що спірні земельні ділянки, що належать до комунальної власності. За змістом глави 15\~ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Частина перша статті 93\~ЗК України встановлює,\~що право\~оренди земельної\~ділянки -\~це засноване\~на договорі\~строкове платне\~володіння і\~користування земельною\~ділянкою,\~необхідною орендареві\~для провадження\~підприємницької та\~іншої діяльності.\~Землекористувачі також\~зобов`язані\~своєчасно сплачувати\~орендну плату\~(пункт\~«в» частини\~першоїстатті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Велика Палата Верховного Суду своїй постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212\~ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17). Відповідачка на момент звернення позивача до суду з цим позовом права власності або користування на спірну земельну ділянку не набула, проте фактично нею користувалася. Відповідно до статті 206\~ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, про що зазначено у пункті 288.1 статті 288 ПК України, що узгоджується з положеннями статті 125 ЗК України. Отже, у спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачка користувалася земельною ділянкою, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування нею, не сплачуючи орендну плату. Зокрема, за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 відповідачка використовувала земельну ділянку, на якій розміщено її нерухоме майно, та за користування нею грошові кошти не сплачувала, у зв`язку з чим до міського бюджету не надійшла значна сума коштів, що в свою чергу породжує неможливість забезпечення подальшого соціально-економічного розвитку міста та перешкоджає виконанню покладених на орган місцевого самоврядування завдань і є порушенням інтересів держави у бюджетній та земельній сферах. Отже, відповідачка [PERSON] без достатньої правової підстави за рахунок Калуської міської ради, яка є власником земельної ділянки, зберегла у себе кошти, які мала сплатити за користування нею, тобто орендну плату, а тому зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Калуською міською радою проведено розрахунок, з якого встановлено, що сума безпідставно збережених [PERSON] коштів сума безпідставно збережених коштів у розмірі несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 29.09.2022 по 30.04.2023 становить 138\~145,75 грн. (а.с. 13). Згідно зі ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Водночас, доказів належного виконання зобов`язань відповідачка суду не надала, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку безпідставно збережених коштів, іншого розрахунку останньою також не наведено. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані про справ докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2\~684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 5). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачки. На підставі викладеного, ст.1212 ЦК України, ст.ст. 120, 125, 152, 156, 206\~ЗК України та

Outcome: approved