Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю Позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців першої черги немає. З моменту відкриття спадщини вона у встановлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, вважала, що фактично вступила у спадщину, що відображається у заяві про вступ у спадщину. Підставами так вважати є те, що у спадковій квартирі на момент смерті [PERSON] були прописані та постійно проживали син ( [PERSON] ) та онука ( [PERSON] ) Позивачки. Згідно з вказаним витягом [PERSON] був прописаний у спадковій квартирі у 1980 році, тобто на той момент йому було 16 років, і відповідно проживав він зі своєю матір`ю. Після смерті [PERSON] . Позивачка також продовжувала мешкати з сином та онукою, користувалася спадковим майном та зберігала його. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Позивачка має оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською районною державною адміністрацією від 22.08.1996 року, яким встановлено, що спадкова квартира належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності (копія додається). Таким чином, Позивачка вступила у спадщину шляхом управління спадковим майном. У 2022 році вона звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгополої Таміли Михайлівни із заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус після отримання вказаної заяви та перевірки спадкового реєстру, відкрила спадкову справу та внесла відповідну інформацію до спадкового реєстру. 25.07.2023 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 55/02-31, у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса КМНО Довгополової Т.М. завірену належним чином спадкову справу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повівдомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи у її відстуність, на позові наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності представника. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 717, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 07.04.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва. Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . У 2022 році вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Довгополої Т.М. із заявою про прийняття спадщини. 07.04.2023 року приватним нотаріусом Довгополою Т.М. відкрито спадкову справу за заявою [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2023 року приватний нотаріус Довгопола Т.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Згідно з частиною першою, пунктами 1 та 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та визнання правочину недійсним. Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду, позивач зазначав, що він прийняв спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки має оригінал свідоцтва про право власності на житло, що є спадковим майном та належала на праві власності померлій матері. [PERSON] . Оскільки спадщина після смерті матері позивача відкрилася у 1998 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР. Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. В даному випадку доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном [PERSON] є наявність у неї, як спадкоємиці правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду викладеній у постанові від 08.06.2022 року у справі № 715/2172/17. Таким чином, суд вважає за можливе встановити факт, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Що стосується вимоги позивача про визнання права власності, то слід зазначити наступне. Згідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Оскільки судом встановлено факт прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, позивач має можливість завершення процедури прийняття спадщини у нотаріуса, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов визначення додаткового строку на прийняття спадщини та підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved