Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що з 30.09.2012 по 29.09.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Позаяк донька народилася до реєстрації шлюбу, було встановлене батьківство [PERSON] відносно [PERSON] . З 2015 року сторони проживають окремо, за цей час позивач вдруге одружилася та змінила прізвище. Після розірвання шлюбу між сторонами відповідач не приділяє жодної уваги малолітній доньці, не турбується та не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому сам [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, що також вважає доцільним орган опіки та піклування за місцем проживання позивача, про що зазначається у відповідному висновку. Позбавлення батьківських прав відповідача дозволить позивачу більш повно захищати права та законні інтереси доньки, зокрема теперішній чоловік позивача [PERSON] отримає можливість усиновити доньку, оскільки протягом тривалого спільного проживання між ним та дитиною склалися довірчі стосунки і донька вважає своїм батьком саме [PERSON] . З огляду на це позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] 24.10.2023 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, а також за ініціативою суду залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Сарненської міської ради (а.с. 23). У підготовче засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Гаврилюк Р.Б. у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування Сарненської міської ради, в якій також зазначив, що підтримує висновок цього органу № 01/10-521 від 27.09.2023. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 30.09.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.08.2015, після чого 23.08.2016 позивач уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка (а.с. 5-7, 9, 14). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої у свідоцтві про народження записані сторони у справі (а.с. 8). У висновку Органу опіки та піклування Сарненської міської ради № 01/10-521 від 27.09.2023 вказано, що останній вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] у зв`язку з ухиленням відповідача протягом тривалого часу від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та піклування про цю дитину до досягнення нею повноліття, позаяк батько фактично самоусунувся від виховання малолітньої доньки. В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.09.2023 вказано, що умови проживання [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю, задовільні: дитина має власну кімнату, забезпечена одягом та взуттям відповідно до пори року; у той же час батько близько двох років доньку не навідує. Відповідно до пояснень малолітньої [PERSON] , батько контакт із нею не підтримує. У характеристиці дитини вказано, що мати приділяє належну увагу вихованню доньки та підтримує тісний взаємозв`язок із класним керівником та вчителями, регулярно відвідує батьківські збори, створює необхідні умови для навчання та розвитку доньки, у той час як батько не цікавиться навчанням дитини, не приходив до ліцею і не телефонував. З огляду на це вбачається, що [PERSON] тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої [PERSON] , не надає своїй колишній дружині підтримки для створення умов для повноцінного догляду та утримання доньки, а також не бере участі у її вихованні. При цьому [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування з приводу чинення йому перешкод у спілкуванні зі своєю донькою з боку матері дитини (а.с. 10-13). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання малолітньої доньки [PERSON] , а також забезпечення її всебічного розвитку. Про це свідчать зокрема ті обставини, що відповідач тривалий час не проживає з дитиною та не відвідує її за місцем проживання, не спідкується з нею, а також не відвідує заклад, де вона навчається, не виявляючи зацікавленості її життям. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім наданої відповідачем на адресу суду заяви про визнання позовних вимог, до позову додається нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 19.09.2023, в якій він зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 15). Враховуючи, що відповідач надав суду заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини [PERSON] , а також не цікавиться її життям, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] . При цьому суд звертає увагу відповідача, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 536,80 грн, сплаченого нею при поданні позову (а.с. 1), а решту 50 відсотків судового збору (що також складає 536,80 грн) стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved