Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, спільно набутого під час шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2011 між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Дорофіївською сільською радою Тернопільської області. 17.02.2023 року Підволочиським районним судом Тернопільської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачем. У період шлюбу за спільні кошти сторони придбали автомобіль BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Право власності на автомобіль було зареєстроване за відповідачем. Оскільки вказаний автомобіль є спільним сумісним майном, позивач просить визнати за\~нею право власності на частину автомобіля марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, як спільно набутого майна; стягнути з\~відповідача в її користь 80000,00 грн. грошової компенсації вартості частини автомобіля марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору. Крім того позивач просить стягнути з відповідача в її користь понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та сплачений нею судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Іщук К.В. позовних вимог не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначає, що позовна вимога про визнання права власності позивача на автомобіль не може бути задоволена, оскільки у відповідача його немає у наявності на момент вирішення справи, вказаний автомобіль був проданий 11.03.2023 року [PERSON] за 40000 грн., також не погоджується із заявленою сумою витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати не підтверджені жодними доказами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши здобуті під час судового засідання докази, з`ясував наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 жовтня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] 08 жовтня 2011 року уклали шлюб, який був зареєстрований Дорофіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис №01, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Дорофіївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, зареєстрований 11.01.2022 року на [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки № 07-03-2023, виданої 07.03.2023 року ТОВ «ДРІМСВІТ» та копії трудової книжки серії [NUMBER] , , [PERSON] дійсно працює в ТОВ «ДРІМСВІТ» з 01 листопада 2021 року і займає посаду продавця продовольчих товарів (а.с.13-14). Згідно копії договору купівлі-продажу 6144/2023/3700826 транспортного засобу, автомобіль марки автомобіль марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору був проданий 11.03.2023 року [PERSON] [PERSON] за 40000,00 грн. (а.с.56). Згідно копії ухвали про забезпечення позову від 14 березня 2023 року у справі № 604/308/23, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору, 2007 року випуску, який перебуває у користуванні відповідача та зареєстрований за [PERSON] (а.с.69-70). Статтями ч.1 ст.\~60,\~63, ч.1 ст.\~69, ч.1 ст.70 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3\~статті 368 ЦК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1\~ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. Як вбачається з роздруківки Калькулятора розрахунку вартості автомобіля (а.с.71, 72) середня ринкова вартість спірного автомобіля значно перевищує суму, половину якої відповідач хоче стягнути з позивача. Суд не приймає до уваги зазначену в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №6144/2023/3700826 від 11.03.2023 року вартість спірного автомобіля (40000 грн.), оскільки зазначена вартість є значно меншою від ринкової, позивач не надавала своєї згоди на таку вартість, що є порушенням її права на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни. Також, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що не може бути задоволена позовна вимога про визнання за позивачем права власності на Уг автомобіля, так як той був проданий до звернення позивача до суду, оскільки позивач звернулася до суду 09 березня 2023 року, а договір купівлі-продажу було укладено 11 березня 2023 року Проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на частину автомобіля марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, як спільно набутого майна; та стягнути з відповідача в користь [PERSON] 80000,00 грн. грошової компенсації вартості частини відчуженого автомобіля марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, слід задовольнити. Також суд\~вважає за\~необхідне стягнути\~з [PERSON] \~в користь\~ [PERSON] 1500 грн. витрат на правову допомогу, при цьому суд бере до уваги договір про надання правничої допомоги від 06.03.2023 року, приблизний розрахунок вартості послуг адвоката та акт приймання-передачі наданих послуг від 06 березня 2023 року. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~з [PERSON] \~в користь\~ [PERSON] 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. При цьому, суд бере до уваги квитанцію «ПриватБанк» від 09.03.2023 року про сплату судового збору в розмірі 1600,00 грн. У зв`язку з тим, що при подачі позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн.,замість 1073 грн. 60 коп., зайво сплачені 526 грн. 40 коп. слід повернути позивачу.

Outcome: approved