Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

У серпні 2023 року ТОВ «Вінницягаз Збут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, який мотивувало тим, що відповідач була споживачем послуг з постачання природного газу, які надавалися ТОВ «Вінницягаз Збут» з відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , проте свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно та в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2022 року у неї виникла заборгованість за послуги з газопостачання за період\~з 01.01.2022\~до 01.05.2022в розмірі 5387,27 грн. Пославшись на викладене, ТОВ «Вінницягаз Збут» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з постачання природного газу в розмірі 5387,27 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пророк О.С. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Суду наголосила, що у позовній заяві була допущена технічна помилка щодо періоду заборгованості, проте до позову було додано письмові докази, які свідчать, що у відповідачки заборгованість виникла саме за період\~з 01.01.2022\~до 01.05.2022в розмірі 5387,27 грн., тому просила це врахувати при ухваленні рішення. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Дмитришина Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву (а.с. 70-76, 94-97). Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 5387,27 грн. за використання природного газу для побутових потреб в період з 01.01.2023 року по 01.05.2022, а саме коли постачальником газу був «Нафтогаз Україна», що є підставою для відмови у позові. Із змісту позовної заяви та додатків до неї вбачається, що основним доказом наявності заборгованості є документ під назвою « [INFO] », у якому не вказано дату його формування або дату його прийняття, не зазначено фактичні показники газового лічильника на початок та на кінець звітного періоду, тому вказаний документ є неналежним та недопустимим доказом у відповідності до вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України. [PERSON] категорично заперечує той факт, що станом на січень місяць 2022 року нею було використано 936,81 кубометрів природного газу, оскільки таких показників про використання саме такого об`єму природного газу вона не подавала, будь-яких контрольних зйомів показників природного газу не проводилося, фотофіксація та відеофіксація, яка б підтверджувала споживання газу саме в такому об`ємі відсутня. Крім цього, відповідачу незрозуміло, звідки в документі «Фінансовий стан» станом на грудень місяць 2021 року утворилася переплата в сумі 4642, 90 грн. Відповідно до запиту № 217007.2-СК-948-0723 від 03.07.2023 про надання інформації по побутовому споживачу вбачається, що ТОВ « Вінницягаз Збут» звернулося до виконуючого обов`язків Голови правління АТ «Вінницягаз» Григор`єва О.М. з проханням надати достовірну інформацію по фактичним показникам лічильника газу у споживача [PERSON] за період з 01.12.2021 по 01.05.2022 роки з помісячним відображенням таких показників у відповідні календарні періоди. Ця інформація могла бути беззаперечним доказом для визначення фактично спожитого газу лише у разі підтвердження відповідними документами про споживання саме таких об`ємів природного газу і підтвердила б вимогу про розмір заборгованості за спожитий природний газ. Проте АТ «Вінницягаз» у відповідь на запит надали таблицю, у якій не вказано навіть прізвище споживача природного газу, не зазначені фактичні показники газового лічильника на початок та на кінець звітного періоду: з 01.12.2021р. - по 31.12.2021р.; з 01.01.2022р.- по 31.01.2022р., з 01.02.2022р. - по 28.02.2022р.; з 01.03.2022р.- по 31.03.2022р.; з 01.04.2022р. - по 30.04.2022р; не надано жодного документу, який би міг підтвердити або спростувати факт використання споживачем саме зазначених в таблиці об`ємів природного газу. Тому цей додаток, як доказ по справі, є неналежним та недопустимим доказом у відповідності до вимог ст.ст.77,78 ЦПК України. Крім того, відповідач завжди надавала показники лічильника в призначену тоді для цього скриньку в газконторі по [ADDRESS] . Також вказані показники відображені у квитанціях про сплату за спожитий газ. Відповідачу був замінений лічильник та за опалювальний період 2019-2020 роки, весь 2021 рік і на 01.01.2022 був показник лічильника 1862 куб.м. З 01.01.2022 по 30.04.2022 показник лічильника за 4 місяці - 2600 куб.м., тобто за цей час було спожито -738 кубометра. У додатку «Фінансовий стан» позивач зазначив, що за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 було спожито відповідачем 1610,66 кубометра. Стосовно обсягів споживаного газу в березні та квітні 2022року позивач зазначив, що в березні [PERSON] спожила 109,69 м3 газу, і це підтверджено в ЄРЖКП. В квітні, за заявою позивача, [PERSON] спожила аж 465,41м3 газу. Однак за квітень 2022 року було зафіксовано її споживання 228,83м3, що підтверджено в ЄРЖКП, період за квітень 2022 року 465,41 м3-228,83 м=236,58м3х7,99грн=1890,27грн-безпідставно завищена позивачем сума грошей. Подавши до суду позов про примусове стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий газ, позивач означив її як злісну неплатницю за спожитий нею газ, що позбавило [PERSON] скористатись своїм правом згідно Закону України №554-ІV від 01.02.2003 про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ. Розрахунки за спожитий газ ТОВ "Вінницягаз Збут" проводить на підставі інформації АТ "Вінницягаз", гроші за спожитий газ по квітень 2022 року включно відповідач сплатила в повному обсязі по зафіксованому показнику лічильника, надалі платила постачальнику Нафтогаз України, інформацію котрому також надало Вінницягаз. Це свідчить про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, не має повноважень робити за них їхню роботу, за спожитий газ розрахувалась сповна, вони ж роблять перерахунки завжди на свій розсуд. Також зазначила, що АТ «Вінницягаз» має право здійснювати контрольні зняття показників лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показників лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показників лічильника газу, з урахуванням його фактичних показників. Представник третьої особи - адвокат Рибак В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на письмові пояснення. Суду пояснив, що розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого га спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого природного газу встановлюються відповідно до даних Оператора ГРМ. Судового спору між АТ «Вінницягаз» та відповідачем щодо розбіжностей в частині визначення об`єму та/або обсягу природного газу немає і не було. На думку АТ «Вінницягаз», ТОВ «Вінницягаз Збут» як постачальник природного газу, правомірно здійснило нарахування за послуги з постачання природного газу на підставі даних АТ «Вінницягаз» про обсяги природного газу, які були зафіксовані лічильником газу в будинковолодінні відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Вінницягаз Збут» надавало послуги з постачання природного газу, а [PERSON] була споживачем цих послуг за адресою: [ADDRESS] , з відкритим особовим рахунком № [NUMBER] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за послуги\~газопостачання,\~заборгованість за\~надані послуги\~з постачання\~природного газу\~за особовим\~рахунком № [NUMBER] за\~період з\~01.01.2022\~до 01.05.2022становила 5387,27 грн. (а.с. 11). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до п. 32 розділу 3 Правил постачання природного газу, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу, згідно з умовами договору. Пунктом 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Пункт 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу передбачає, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України, шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник (п. 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу). Згідно із ст. 5 Закону України «Про житловокомунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №638/11589/15-ц. Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ (АТ «Вінницягаз») за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. У відповідності до положень абз. 1 п. 24 Розділу III Правил постачання, зокрема передбачено, що розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць. Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу IX Кодексу ГРМ комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до газорозподільної системи (ГРМ) від суміжних суб`єктів ринку природного газу (газодобувних підприємств, виробників біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, оператора газотранспортної системи України, та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним оператором газорозподільної станції (Оператор ГРС), та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними. Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється на підставі договору розподілу природного газу, укладеного між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Пунктом 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподіл/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. Також, відповідно до пункту 5 глави 4 Розділу 9 Кодексу ГРМ визначено, що Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умови цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Аналогічний порядок обліку природного газу та визначення фактичних обсягів споживання (розподілу) природного газу відображені і в Правилах постачання природного газу. Отже, інформацію про обсяги спожитого природного газу побутовим споживачем в розрахунковий період Оператор ГРМ передає діючому постачальнику через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи України (ОГТСУ) у відповідності до вимог Кодексу газотранспортної системи затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1378/27823 від 06.11.2015 (Кодекс ГТС) для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача з помісячним відображенням у відповідні календарні періоди. У відповідності до положень Кодексу ГРМ побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу за споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого га спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого природного газу встановлюються відповідно до даних Оператора ГРМ. Так,\~відповідно до\~таблиці (а.с.\~125)\~визначено,\~що 11.01.2022\~та 04.04.2022\~здійснено контроль\~показників лічильника. Відповідачем [PERSON] надано докази, що вона здійснювала оплату за послуги постачання природного газу та надавала показники лічильника газу, а відповідачем невірно вказано лічильники газу, внаслідок чого безпідставно нараховано заборгованість, а саме надано суду копії квитанцій про оплату, єдині рахунки (а.с. 81-88, 98-102, 141-152). Відповідно до п. 31 Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.201 побутовий споживач має право на проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] із заявою про проведення звіряння розрахунків не зверталася. Також відповідач не надала суду належних доказів щодо наявності між АТ «Вінницягаз» та відповідачем розбіжностей в частині визначення об`єму та/або обсягу природного газу. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказувала на те, що позивач нарахував їй заборгованість в загальному розмірі 5387,27 грн., з яких: 2000,00 грн. було сплачено 10.05.2022, а 3897,00 грн. сплачено 07.10.2023, тобто після відкриття провадження у цій справі (а.с. 84). Із довідки про фінансовий стан вбачається, що [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 11). По особовому рахунку № [NUMBER] був наявний борг по квітень 2022 року в розмірі 7387,27 грн. В подальшому, 10.05.2022 відповідач [PERSON] здійснила оплату за послуги з постачання природного газу в розмірі 2000 грн., залишок боргу становив 5387,27 грн. (7387,27 грн. - 2000 грн.). Отже, сплачені відповідачем кошти у розмірі 2000 грн. були зараховані в рахунок погашення існуючої заборгованості, а тому вираховувати таку суму двічі із загального розміру заборгованості недопустимо. Таким чином загальна сума боргу [PERSON] за період з 01.01.2022 до 01.05.2022 у становить 1490,27 грн. (розрахунок: 5387,27 грн. - 3897,00 грн., які було сплачено відповідачем 07.10.2023), а тому наведений позивачем у позовній заяві розрахунок суми заборгованості є правильним, відповідачем не спростований, відповідає здійсненому розрахунку судом, у зв`язку з чим наявні усі правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, тому доводи відповідача про недоведеність вимог позову щодо розміру заборгованості є необґрунтованими. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Оскільки позов задоволено частково (на 27,66%), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 742,39 грн.

Outcome: partial