Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позиція позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.06.2015 року у розмірі 72536,69 грн. станом на 10.03.2023 року та судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] (надалі по тексту відповідач) звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 12.06.2015 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні заповнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлений відповідач, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви). Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківських послуг (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримання картки, що додається. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000,00 грн. Банк керувався п.п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за ініціативою банку. Згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% -для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Позивач зобов`язався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10.03.2023 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості утворилася заборгованість у сумі 72536,69 грн., з яких: - 59419,11 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; - 13117,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 0,00 грн. нарахована пеня; - 0,00 грн. нарахована комісія. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушення законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати. Рух справи в суді. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16.06.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2023 року стягнуто з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.06.2015 року станом на 10.03.2023 року в розмірі 72536 (сімдесят дві тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 69 коп. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп., а всього 75220 (сімдесят п`ять тисяч двісті двадцять) грн. 69 коп. Ухвалою від 13.09.2023 року заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2023 року скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заяви по суті справи та клопотання учасників судового процесу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, в заяві про перегляд заочного рішення просить зняти з нього заборгованість за простроченими відсотками, а саме 13117,58 грн, оскільки він є військовослужбовцем, який на підставі закону звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, крім того заявляє про застосування строків позовної давності, оскільки строк дії кредитних карток, а відповідно і строк повернення кредитних коштів за рахунками № [NUMBER] та № [NUMBER] закінчились у листопаді 2017 року та у вересні 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд звертає увагу, що відповідач по справі свою позицію щодо позову висловив в заяві про перегляд заочного рішення, при цьому своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у заяві про перегляд заочного рішення, зважаючи на межі розгляду справи в суді першої інстанції (стаття 210 ЦПК України), суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Позиція учасників в судовому засіданні. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Тахтаулов В.З. в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав викладених в заявах по суті справи, на задоволенні позову наполягав. Вказавши, що відповідно до розрахунку заборгованості саме з 01.05.2021 року виникла заборгованість у відповідача по сплаті процентів у розмірі 788,68 грн. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 12.06.2015 року (а.с. 18) та паспорт споживчого кредиту 17.11.2020 року (а.с. 19-21). Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі Умови), розміщені на офіційному сайті у мережі Інтернет. Отже між відповідачам та АТ КБ «ПриватБанк» склалися довготривалі договірні правовідносини шляхом укладання договору про надання банківських послуг як клієнта/Позичальника і Кредитора/банка, що надає банківські послуги та обслуговує банківські рахунки, починаючи з 2015 року. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000,00 грн. Банк керувався п.п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за ініціативою банку. Позивач зобов`язувався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого позивач вказує, що станом на 10.03.2023 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості утворилася заборгованість у сумі 72536,69 грн., з яких: - 59419,11 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; - 13117,58 грн. заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 0,00 грн. нарахована пеня; - 0,00 грн. нарахована комісія. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до копії військового квитка [PERSON] та копії Довідки військової частини [NUMBER] від 13.07.2023 року солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 21.04.2021 року по теперішній час (а.с. 95,97). Відповідно до посвідчення від 11.05.2016 року [PERSON] має пільги для учасників бойових дій (а.с. 98). Згідно розрахунку заборгованості який мається в матеріалах справи (а.с. 10-12) у [PERSON] з 01.05.2021 року виникла заборгованість по простроченим процентам у розмірі 788,68 грн, вказані обставини також підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7172 «Щодо документа, який підтверджує призов під час мобілізації та проходження військової служби» заначено: -документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюється службові відмітки; -документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаром або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Особливий період почався 17.03.2014 року (Указ Президента України №303 «Про часткову мобілізацію») і триває до нині. Моментом виникнення права на не нарахування штрафних санкцій, пені і процентів є: -17.03.2014 року для тих осіб, які станом на 17.03.2014 року вже були військовослужбовцями; -дата прийняття на військову службу (за контрактом і за призовом, зокрема призов під час мобілізації) для тих осіб, які стали військовослужбовцями після 17.03.2014 року. З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] користується пільгами, передбаченими ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», і доходить до висновку про можливість застосування до даних правовідносин пільг, передбачених статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як позивачем надано достатні докази того, що [PERSON] має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває з 21.04.2021 року по теперішній час на військовій службі в військовій частині, тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, які нараховані після 21.04.2021 року, а саме з 01.05.2021 року виникла заборгованість по простроченим процентам у розмірі 788,68 грн. Позивач вказані обставини жодним чином не спростував. Отже, встановивши, що на відповідача поширюється дія пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд, з урахуванням меж заявлених вимог, вважає, що позов в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами задоволенню не підлягає, оскільки проценти нараховані відповідачу за користування грошовими коштами за період з 01.05.2021 року по10.03.2023 року. Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідачем по справі 12.06.2015 року була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою не передбачено порядку погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора. Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки умовами анкети-заяви від 12.06.2015 року, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якої пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом у червні 2023 року, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язання. Зважаючи на наведене, до звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався, а отже, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року справа №750/896/17. Крім того суд звертає увагу, що після підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту 17.11.2020 року (а.с. 19-21) [PERSON] була надана кредитна картка 17.11.2020 року термін дії якої до серпня 2024 року, що підтверджується Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17). Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що позовні вимоги в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 59419,11 грн підлягають задоволенню, а в іншій частині позову відмовити. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до посвідчення від 11.05.2016 року [PERSON] має пільги для учасників бойових дій (а.с. 98). У відповідності до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Отже, з огляду на вказану норму відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позов задоволено частково, але відповідач звільнений від сплати судового збору, а тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 2198,46 грн (59429,11 грн.*100 %/72536,69 грн.= 81,91 %; 2684*81,91% / 100 % = 2198,46 грн) слід компенсувати позивачу за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial