Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . Посилається в позові на те, вона є наймачем вищевказаної квартири відповідно до ордеру на жиле приміщення №494 від 31 січня 2014 року, який виданий на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 вересня 2012 року №652. Окрім неї у вказаному ордері вписаний її колишній чоловік [PERSON] та спільний син [PERSON] . Шлюб з відповідачем у справі було розірвано 15 квітня 2022 року та на підставі рішенні Голосіївського районного суду м. Києва. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Києва від 14 липня 2023 року у кімнаті 169 будинку [ADDRESS] зареєстровані вона, відповідач та їх син. Відповідач не проживає в житловому приміщенні з червня 2021 року без поважних причин. Вказане підтверджується актом про не проживання №52 від 01 липня 2021 року, що посвідчений ЖЕД -111 08 липня 2021 року та актом №82 від 10 вересня 2021 року, що посвідчений ЖЕД -111 10 вересня 2021 року. Зазначає, що відповідач за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участь не бере, особистих речей в квартирі немає та він не цікавиться квартирою. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачем до відповідача не чинилися. Факт реєстрації відповідача призводить до додаткових матеріальних витрат, вона не має можливості отримати субсидію на комуальні послуги, що грубо порушує її право. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач є таким, що втратила право користування квартирою, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження . Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. 14 вересня 2023 року від позивача надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, а саме акт про не проживання відповідача від 29 серпня 2023 року №77. Ухвалою суду від 17 листопада 2023 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР). У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що кімната [ADDRESS] розміром 13,4 кв. м була надана [PERSON] на підставі ордеру №494 від 31 січня 2014 року, який виданий відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 вересня 2012 року №652. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва в спірній квартирі зареєстрований відповідач. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в кімнаті [ADDRESS] не проживає, залишив її добровільно, що підтверджується актами ЖЕД -111. Житлом він не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Дані обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи по суті. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тобто, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців. З цього випливає, що законом на позивача покладається обов`язок доказування факту непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. Суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, не надавши відзиву на позов доводів, викладених позивачем у позові, не спростував. В свою чергу приведені позивачем докази є належними та допустимими доказами з точки зору ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Які дають суду підстави для висновку про непроживання відповідача в спірній квартирі понад встановлений законом строк. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved