Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У жовтні 2023 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0003612 від 12.02.2020 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням. Строк дії Договору встановлено з 13.02.2020 року по 12.02.2025 року. 06.10.2020 року приблизно о 21:10 год. на Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , «Chery Elara» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «Alfa Romeo» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18.1 1.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/18967/20, яка набрала законної сили 30.11.2020 року, [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/18967/20 встановлено: « [PERSON] , 06.10.2020 року, приблизно о 21:10 год., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Альфа Ромео» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві, не був уважним за кермом, не дотримався безпечної швидкості руху, дистанції в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Чері» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. [PERSON] 06.10.2020 року, приблизно о 21:00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Чері» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві, під час зміні напрямку руху, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі руху на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Фольцваген» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України». Відтак, за завдані пошкодження транспортному засобу «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] , який застрахований у позивача за договором КАСКО, несе відповідальність [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу «Chery Elara» д/н [NUMBER] за шкоду майну перед третіми особами застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом № А05886763. Згідно рахунку СТО вартість відновлювального ремонту транспортного «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] склала 143 451,96 грн. За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 00377944 від 08.10.2020 року та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 123 735,10 грн., виплата страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 176291 від 09.10.2020 року. Таким чином, ПрАТ «СК «Уніка» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору. Листом за вих. № 12/3506 від 04.08.2023 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» звернулось до страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 24.07.2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказав, що таким чином, позивач втратив право на відшкодування шкоди страховиком винної особи та має право на відшкодування шкоди на загальних підставах, передбачених ст. ст. 1166, 1188 ЦК України. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Уніка» у відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації - 123 735,10 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору - 2 147,20 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 116-117). Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 105, 120). Згідно наявної у матеріалах справи інформації, відправлення не вручене під час доставки. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до матеріалів даної справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки у судове засідання суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Також, представник позивача у позовній заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0003612 від 12.02.2020 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням. Строк дії Договору встановлено з 13.02.2020 року по 12.02.2025 року (а.с. 11-18). 06.10.2020 року приблизно о 21:10 год. на Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , «Chery Elara» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «Alfa Romeo» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 18.1 1.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/18967/20, яка набрала законної сили 30.11.2020 року, [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 32-34). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/18967/20 встановлено, що [PERSON] , 06.10.2020 року, приблизно о 21:10 год., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Альфа Ромео» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві, не був уважним за кермом, не дотримався безпечної швидкості руху, дистанції в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Чері» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. [PERSON] 06.10.2020 року, приблизно о 21:00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Чері» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по Великій Кільцевій дорозі навпроти вул. Зодчих, 66, в м. Києві, під час зміні напрямку руху, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі руху на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Фольцваген» державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Доказів на спростування своєї вини [PERSON] не надав. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом № А05886763 (а.с. 30). 08.10.2020 року до ПрАТ «СК «Уніка» [PERSON] , який керував транспортним засобом «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] , подано заяву № 00377944 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 245001/4098/0003612 (а.с. 20-26). ПрАТ «СК «Уніка» складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу (а.с. 14). Згідно рахунку СТО вартість відновлювального ремонту транспортного «Volkswagen Polo Sedan» д/н [NUMBER] склала 143 451,96 грн. 08.10.2020 року складено страховий акт № 00377944 від 08.10.2020 року з визначенням суми страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 123 735,10 грн. 09.10.2020 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування, підтверджується платіжним дорученням № 176291 від 09.10.2020 року (а.с. 65). Листом за вих. № 12/3506 від 04.08.2023 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» звернулось до страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 24.07.2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, суд надходить до висновку про те, що правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування, регулюються положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Тому, суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Останні відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовані. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 147,20 грн. судового збору (а.с. 115). Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то судові витрати у межах судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в розмірі 2 147,20 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 12 частини 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі № 357/9440/20 (провадження № 61-15073св21). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01..2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З метою захисту порушеного права, позивач звертався за професійною правовою допомогою, та між ПрАТ «СК «Уніка» та Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» (після зміни найменування - АБ «Лисов2856 «Еквіт») було укладено Договір № 1/20ю від 31.12.2020 року, відповідно до якого АБ зобов`язується за дорученням ПрАТ «СК «Уніка» надати правову допомогу та послуги щодо проведенні: допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості, з боржників ПрАТ «СК «Уніка», й відповідно до Додатку № 1 до нього від 07.09.2023 року позивач вже поніс витрати та сплатив на користь АБ «Лисов2856 «Еквіт» 7 000,00 грн. згідно рахунку № 96 від 08.09.2023 року. Звіт про виконану роботу, а саме акт надання послуг, також підписаний сторонами. Пунктом 1 додатку № 1 від 07.09.2023 року до договору про надання правової допомоги № 1/20ю від 31.12.2020 року погоджена фіксована сума гонорару адвоката за договором у розмірі 7 000,00 грн., а отже він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Неспівмірність витрат відповідачем не доведена. Таким чином, суд надходить до висновку про задоволення вимог в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: approved