Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

07 лютого 2023 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] є дружиною, а [PERSON] є сином [PERSON] , який працював на посаді майстра термообрубувальної дільниці в Приватному акціонерному товаристві «Марганецький рудоремонтний завод». 25 вересня 2019 року об 11 годині 10 хвилин на термобудівній дільниці ливарного цеху Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» під час виконання трудових обов`язків із [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травми, несумісні з життям. Як встановлено матеріалами розслідування нещасного випадку, травма виникла в процесі виконання технологічного процесу, а саме під час опускання машиністкою крану в закалювальну ванну деталі трапився гідроудар, при цьому деталь відлетіла та травмувала [PERSON] . Смертю чоловіка, батька позивачам завдано моральної шкоди, вони втратили чоловіка, батька, на підтримку та допомогу якого розраховували. Його смерть є незворотною втратою, що не може бути відновлена. Звістка про загибель чоловіка, батька призвели до того, що вони тривалий час перебувають у напруженому психічному стані, думки про смерть чоловіка, батька не залишають їх і дотепер, що періодично викликають у них моральні переживання. Просять суд стягнути з ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» на користь [PERSON] 250000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» [PERSON] ; стягнути з ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» на користь [PERSON] 250000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» [PERSON] . Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 28 лютого 2023 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що нещасний випадок з [PERSON] стався в тому числі через власні дії постраждалого, що підтверджується висновками комісії з розслідування нещасного випадку. Із сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих та небезпечних умов праці, внаслідок яких трапився нещасний випадок. За висновками комісії, викладеними у Акті форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, крім вини загиблого [PERSON] , було визначено частково вину начальника ливарного цеху ПрАТ «МРРЗ» [PERSON] , який допустив порушення вимоги законодавства з охорони та гігієни праці… Викладені у Акті обставини частково не відповідають дійсності, оскільки рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2020 року у справі №180/431/20 за позовом [PERSON] до відповідачів: Головного управління державної праці у Дніпропетровській області, ПрАТ «МРРЗ», треті особи: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Марганецької міської ради, Управління Фонду соцстрахування в Дніпропетровській області, про визнання частково недійсним Акту спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві, визнання незаконним наказу про оголошення догани та скасування, яке набрало законної сили після його перегляду Дніпровським апеляційним судом від 08 квітня 2021 року та Верховним судом у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2021 року - позов задоволено. Акт було визнано частково недійсним та скасовано у частині визнання начальника ливарного цеху ПрАТ «МРРЗ» [PERSON] винним у порушенні вимог «Посадової інструкції начальника ливарного цеху» Правил охорони праці та Технологічної інструкції, рішення набрало законної сили. Аналіз подій і обставин даного нещасного випадку свідчать про відсутність вини відповідача у завданні моральної шкоди позивачам. За фактом нещасного випадку було порушено кримінальне провадження, яке постановою старшого слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області від 19 травня 2022 року закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину. Також розмір моральної шкоди є не співмірним, оскільки на даний час внаслідок збройної агресії РФ проти України, періодичних обстрілів м.Марганець, підприємство ПрАТ «МРРЗ» частково зруйноване, працівники підприємства звільняються. Відповідачам була відшкодована матеріальна шкода, згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а також підприємством за зверненням потерпілої особи [PERSON] - доньки було надано матеріальну допомогу на поховання загиблого батька. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 30 березня 2023 року від позивачів надійшли письмові пояснення, у яких вони вказують, що не визнають доводи відповідача, вказані у відзиві на позовну заяву, просять позов задовольнити в повному обсязі. Також, позивачі надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - адвокат Білоус Г.Б. в судовому засіданні зазначив, що відповідач позов не визнає, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.51), [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.52). [PERSON] помер [INFO] . Смерть настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання ним своїх трудових обов`язків (а.с.43-44). Із Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 25 вересня 2019 року з [PERSON] , форми Н-1/П, складеного 09 грудня 2019 року вбачається, що 25 вересня 2019 року об 11 годині 10 хвилин на підприємстві Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» стався нещасний випадок, який пов`язаний із виробництвом. Причинами нещасного випадку, під час якого загинув [PERSON] , визнано порушення законодавства про охорону праці [PERSON] та [PERSON] , начальником ливарного цеху ПрАТ «Марганецький РРЗ» (а.с.30-41). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Згідно ст.43, ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом (ст.16 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки смерть [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що саме на відповідача, як на роботодавця померлого, покладено обов`язок відшкодувати позивачам, як дружині та сину загиблого, завданої моральної шкоди. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральних страждань, що в свою чергу входить до поняття моральної шкоди. Суд не погоджується з думкою представника відповідача, що смерть [PERSON] не можна вважати такою, що спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктами 52, 101 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України № 15 від 26.01.2005 року, до робіт з підвищеною небезпекою відносяться: плавильні, заливочні роботи і роботи по термообробці лиття; вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів. Враховуючи викладене, суд погоджується з позивачами, що майстер термообрубувальної дільниці [PERSON] був смертельно травмований під час опускання (завантаження) вантажним краном піддону з відлитими деталями (бронями) у гартівну металеву ванну (що за своїм характером відноситься до вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою машин і механізмім) з метою гартування вказаних відлитих деталей (броней) у гартівній ванні (що за своїм характером відноситься до робіт по термообробці лиття). Отже, нещасний випадок відбувся у процесі виконання робіт із підвищеною небезпекою - технологічного процесу опускання машиністкою крану в закалювальну ванну деталі, коли трапився гідроудар, й при цьому деталь відлетіла та травмувала [PERSON] . Відповідач не довів, що смерть [PERSON] сталася внаслідок непереборної сили або його умислу. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на обставини нещасного випадку, який стався в тому числі і з вини потерпілого [PERSON] , враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивачів, та те, що вони втратили чоловіка та батька назавжди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. кожному з позивачів з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Також, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 2600,00 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: partial