Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.02.2022р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачкою було укладено кредитний договір №19084-02/2022, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до умов цього договору ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За умовами цього договору, невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що є публічною пропозицією (офертою), та розміщені на сайтах товариства, приймаючи які клієнт підтверджує те, що він ознайомився з ними, повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 08.12.2022р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №08122022, за умовами якого позивач прийняв належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників, у тому числі, право грошової вимоги до відповідача в сумі 45780грн., з яких: 15000грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30780грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначає, що з моменту отримання ним права грошової вимоги відповідачкою не було здійснено жодного платежу щодо погашення заборгованості ні на його рахунок, ні на рахунок попереднього кредитора. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь вказану заборгованість, а також понесені ним судові витрати. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.08.2022р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, її прізвище після розірвання шлюбу було змінене на дошлюбне, а саме з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також вказала, що позивач не довів факту перерахування їй кредитних коштів та факту користування цими коштами, а наданий ним витяг з реєстру боржників до договору факторингу не містить підписів сторін фактору та клієнта, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до позивача. На думку відповідачки, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволяли б перевірити чи дійсно передавалися кредитні кошти позичальнику. Крім того, вказаний розрахунок заборгованості містить дані лише за період з 08.12.2022р. по 30.06.2023р., тобто поза межами визначеного у договорі строку кредитування. У відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач заперечував доводи, викладені відповідачкою у відзиві на позовну заяву, а також додав до них додаткові докази, які, на його думку, підтверджують факт укладення нею з первісним кредитором кредитного договору, а також наявність у неї заборгованості за цим договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, але про свою неявку він попередив суд у відповіді на відзив та додаткових поясненнях, в яких позовні вимоги підтримав, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.54-58, 72-73). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином (а.с.98), що відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Позивач надав до суду копію договору про надання фінансового кредиту від 17.02.2022р. №19084-02/2022, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (далі Товариство) та відповідачкою (далі Клієнт), за умовами якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000грн. строком на 30 днів, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказаний договір передбачає його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а його підписанням Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (а.с.6-7). 08.12.2022р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №08122022, за умовами якого позивач прийняв належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників (а.с.60-64). У реєстрі боржників, який є додатком до договору факторингу №08122022 від 08.12.2022р. відповідачка значиться за номером 685 та має заборгованість в сумі 45780грн. (а.с.65-67). Вказаний реєстр боржників позивач прийняв від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» згідно акту прийому-передачі від 08.12.2022р. (а.с.13). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.ст.512, 513\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 17.02.2022р. №19084-02/2022 за період з 08.12.2022р. по 30.06.2023р. відповідачка має заборгованість в сумі 45780грн., з яких: 15000грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30780грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.15, 76-82), але в розумінні положень ст.9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» вказані розрахунки не можуть бути доказами безспірності заборгованості та її розміру. У постанові від 13.05.2020р. по справі №219/1704/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк та правильність нарахування відсотків позивачем. В матеріалах справи відсутні докази того, що платіжна картка, на яку 17.02.2022р. було перераховано кошти в сумі 15000грн. належить саме відповідачці. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідачка користувалася кредитними коштами. У розділі\~7\~договору про\~надання фінансового\~кредиту від\~17.02.2022р.\~№19084-02/2022 «Реквізити та підписи Сторін» є посилання на електронний підпис клієнта, який позначено як «W6059», але з наявних матеріалів справи не можна зробити висновок про те, що вказана позначка є дійсно електронним підписом відповідачки, яким вона підписала договір. Таким чином, позивачем не доведено сам факт укладання кредитного договору, перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, а також те, що вона користувалася кредитними коштами. За правилами\~ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 цього Кодексу). За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1\~і 2\~ст.77\~цього Кодексу\~визначено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В силу ч.2 ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, всупереч вимог ч.ч.1, 3 ст.12 та ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України належним чином не доведені, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed