Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Фільварочна О.Б. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.02.2020 між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав кошти від [PERSON] у розмірі 21\~000 грн, які зобов`язався повернути через 6 місяців, підтвердженням чого є письмова розписка складена і підписана особисто [PERSON] . Водночас, позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути позичену суму грошових коштів, проте це виявилось безрезультатним. На підставі викладеного, з врахуванням ст. 625 ЦК України, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь борг за розпискою від 19.02.2022 у розмірі 21\~000 грн, а також 10\~545,84 грн інфляційного збільшення за період з 20.08.2020 по 17.08.2023 та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 20.08.2020 по 17.08.2023 у розмірі 1\~885,92 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Фільварочна О.Б. не з`явились, однак представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, та зазначила, що позовні вимоги позивач підтримує та просить задовольнити. Також представник позивача надала суду оригінал боргової розписки, який долучений судом до матеріалів даної цивільної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був неодноразово повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Окрім цього, відповідач також повідомлявся, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечувала представник позивача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 19.02.2020 [PERSON] власноручно написав боргову розписку, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] позичив в [PERSON] , [INFO] в борг грошову суму в розмірі 21\~000 гривень, на термін 6 місяців. Оригінал вказаної\~боргової розписки\~від 19.02.2020\~наявний у\~позивача,\~був оглянутий\~судом у\~судовому засіданні та долучений судом до матеріалів даної цивільної справи. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином суд вважає доведеним укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 19.02.2020, за умовами якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] кошти у сумі 21\~000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 19.08.2020, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 21\~000 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність доказів визнання недійсними умов договору щодо повернення позики, суд вважає доведеним позивачем та неспростованим відповідачем обов`язок останнього сплатити позивачеві на виконання договору позики від 19.02.2020 грошові кошти у сумі 21\~000 гривень. Також статтею 545 ЦК України, визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Разом з тим свої зобов`язання за договором позики від 19.02.2023 відповідач [PERSON] не виконав та суму позики позивачеві не повернув, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість перед [PERSON] у розмірі 21\~000 гривень, що підтверджується наявністю оригіналу боргової розписки у позивача. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем [PERSON] кошти в добровільному порядку у розмірі та строк встановлені договором позики [PERSON] не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.02.2023 у розмірі 21\~000 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та доказів на спростування доводів позивача не надав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з\~16 по\~31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з\~1 по\~15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з\~16 по\~31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від\~17.07.2012 № 01-06/928/2012). Так, згідно із розрахунком 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідача [PERSON] за борговою розпискою від 19.02.2023 та інфляційних втрат, наданого позивачем, сума 3% річних від простроченої суми за період з 20.08.2023 по 17.08.2023 становить 1\~885 грн 92 коп, а сума інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за період з 20.08.2020 по 17.08.2023 становить 10\~545 грн 84 коп. Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 171.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 ід 01.05.2023, він діє і дотепер. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. А відтак, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати понесені у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання та 3 % річних слід обраховувати від простроченої суми боргу за період з моменту прострочення грошового зобов`язання до моменту визначеного вищевказаним законом, а саме з 20.08.2020 по 23.02.2022. Здійснивши розрахунок 3% річних за період з 20.08.2020 по 23.02.2022 суд приходить до висновку що розмір 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 953,87 грн (за період 20.08.2020\~ по\~31.12.2020: 21\~000,00 ? 3 % / 100% ? 134 / 366 = 230,66\~грн; за період 01.01.2021 по\~31.12.2021: 21\~000,00 ? 3 % / 100% ? 365 / 365 = 630,00\~грн; за період 01.01.2022 по\~23.02.2022: 21\~000,00 ? 3 % / 100% ? 54 / 365 = 93,21\~грн; сума 953,87 грн). Також виконавши розрахунок інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за період 20.08.2020 по 23.02.2022 суд вважає що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 3 3669,69 грн. (21\~000,00 ? 117,475% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 21\~000,00 грн = 3\~669,69). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 19.02.2020 в розмірі 21\~000,00 грн боргу, 3\~669,69 грн інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання та 953,87 грн 3 % річних від простроченої суми. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, [PERSON] було заявлено позовні вимоги загальною сумою 25\~623,56 грн, при зверненні до суду позивачем було сплачено 1073,60 грн. судового збору. Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 822,85 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial