Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.09.2023 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2023 року у м. Івано-Франківську по вул. Івасюка 7, мала місце ДТП за участі двох автомобілів автомобіля «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] та автомобіля «Віді», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Водій автомобіля «Віді», [PERSON] вину у вчиненому ДТП визнав, сторонами складено Європротокол де було вказано обставини ДТП, схему ДТП, вказані пошкодження, які отримали автомобілі. Позивач не є власником автомобіля «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , яким він керував, а законним володільцем, оскільки власник транспортного засобу [PERSON] передав позивачу свідоцтво про реєстрацію технічного паспорту на управління автомобілем. Відповідач Акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» відмовив позивачу у страховому відшкодуванні завданої шкоди внаслідок ДТП, з тієї підстави, що позивач не є власником автомобіля. Позивач вважає,що оскільки він правомірно керував ТЗ автомобілем «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , є законним володільцем цього автомобіля, а тому має право на відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. На підставі зазначених обставин просив суд, стягнути із відповідача 32 580 грн. майнової шкоди, 4000 грн. витрат на оцінку вартості матеріального збитку, понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник відповідача Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» подав до суду 16.10.2023 відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнає. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Віді», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована у Акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Страхове відшкодування сплачується власнику майна, а не водію. Оскільки власником пошкоджено автомобіля є [PERSON] , то саме він має право на страхове відшкодування. Позивач [PERSON] , який керував автомобілем, не є потерпілим, оскільки його майно не було пошкоджено під час ДТП, у нього\~ відсутні документи про наявність права власності на автомобіль «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] . Крім того, вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, не співмірним із складністю справи. На підставі зазначеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Позивач [PERSON] та його представник, у судове засідання 14.11.2023 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача адвокат Мушинський В.Т. подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» в судове засідання 14.11.2023 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданому суду відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позовних матеріалів, справу розглядати без участі представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , в судове засідання 14.11.2023 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України,\~ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових виплат), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових коштів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Встановлено, що 07.07.2023 року у м. Івано-Франківську по вул. Івасюка 7, мала місце ДТП за участі двох автомобілів автомобіля «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] та автомобіля «Віді», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Водій автомобіля «Віді», [PERSON] вину у вчиненому ДТП визнав, сторонами складено Європротокол де було вказано обставини ДТП, схему ДТП, вказані пошкодження які отримали автомобілі (а.с.6-7). Відповідно до полісу №АР6335706 автомобіль «Віді», д.н.з. [NUMBER] застрахований у АТ «ПРОСТО-страхування» (а.с.41). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ власником автомобіля «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.8-9). Позивач [PERSON] володіє автомобілем «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , на законній підставі, оскільки отримав у власника автомобіля [PERSON] технічний паспорт на транспортний засіб. Відповідно до копії листа-відповіді Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» страховик відмовив позивачу [PERSON] у страховому відшкодуванні завданої шкоди внаслідок ДТП, оскільки позивач не є власником автомобіля «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , який зазнав пошкоджень (а.с.10-11). Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ТЗ «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП становить 32580 грн. (а.с.12-39). Згідно копії полісу №214127842 позивач [PERSON] застрахував автомобіль «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] (а.с.40). В даній справі між сторонами виник спір з приводу права володільця майна (не власника) на отримання страхового відшкодування. Вирішуючи спір між сторонами по суті, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Законом Україну від 05 липня 2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Таким чином, позивач [PERSON] є належним позивачем по справі та має право на відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки правомірно володіє транспортним засобом, який був пошкоджений при ДТП. Щодо розміру завданих збитків суд зазначає. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п. 3 ч. 1ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 9.1.ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Як було зазначено вище, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ТЗ «Fiat Tipo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, витрати на відновлювальний ремонт автомобіля становлять - 80432,77 грн., тобто більше його ринкової вартості до ДТП, яка становить - 32580 грн.. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач добровільно, на підставі приписів ст.ст.993, 1194 ЦК України не відшкодував позивачу майнову шкоду завдану внаслідок ДТП, за таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути майнову шкоду у розмірі 32 580 (тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят) грн., яка відповідає ринковій вартості ТЗ, а отже і є сумою реальних збитків. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який був сплачений позивачем при поданні позову (а.с.1). Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем [PERSON] до суду надано копію ордеру на надання правничої допомоги, договір №1/9 про надання правової допомоги від 08.09.2023, додатковий договір №1, копію квитанції за оплату позивачем [PERSON] адвокатських послуг на суму 10 000 грн. (а.с.44-50). Суд вважає, що позивач довів належними доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача у користь позивача. Крім того, у користь позивача підлягає також стягненню з відповідача витрати на оплату за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу (а.с.12) у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved