Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 05 вересня 2023 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.06.2023 року він уклав з [PERSON] у простій письмовій формі договір позики у формі розписки, згідно якого він передав йому грошові кошти у сумі 16000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду складає 606400,00 грн., які відповідач зобов`язаний був повернути в строк до 10.07.2023 року. Однак, станом на теперішній час відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань та відмовляється повертати грошові кошти, тому позивач [PERSON] змушений звертатись до суду з позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно розписки від 22.06.2023 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 16000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день звернення до суду складає 606400,00 грн., які зобов`язаний був повернути до 10.07.2023 року. Але, до теперішнього часу відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув, боргові зобов`язання не виконав. Відповідно до положень частин першої, другоїстатті 202\~ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У відповідності до приписів частин першої-п`ятої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частинами першою, третьою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до положень статей 6,11 та 12\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~ст.\~1046\~ЦК\~України,\~за\~договором\~позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність\~другій\~стороні\~(позичальникові)\~грошові\~кошти\~або\~інші речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а\~позичальник\~зобов`язується\~повернути\~позикодавцеві\~таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або\~таку\~ж\~кількість\~речей\~того\~ж роду\~та\~такої\~ж\~якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проте, взяте на себе зобов`язання відповідача не виконав, позичені грошові кошти по сьогоднішній день не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК). Частиною першою статті 598\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надані відповідний письмовий договір або розписка позичальника, які є доказом не лише укладення угоди, але й посвідчують факт передання грошової суми позичальнику. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи надані письмові докази (договори, боргові розписки чи інші письмові документи), суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 від 02 липня 2014 року, у справі №6-79цс14 та у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц (провадження №61-5020св18), від 14 квітня 2020 року, у справі №628/3909/15 (провадження №61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17 (провадження №61-9694св20). Згідно із частиною першою\~статті 1051\~ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте, відповідач даний договір щодо його безгрошовості не оспорював. Жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, відповідачем суду також не надано. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначені договором. Відповідно положень\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 6064,00 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6064,00 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved