Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представник позивачки адвокат Петрик О.В. звернулася в суд із позовною заявою, в якій зазначила, що 13 жовтня 2002 року між позивачкою та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 1246. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із 2014 року подружжя фактично разом не проживає. Протягом останніх шести років подружжя є один одному чужими людьми, подружніх відносин не підтримують, кожен живе своїм життям. Причиною розпаду сім`ї є постійна агресія відповідача до дружини та дітей, як моральна так і фізична, а також зневажливе ставлення до сім`ї. Відповідач із дітьми спілкуватися не бажає, участі в їх утриманні не бере. За таких обставин подальше перебування у шлюбі є неможливим. Шлюб існує лише формально. Просить шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвати, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивачки та підтримання позовних вимог, відповідач про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , що між сторонами 13 жовтня 2002 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 1246. Із позовної заяви вбачається, що збереження шлюбу між сторонами неможливе внаслідок постійної агресії відповідача до дружини та дітей, а також зневажливе ставлення до сім`ї. У шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка досягла повнолітня, та [INFO] дочка [PERSON] , яка на даний час є неповнолітньою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.03.2004, серії [NUMBER] , виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції. У силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на категоричне небажання позивачки продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між подружжям. Крім того, представник позивачки у позовній заяві просила стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 11.10.2023, укладений між адвокатським об`єднанням "Альтерум" та [PERSON] ; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 002070 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Петрик О.В.; акт наданих послуг від 12.10.2023, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 2000 грн; розрахунком розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу на суму 2000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи нескладність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 2000 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Також судом установлено, що [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. за подання позовної заяви, відтак належить стягнути з [PERSON] на користь позивачки вказану суму судового збору. Таким чином, з огляду на викладене з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073 грн 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, загалом 3073 грн 60 коп.

Outcome: approved