Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

12.11.2021 року позивач\~ [PERSON] , в особі представника [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся\~до\~Фрунзенського районного суду м. Харкова\~з позовом у якому просить стягнути з\~ [PERSON] \~3% річних за період з 17.10.2020 по 18.10.2021 р. у розмірі 56192,68 грн, інфляційні витрати за період з 17.10.2020 по 18.10.2021 р. у розмірі 184\~560,17\~грн за прострочення виконання зобов`язання та\~судовий збір у розмірі 2407,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова 22.10.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 1 471 086,05 грн. За наслідками невиконання відповідачем вказаного рішення суду Фрунзенським районним судом м.Харкова у справі № 645/6374/20 стягнуто з [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~суму інфляційних збитків за період з 01.11.2017 року по 01.09.2020 року у розмірі 261\~877,94 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.10.2017 року по 16.10.2020 року у розмірі 130\~971,91 копійка. Станом на день подачі до суду позову відповідачем будь-яких перерахувань суми боргу, інфляційних збитків та відсотків на користь позивача не здійснювалося. За розрахунком позивача, за період з 17.10.2020 року по 18.10.2021 року інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 1 863 936,35 грн становить 184 560,17 грн та 3% річних за період у розмірі 56192,68 грн. На підставі викладеного до суду подано відповідний позов. 15.11.2021 року суддею Фрунзенського районного суду м.Харкова Алтуховою О.Ю. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. 12.09.2022 суддею Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В. справа прийнята до свого провадження. 07.10.2019 року на адресу Московського районного суду м. Полтави від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позивачем проведено невірно розрахунок, а саме за період з\~17.10.2020\~року по\~18.10.2021\~року на прострочену суму боргу в розмірі 1 863 936,35 грн індекс інфляції становить 176\~514,77 грн та 3% річних за період у розмірі 52241,28 грн, загальна заборгованість становить 228756,05 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги за період з 17.10.2020 року по 18.10.2021 року. Проте позовна заява подана до суду 12.11.2021 року. А тому просив застосувати до позовних вимог позивача спеціальну позовну давність - один рік. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до\~статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення,\~та, зокрема,\~зазначених вище\~критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Відповідач вказує, що він має на утриманні мати 79 років, яка є особою похилого віку, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: церебральний атеросклероз, потребує стороннього догляду близьких родичів. Згідно довідки про доходи відповідач отримав сукупний дохід за січень-вересень 2020 року 22666,78 грн. Крім того, у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вказані обставини повинні бути враховані судом при винесенні рішення у справі, з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми заборгованості, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. У зв`язку з цим відповідач просить застосувати спеціальну позовну давність до позовних вимог позивача, відмовити позивачу в повному обсязі у задоволенні позовних вимог або у разі прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог зменшити розмір заборгованості до 50\~000 грн (а.с.38-48). У судове засідання представники позивача \~не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкові від 22.10.2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 470 206 грн. та судові витрати в сумі 880 грн. Рішення набрало законної сили. (а.с.7-9) Рішенням Київського районного суду м. Харкові від 26.05.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~суму інфляційних збитків за період з 01.11.2017 року по 01.09.2020 року у розмірі 261\~877,94 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.10.2017 року по 16.10.2020 року у розмірі 130\~971,91 грн, судовий збір у розмірі 749,72 грн (а.с.10-14). Сторони не оспорюють, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2007 року та від 26.05.2021 року не виконані відповідачем [PERSON] ,\~прострочена заборгованість становить 1863936,35 грн. Відповідач не надав доказів повного або часткового погашення боргу та виконання вказаних рішень суду. Відповідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Ст.\~610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга\~статті 625 ЦК України). У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач має право на відшкодування понесених інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати становлять: 1\~853\~936,35 x 1,09901635 - 1\~853\~936,35 =\~184\~560,17 грн., з яких ІІс (101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~= 1,09901635. Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних становлять 56192,68 грн, з яких 1 863 936,35 грн. ? 3,000% / 100% ? 76 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 11 611,41 грн 1 863 936,35 грн. ? 3,000% / 100% ? 291 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 44 581,27 грн. Розрахунок проведений позивачем є вірним, відповідає чинному законодавству, а тому неспростований відповідачем. Статтями 256,257\~ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив застосувати до даних правовідносин визначену\~ст. 258 ЦК України\~спеціальну позовну давність тривалістю у один рік. Проте Велика Палата Верховного Суду у\~постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц\~зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення\~і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже, твердження представника відповідача про застосування спеціальної позовної давності не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому вказана заява не підлягає задоволенню. Клопотання представника відповідача про зменшення суми заборгованості до 50\~000 грн також не підлягає задоволенню. Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення суми заборгованості до 50\~000 грн тим, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та матір похилого віку. Однак, до відзиву на позовну заяву відповідач надає лише свідоцтва про народження дітей та не доводить жодними доказами, що діти дійсно перебувають на його утриманні. З матеріалів справи слідує, що мати відповідача проживає у м.Донецьку, на тимчасово окупованій території, а відповідач мешкає у м. Харкові. Вказане спростовує, що відповідач доглядає свою мати, і що його доходів ледь вистачає на її утримання. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач працює комерційним директором у приватному підприємстві та згідно довідки отримує мінімальні доходи. Водночас, відповідач надає на підтвердження сплати послуг адвоката суму більшу, ніж його доходи згідно довідки про доходи. Вказане свідчить про суперечливі твердження відповідача. А тому суд не знаходить підстав для зменшення суми боргу. Отже, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно до суми позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача

Outcome: approved