Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

26.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 29.06.2023 року позовну заяву залишено без руху. 13.07.2023 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява в новій редакції. Ухвалою суду від 17.07.2023 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків. 19.07.2023 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками. 27.07.2023 року відкрито провадження по справі та витребувано докази. 24.08.2023 року на виконання ухвали суду надійшли витребувані матеріали. 28.08.2023 року від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 83438 від 12.06.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 99459,86 грн. Виконавчий напис мотивований тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 01413/0010XSGF від 24.10.2013 року, укладеним з ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником усіх прав і обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЖЕНЕВА», правонаступником усіх прав і обов`язків якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Позивач вважає, що виконавчий напис\~№83438\~від 12.06.2021\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Грисюк О.В.\~є протиправним,\~тобто такий,\~що винесений\~з порушенням\~вимог чинного\~законодавства України\~та не\~підлягає виконанню,\~у зв`язку\~з тим,\~що приватним\~нотаріусом \~порушено порядок\~вчинення виконавчого\~напису,\~що є\~самостійною і\~достатньою підставою\~для визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню. Кредитний договір,\~який був\~наданий нотаріусу\~для вчинення\~виконавчого напису,\~не був\~посвідчений нотаріально,\~тому наявні\~підстави для\~визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~у зв`язку\~з недотриманням\~умов вчинення\~виконавчого напису\~щодо подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірної заборгованості\~боржника. Крім того, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» пред`явило виконавчий напис № №83438 від 12.06.2021 для виконання\~до приватного\~виконавця виконавчого\~округу Одеської\~області Шуляченко\~М.Б.\~на підставі\~якого приватний\~виконавець прийняв\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~68269610\~від 21.01.2022\~року та\~з [PERSON] \~стягнуто 15903,42\~грн. Позивач вважає, що оскільки підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис №83438 від 12.06.2021 року, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 15903,42 грн. вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава згідно якої набуті грошові кошти за рішенням суду не існуватиме. Позивач також просив стягнути на його користь судові витрати. Позивач та представник позивача, повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, представник позивача адвокат Калінін С.К. надав заяву, згідно якої\~ позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у відсутність сторони позивача /а.с.61/. Представник відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., повідомлені належним чином, у судове засідання, не з`явилися, про поважність причини неявки суд не сповістив, із заявою про відкладення розгляду справи не зверталися. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про\~ розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. 07.06.2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, Грисюк О.В. з заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 01413/0010[XSGF від 24.10.2013 року /а.с.66 - 67/. 20.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, Грисюк О.В., вчинено виконавчий напис № 83438 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 98809,86 грн. /а.с.42, 66/. 21.01.2022 року на підставі виконавчого напису №83438 від 12.06.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. відкрито виконавче провадження № 68269610 /а.с.41/. Як вбачається з відповіді управління нотаріату ЦМУ МЮ (м. Київ) від 07.07.2023 року № 34358/9,5-23, наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 № 3897/5, відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 № 4, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерства юстиції України 07.11.2005 за № 6014 на ім`я [PERSON] /а.с. 57/. Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. на адвокатський запит щодо стягнення грошових коштів з боржника [PERSON] по ВП № 68269610 від 21.01.2022 року, стягнуто та перераховано 14213,11 грн. на користь стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», 1421,31 грн. стягнуто як основну винагороду приватного виконавця, 269 грн. - як витрати по виконавчому провадженню /а.с.39/. Крім того, згідно витребуваних документів з філії №1 Київського обласного державного нотаріального архіву, а саме копії виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 01413/0010XSGF від 24.10.2013 року, за період з 27.07.20220 року по 07.06.2021 року заборгованість становить 98809,86 грн., з них 10\~000 грн. заборгованість за сумою кредиту та 88809,86 грн. заборгованість за процентами та комісією /а.с.67 зв./. Як вбачається з відзиву сторони відповідача, котра надійшла до суду 28.08.2023 року, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Так, на його думку, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Тому, відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Окрім того, позивач не надав суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що ним сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами - наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, позивач не спростовує його іншими доказами. В даних кредитних правовідносинах, ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги виконання боргу від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги, який було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача, як нового кредитора. Крім того, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у стягнені з ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у розмірі 15 903, 42 грн. Так як, станом на час подачі відзиву, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Більше того, на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» надійшли кошти в сумі 14 113,11 грн., а не 15 903,42 грн., як вказує позивач у своїй позовній заяві. Дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного. За загальним правилом відповідно до статтей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пункт 2 було доповнено такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Крім того, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Таким чином, вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, суд вважає наступне. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212\~ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. За таких обставин факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Така правова позиція викладена в постанові\~Верховного Суду від\~08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20 Разом з тим, суд не погоджується з розміром стягнення, котре зазначено позивачем, оскільки, як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б., в рамках виконавчого провадження № 68269610 від 21.01.2022 року з доходів боржника [PERSON] стягнуто 15903,42 грн., з яких: 269 грн. витрати на проведення виконавчих дій; 1421,31 грн. основна винагорода приватного виконавця; 14213,11 грн. перераховано на користь стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» /а.с.39/, тобто позивачу підлягає поверненню лише 14213,11 грн. Щодо судових витрат Як вбачається з наданих матеріалів позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2147,20 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., посилаючись на виконання умов п. 2 Додатку № 1 від 01.02.2022 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/22 від 26.01.2022 укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Представник відповідача просив суд відмовити у стягненні судових витрат на правову допомогу в повному обсязі, посилаючись на відсутність документального підтвердження даних витрат, а також їх розрахунку. Разом з тим, дані доводи спростовуються наступними письмовими доказами: договором № б/п/22 від 26.01.2022 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна С.К. та Новаковським В.М., додатком №1 до Договору та Актом виконаних робіт (надання послуг), в якому детально зазначено найменування послуги, термін виконання та вартість /а.с.32-36/. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.6 ) Тобто, у розумінні положень ч.ч. 4,5 ст.137 ЦПК, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат. Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21), а саме, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 5 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, з урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд погоджується з розміром відшкодування, зазначений позивачем. Що стосується стягнення судового збору, відшкодування має бути пропорційним розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн., з них 1073,60 грн. - за позовну вимогу немайнового характеру, котру суд задовольняє в повному обсязі та 1073,60 грн. - за позовну вимогу майнового характеру, яку суд задовольняє частково та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Таким чином, з відповідача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2569,89 грн. (1073,60 грн. + 959,49 грн. (1073,60 грн.* 14213,11 грн./ 15903,42) + 536,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial