Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 14 січня 2016р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 33. Сторони втратили почуття взаємної поваги та кохання, розірвали свої стосунки у жовтні 2022 року та не бажають їх поновлення. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] ,\~ [PERSON] [INFO] ,\~ [PERSON] [INFO] .Діти проживають разом з позивачем [PERSON] за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Позивач самостійно забезпечити трьох неповнолітніх дітей не має можливості. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дійте однак добровільно це не здійснює. З цих підстав позивач просить суд: ухвалити рішення яким розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення старшою дитиною - [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а далі на утримання двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] стягувати 1/3 частку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином - [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а далі стягувати 1/ 4 частку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки [PERSON] до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, надала суду заяву якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації, в порядку статей 128,130 ЦПК України. Заявою визнав позовні вимоги, просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити, з таких підстав. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 14 січня 2016р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 33. Позивач стверджує, що причинами розірвання шлюбу є те, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки у жовтні 2022 року, спільного господарства не ведуть, не мають наміру поновлювати сімейні відносини, подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дитини. Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.111\~Сімейного кодексу\~України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, статей 51, 56 ч.3, ст.110 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце. Заявою від 28.11.2023 року відповідач позов визнав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За положеннями ч.1\~ст.191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дітей. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживають неповнолітні діти, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме [PERSON] , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у частці від доходу батька. Таким чином,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дітей підлягають присудженню у частині від доходу батька. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено\~статтею 182 СК України, частиною 1 даної норми матеріального права передбачено необхідність врахування, зокрема, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів наявності на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків тощо, доказів розміру отримуваних доходів. В свою чергу, відсутність офіційного працевлаштування не спростовує його обов`язку утримувати дітей та можливість стягнення судом аліментів у розмірі 1/2\~частини від\~усіх видів\~заробітку. Суд враховує, що відповідач може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дітей. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, є виправданими. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). При ухваленні рішення про стягнення аліментів на дитину суд керується, насамперед, інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів,\~їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1\~ст.192 СК України). Заявою від 28.11.2023 року відповідач позов визнав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому слід стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу, та на користь держави за вимогу про стягнення аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча\~\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved