Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліменів на утримання повнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є донькою [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками розірвано. Оскільки між батьками не було згоди щодо її утримання, її мати звернулася до суду про стягнення із [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. 16.07.2023 року вона досягла повноліття і стягнення аліментів на її утримання припинено. Однак на даний час вона навчається та є студенткою Вищого професійного училища №24. Вказує на те, що позбавлена можливості працювати та утримувати себе і потребує матеріальної допомоги та утримання, а відповідач - батько [PERSON] , матеріальної допомоги на її утримання не надає. Зазначає, що відповідач є людиною працездатного віку, працює неофіційно, отримує дохід, стан здоров`я його задовільний, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому може надавати допомогу на її утримання. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] позовну заяву не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що рішення слід задовольнити частково, з наведених підстав. Судом вставнолено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.07.2005 року (а.с.9). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 546 від 13.09.2023 року, виданої директором Вищого професійного училища №24 м. Заставна Чернівецької області, вбачається, що [PERSON] , дійсно навчається у ВПУ №24 м. Заставна Чернівецької області в групі № 8 на денній формі навчання за професією "Перукар (перукар-модельєр), манікюрник". Зарахована з 01.09.2022 року. Дата закінчення навчання 30.06.2025 року (а.с.12). [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] . Згідно пенсійного посвідчення є інвалідом ІІІ групи загального захворювання (а.с.10). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] . Працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] з 01.12.2022 року продавцем, його заробітна плата складає 7200,00 гривень щомісячно. Крім того судом встановлено, що [PERSON] проживає у власному житловому будинку, загальною площею 150,0 кв. м.. Разом з ним без реєстрації проживає цивільна дружина [PERSON] та її дочка від першого шлюбу [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи, що [PERSON] є студентом Вищого професійного училища №24, форма навчання - денна (з використанням можливостей дистанційних технологій), вона має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тож стягнення з батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не може покладатися повністю на одного з батьків. Обов`язок щодо утримання своїх дітей лежить на обох батьках, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання. Так, при визначенні розміру аліментів, необхідно врахувати матеріальне становище платника аліментів, а також те, що обов`язок утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] , зазначила, що вона позбавлена можливості працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Вказувала, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на її утримання не надає. Стосовно тверджень відповідача [PERSON] про перебування на його утриманні матері [PERSON] , 1959 року народження, яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю ІІ групи, та іншої дитини, слід зазначити наступне. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Такий висновок Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. Суд звертає увагу на те, що необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Слід зазначити, що у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, констатовано, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, у тому числі коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, а також звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання на дистанційній формі, та/або отримання стипендії. Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що через його стан здоров`я, та/або його матеріальний стан він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці [PERSON] , яка продовжує навчання. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання своєї повнолітньої дочки, яка навчається та потребує допомоги, а тому, не дивлячись на задовільний стан здоров`я, він є особою молодого віку, працездатний, а тому може надавати утримання позивачу на період навчання до досягнення нею 23 років. Виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у зв`язку з навчанням, враховуючи ті обставини, що відповідач інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на повнолітню дочку, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно, що встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання. Стаття 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). У частині 6 статті 141 ЦПК України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial