Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким визнати недієздатною [PERSON] , [INFO] , РНОКПП, народженої у м. Харкові, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Встановити опіку на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП, народженої у м. Харкові, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Призначити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] , РНОКПП, народженої у м. Харкові, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що мати заявника [PERSON] , [INFO] з початку широкомасштабного військовою агресією РФ проти України була змушена переїхати проживати до м. Кременчука. Зазначає, що загальний стан здоров`я [PERSON] з початку 2018 року почав помітно погіршуватися: порушився сон, погіршився зір та слух, крім того, у її поведінці почала спостерігатися підвищена тривожність, дратівливість, часткова втрата пам`яті та логічне мислення, зниження концентрації уваги, труднощі при роботі з побутовою технікою. Вона часто повідомляла, що у її відсутність хтось приходить до її квартири і перекладає чи всує речі, згодом почала губитися в часі, забувала на протязі дня про їжу та своєчасно прийняти ліки. За останні шість років два рази втрачала паспорт громадянина України, втрачала кошти, стала вразливою щодо дій шахраїв. Заявник постійно доглядав за своєю матір`ю та забезпечував її всім необхідним, особливо починаючи з моменти виходу її на пенсію. Від того часу, коли її стан здоров`я погіршився, він з особливою увагою почав відноситися до її здоров`я допомагаючи їй у тому числі у відвідуванні лікарів, придбанні ліків, лікуванні тощо. Заявник зазначає, що у його мати час від часу відбуваються спалахи гніву, вона іноді відмовляється приймати призначені ліки, а інші ліки (які вона обрала сама) приймає безконтрольно, інколи вона забуває прийняти їжу. Декілька разів проходила амбулаторне лікування в лікарнях. На підставі вище вказаного заявник змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.05.2023 відкрито провадження та прийнято до розгляду заяву [PERSON] в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.05.2023 у цивільній справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.09.2023 поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Варавін С.Д. просили заяву задовольнити в повному обсязі. Особа, відносно якої подано заяву [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду направив заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, у зв`язку з відпусткою. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви у зв`язку з наступним. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.1967 [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про наявність в [PERSON] психічного розладу, для встановлення її психічного стану (ч. 1 ст. 239 ЦПК України) призначив судово-психіатричну експертизу, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 425 від 08.09.2023 [PERSON] , [INFO] , на даний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді хронічного маячного розладу з інтелектуально-мнестичним зниженням. Вище зазначений стійкий хронічний психічний стан позбавляє підекспертну здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено у законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 цього Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону). Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Вимогами ст. 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 62 ЦК України визначено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Таким чином, призначення опікуна в разі визнання особи недієздатною, - є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, суд дійшов висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому зі змісту норм ЦК та ЦПК України також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Як вбачається із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність призначення опікуном [PERSON] над [PERSON] у разі визнання останньої недієздатною, затвердженого Рішенням виконавчого комітету від 26.10.2023 № 2322, орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] , у разі визнання останньої недієздатною. Обмежень, передбачених ст. 64 ЦК України, щодо призначення заявника опікуном на підставі наданих суду доказів судом не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в інтересах [PERSON] , підлягає задоволенню заява про визнання її недієздатною особою, та встановлення над нею опіки і призначення її сина (заявник) [PERSON] її опікуном. Згідно приписів ст. 300 ч.ч.5-9 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. А, відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. З метою дотримання зазначених положень ЦПК України, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років.

Outcome: approved