Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 02 листопада 2018 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №2001160736901, на підставі якого останній було видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 19665,00 грн., який у подальшому було збільшено до 74400,00 грн. Підписанням заяви про надання кредиту, відповідачка беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті: pumb.ua, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед банком станом на 17 січня 2023 року складає 118122,78 грн., з яких: 71929,65 грн. - заборгованість за кредитом; 46193,13 грн. заборгованість за процентами. Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 118122,78 грн. та судовий збір по справі в сумі 2684,00 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та надала відзив на позовну заяву, в якому прохала суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Також відповідач зазначила, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» вона не визнає, позовну заяву вважає необґрунтованою та безпідставною, а всі обставини, такими, що не відповідають дійсності з наступних підстав Так, 02.11.2018 року нею була підписана заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001160736901. Позивачем не було надано до суду меморіальний ордер про перерахування кредитних коштів за договором №2001160736901 від 02.11.2018 року на суму 74 400,00 грн. Вона не заперечує сам факт підписання заяви, проте вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, умовами кредитування та Тарифами, які не доводились їй працівниками банку до відома. До позовної заяви банк надав копію договору в якому зазначені Умови та правила надання банківських послуг, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір з викладеними в ньому тарифами, умовами та правилами були надані їй, та що саме з цими тарифами, умовами і правилами вона ознайомилася та погодилася, підписуючи заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування. При цьому жодних доказів на підтвердження того, що саме з цією редакцією цих документів була вона ознайомлена, позивачем суду не було надано. У свою чергу підписана нею заява про приєднання до договору комплексного обслуговування на яку посилається позивач не є відповідно до змісту тим документом, що у сукупності з іншими складає кредитний договір між сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що вона та банк обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також права банку самостійно, без її згоди здійснювати списання коштів кредитного ліміту та направляти їх на погашення нарахованих відсотків за кредитом. Також зазначає, що виписка, Публічного акціонерного товариства «Публічний Український Міжнародний Банк», по суті є інформаційною довідкою та не може вважатись належним доказом на обґрунтування розміру та порядку нарахування процентів. Крім того, укладений між АТ «ПУМБ» та нею договір, передбачає погашення кредиту черговими щомісячними платежами. Отже, при невиконанні позичальником кожного зі щомісячних платежів, право позивача вважалося порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, відповідно строк позовної давності за вимогами щодо кожного щомісячного платежу, мав обраховуватися з наступного дня після запланованої дати внесення чергового платежу. Оскільки позивач звернувся до суду з 20.06.2023 року, то вимогами заявленими в межах трьох річного строку позовної давності є вимоги за період з 20.06.2020 року по 20.06.2023 року. Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність у неї передбаченого обов`язку по їх сплаті позивачу та пропущеним строком позовної давності. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, у відзиві на позовну заяву прохала суд розглядати справу за її відсутності. Представник позивача АТ «ПУМБ» надав відповідь на відзив, в якому прохав суд позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі, вважав необґрунтованими обставини, на які посилається остання у відзиві на позовну заяву, та викликані бажанням уникнути відповідачкою взятих на себе зобов`язань. У судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, у позовній заяві на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України прохав розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 02 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та підписала заяву №2001160736901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої, відповідачка прохала відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] та надати кредитну карту. Також відповідачка у заяві прохала банк встановити їй кредитний ліміт на поточний рахунок у гривнях в сумі 19655,00 грн, строком на 12 місяців та процентною ставкою 47,88% річних. Також у заяві зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом становить 12577,58 грн. Крім того, відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, у якому були зазначені аналогічні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 19665,00 грн.; строк кредитування - 12 місяців; процентна ставка за користування кредитом - 47,88% річних. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, яка надана позивачем та знаходиться в матеріалах справи, сума кредитного ліміту відповідачки неодноразово збільшувалась, останнього разу 15 червня 2021 року до 74400,00 грн. Також, даною довідкою підтверджується, що за весь час користування відповідачкою кредитними коштами, розмір процентної ставки, передбачений заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001160736901 від 02.11.2018 року та паспортом споживчого кредиту, позивачем не збільшувався та становив 47,88%. Відповідачка користувалась кредитним коштами, але несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, у зв`язку з чим станом на 17 січня 2023 року за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 118122,78 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 71929,65 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 46193,13 грн. 17 січня 2023 року позивачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було направлено на адресу відповідачки письмову вимогу-повідомлення за вих №254, згідно якої позивач вимагав повернути кредитні кошти в досудовому порядку. Однак вимога кредитора зі сторони відповідачки залишилась по за увагою. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що відповідно до умов договору АТ «ПУМБ» зобов`язується надати кредит шляхом і в межах сум, обумовлених в Договорі. Таким чином, відповідачка зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідачки є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідачкою порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів що встановлені умовами договору, то станом на 17.01.2023 року за нею рахується прострочена заборгованість за кредитом на загальну суму 118122,78 грн. Вказаний розмір заборгованості визначений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідачки суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті кредиту, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним. Щодо ствердження відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, умовами кредитування та тарифами та не підписувала їх, суд зазначає наступне. На підтвердження заборгованості відповідачки, позивачем до позовної заяви долучено Умови і правила обслуговування фізичних осіб у ПАТ «ПУМБ», при наданні банківських послуг, затверджені протоколом Правління ПАТ «ПУМБ» №694 від 06 березня 2016 року, які роздруковані з сайту позивача та знаходяться в матеріалах справи. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «ПУМБ»). Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Відповідно частини першої статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.11.2018 року, посилався на Умови і правила обслуговування в ПАТ «ПУМБ», паспорт споживчого кредиту, які розміщені на сайті як невід`ємні частини спірного договору, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування в ПАТ «ПУМБ», розуміла відповідачка та ознайомившись і погодившись з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «ПУМБ», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи викладене, суд. Зазначає, що відповідачкою [PERSON] хоча й була підписана публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка діяла з 06 квітня 2018 року, але останньою було підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001160736901 02 листопада 2018 року, в якій були зазначені всі обов`язкові умови договору, а саме: сума кредиту, термін дії договору, та річні відсотки за користування кредитними коштами. Саме в рамках заяви підписаної відповідачем (підписання заяви [PERSON] в ході розгляду справи не заперечувалось) заявлені АТ «ПУМБ» позовні вимоги, а тому ствердження відповідача що вона не повинна сплачувати проценти за користування кредитними коштами, наданими їй АТ «ПУМБ» є неспроможними. Суд вважає, що Правила обслуговування в ПАТ «ПУМБ», розміщені на офіційному сайті банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 листопада 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Неспроможними також є посилання [PERSON] на те, що стягненню з неї підлягає заборгованість по тілу кредиту, яка виникала за період трьох років до звернення АТ «ПУМБ» до суду з позовом, тобто з 20 червня 2023 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у свої рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Судом встановлено, що договором (заявою), укладеним між АТ «ПУМБ» та [PERSON] не передбачено сплати обов`язкових щомісячних сум кредиту, також даний договір неодноразово продовжувався, останній раз 01 листопада 2022 року. Згідно виписки з рахунку на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , останній платіж відповідачкою проведений 23 липня 2021 року у розмірі 2894,85 грн., а тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення кредиту та нарахованих відсотків. Позивач звернувся до суду з позовом 17 червня 2023 року, що підтверджується штемпелем на конверті, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягненню з відповідачки [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 118122,78 грн., а також на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved