Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 22907,50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 05 лютого 2020 року о 16:47 год. в м. Києві по вул.Костьольній, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Hyndai», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ «Перша лізингова компанія». Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] заподіяні механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . На момент ДТП автомобіль марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] застрахований в ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-18-00260 та бордеро. Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача зі повідомленням про страхову подію та заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив виплату заявнику страхового відшкодування у розмірі 61402,92 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Hyndai», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у «СТ«Гарантія», яка на підставі заяви позивача здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 38495,42 грн. Позивач зазначає, що невідшкодованим залишилася частина виплаченого страхового відшкодування в сумі 22907,50 грн., яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання, не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. На електронну адресу суду представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 05 лютого 2020 року о 16 годині 47 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , на вул. Костьольній, 4 в м. Києві, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України (а.с. 92). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , належить ТОВ «Перша лізингова компанія». На момент ДТП автомобіль марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-18-00260 та бордеро. Власник автомобіля «Ford», державний номерний знак [NUMBER] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» зі повідомленням про страхову подію та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно із акта огляду пошкодженого транспортного засобу від 19 лютого 2020 року, рахунку від 14 лютого 2020 року, здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та проведено виплату ПАТ «Страхова компанія «УСГ» власнику у розмірі 61402,92 грн. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ8610698, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Hyndai», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія". З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2020 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 61402,92 грн. 26.06.2020 Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» сплатило на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» страхове відшкодування у розмірі 38495,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2020. Отже, сума збитків, які не відшкодовані становить 22907,50 грн., виходячи з розрахунку (61402,92 грн. (сума страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «УСГ») - 38 495,42 грн. (сума страхового відшкодування ПАТ "Страхове товариство «Гарантія»), яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» виплатило страхове відшкодування у розмірі 61402,92 грн. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед страхувальником, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. На підставі викладеного, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про доведеність Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 22907,50 грн., тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved