Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

В лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до порушення, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником 1/4 частки квартири під [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № 33703 виданого 29 серпня 2002 року. Власником 3/4 частини вище зазначеної квартири є [PERSON] . Право власності оформлене та зареєстроване на трикімнатну квартиру загальною площею 60,5 кв. м., житлово площею 42,2 кв. м. Позивач зазначає, що в квартирі він не проживає, користуватись квартирою не має можливості так як співвласник створює перепони в користуванні квартирою, не надає права ввійти до квартири. В зв`язку з тим, що з іншим співвласником відсутнє порозуміння по утриманню квартири пропорційно частки у власності позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою про встановлення порядку користування квартирою з урахуванням його 1/4 частини в праві власності на квартиру. Під час розгляду Білоцерківським міськрайонним судом справи №357/7002/22 за [PERSON] до співвласника [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями квартири [ADDRESS] , відповідач надала до суду технічний паспорт, виготовлений на замовлення відповідача, Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 01.09.2022 року, із якого вбачається, що [PERSON] провела перепланування та переобладнання квартири відповідно до якого зменшилась кількість житлових кімнат та житлова площа квартири. Всі дії відповідача проводились без погодження з позивачем та стали підставою порушення його прав для визначення користування приміщеннями квартири. В результаті перепланування квартира перетворилась із трьох кімнатної (дві ізольовані кімнати і одна прохідна) в двокімнатну (одна ізольована кімната і одна прохідна). Позивач вказує, що співвласник без згоди позивача лишила його права на користування приміщеннями квартири. Згоди на перепланування, що зазначене в технічному паспорті Комунального лідприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.09.2022 року- позивач не надавав, а відповідач у нього не запитувала, тобто зробила перепланування самовільно, всупереч волі позивача. 20.12.2022 року [PERSON] було направлено попередження відповідачу, про добровільне повернення планування квартири в попередній стан, відповідно до технічного паспорту від 07.08.2002 року, який відповідав правовстановлювальним документам на квартиру. Відповідачем було проігноровано його вимогу. В правових документах та технічному паспорті, який є невід`ємною частиною правових документів, на підставі яких виникло право власності на квартиру, планування квартири зазначено на трикімнатну квартиру загальною площею 60,5 кв. м., житловою площею 42,2 кв. м, а у технічному паспорті виготовленому Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» станом на 01.09.2022 року, планування квартири змінено без згоди позивача, в зв`язку із чим зменшено житлову площу до 30,4 кв. м., тому що одна із ізольованих кімнат площею 11,8 кв. м., об`єднана із кухнею за рахунок знесення перегородки. Саме цю кімнату позивач намагається виділити собі в користування, в зв`язку з тим, що відповідна кімната найбільше відповідає його частці в праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач провела перепланування квартири без його згоди як співвласника квартири чим порушила його права як на встановлення порядку користування квартирою так і розпорядження квартири, знецінивши її ринкову вартість шляхом зменшення загальної житлової площі. Враховуючи викладене, позивач просив суд прийняти рішення, яким зобов`язати [PERSON] відновити становище, яке існувало до порушення його прав, шляхом відновлення планування квартири [ADDRESS] , по [ADDRESS] відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.08.2002 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 22 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судом 16.05.2023 року за вх..№21732 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що вона є власницею 3/4 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Співвласником 1/4 частини вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності є позивач. Позивач у вказаній квартирі не проживає тривалий час з власної волі, даний факт встановлено в матеріалах справ № 357/186/22, №357/8819/22 та №357/7002/22, що розглядалися Білоцерківським міськрайонним судом. Рішеннями суду встановлено, що з 2010 року позивач - [PERSON] не користується квартирою [ADDRESS] , не проводив оплату комунальних платежів, а тому їх стягнення відбулося в примусовому порядку. У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду у справі з вимогою про встановлення порядку користування приміщенням квартири. Рішенням від 14.03.2023 р. у задоволенні позову судом відмовлено. Мотивами відмови стали: - між сторонами прослідковується наявний конфлікт, який унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками. Однак спірна квартира зазнала перепланування відповідачем шляхом знесення перегородки, що розділяла кухню та житлову кімнату, змінилась загальна та житлова площа квартири. Технічний паспорт, на підставі якого позивач просить встановити порядок користування квартирою, втратив чинність, інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог в частині визначення варіантів користування спірним майном позивачем, враховуючи його незгоду з переплануванням, суду не надано. Відповідач зазначає, що саме покрашення квартири шляхом проведення поліпшення та перепланування /без необхідності отримання відповідного дозволу/, відмова у задоволенні позову [PERSON] у справі № 357/7002/22 і стали дійсними мотивами звернення позивача із даним позовом, а не порушення його права. Відповідач вказує, що має намір покращити квартиру, збільшити її у вартості - для того, щоб вигідно продати цю квартиру та, таким чином збільшити частку позивача і свою, тобто ефективно реалізувати належне їй та позивачу право власності, оскільки ніхто в цій квартирі із сторін спору фактично проживати не може через постійні конфлікти. Відповідач наголошує, що оскільки квартира існує, відбувається її поліпшення, позивач не бажає отримати справедливу компенсацію за свою, незначну в порівнянні з відповідачем частку у праві власності на майно, а вимагає придбання йому окремого житла в місті Біла Церква, що не відповідає засадам справедливості, з уваги на реальну вартість такого майна, та вважає, що позивачем не доведено порушення свого цивільного права, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідач констатує, що більше 12 років позивач не цікавиться своєю часткою у праві власності на квартиру, не бере участь у сплаті комунальних платежів, не проводить поточний та капітальний ремонти, більша частина квартири знаходиться у занедбаному стані та потребує капітального ремонту. Така бездіяльність позивача порушує право іншого учасника часткової власності. Відповідач вказує, що спірна квартира знаходилася в занедбаному стані, в якій проживати майже неможливо, вона покращила умови проживання, осучаснила, що не відноситься до переобладнання та втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Відповідач наголошує, що відповідно до довідки КП КОР «Південне БТІ» від 06.09.2022 р. № 1787, внутрішнє перепланування квартири [ADDRESS] не потребує дозволів на виконання будівельних робіт, при цьому загальна площа квартири змінилася з 60,50 кв.м. на 61,20 кв.м, а житлова: з 42,20 кв.м. - на 30,40 кв.м. Відповідач також вказує, що позивач одружений, має у використанні інше житло, проживають з новою дружиною вдвох, без дітей, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , де фактично проживає більше 12 років, добудував баню, сарай, зробив ремонт за вказаною адресою і утримує те житло включно з усіма витратами на нього. Конфлікти з позивачем мають тривалий, затяжний характер, сума, яку він вимагає за свою частку в рази збільшилась під час розгляду судової справи №357/7002/22, коли він почав стверджувати, що перепланування було без його згоди. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що підстав для повернення приміщення в попередній стан немає, оскільки позивач не приймає участі в утриманні квартири, в ній не проживає та вимагає лише нереальну суму за вартість належної йому частки. Протокольною ухвалою суду від 16 травня 2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін вищевказаної цивільної справи до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав аналогічні пояснення викладені в позові та наполягав на його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та надала аналогічні пояснення викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є власником 1/4 частки квартири під [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № 33703 виданого 29 серпня 2002 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого у реєстровій книзі №117 за реєстровим №13121 Білоцерківського БТІ 04.09.2002 року. Відповідач, [PERSON] , є власницею 3/4 частин квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 33703 від 29.08.2002 року, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква, зареєстрованого у реєстровій книзі №117 за реєстровим №13121 Білоцерківського БТІ 04.09.2002 року, договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 15.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за 2135, договору купівлі-продажу частки в праві спільної часткової власності на квартиру від 24.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., зареєстрованого у реєстрі за № 3357. Вище зазначене підтверджується сторонами та інформаційною довідкою з Державного у речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 04.08.2022 року № 306537965 та довідкою виданою Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» за №1001/1 від 13.07.2022 року. (а.с.17-20) Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 11.05.2023 року за адресою [ADDRESS] станом на 11.05.2023 року зареєстровано 2 осіб: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.49) Позивач, [PERSON] , не проживає в спірній квартирі за адресою [ADDRESS] починаючи з 2010 року, що підтверджується актом про не проживання особи від 11.05.2023 року та не спростовано сторонами. (а.с.48) Відповідачем до відзиву надано копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2022 року у справі № 357/186/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги за утримання спірної квартири за період з січня 2019 року по грудень 2020 року в сумі 1 921 грн. та судові витрати.(а.с.51-54) Також, відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року у справі № 357/8819/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] кошти на утримання майна в розмірі 8 139,04 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. (а.с.55-59) Позивачем надано копію технічного паспорта Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07.08.2002 на спірну квартиру, відповідно до технічних характеристик та поетажного плану якого загальна площа квартири 60,5 кв.м., житлова площа - 42,2 кв.м., квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового будинку і складається з трьох житлових кімнат площею: № 6 - 21,0 кв.м., № 7 - 11,8 кв.м., № 9 - 9,4 кв.м., кухні № 8 - 8,1 кв.м., ванної кімнати № 4 - 1,7 кв.м., туалету № 3 - 0,9 кв.м., коридору № 1 - 4,2 кв.м., коридору № 5 - 2,9 кв.м., вбудованої шафи № 2 - 0,5 кв.м. (а.с. 11-12) Згідно з копією технічного паспорта КНП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.09.2022 на спірну квартиру, було проведено перепланування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення перегородки, що розділяла кухню та житлову кімнату площею 11,8 кв.м., а також об`єднання туалету, ванної з коридором. Так, відповідно до експлікації та плану спірної квартири загальна площа квартири змінилась та складає 61,2 кв.м., житлова площа - 30,4 кв.м., що включає дві житлові кімнати площею: № 5 - 21,0 кв.м., № 4 - 9,4 кв.м., допоміжна площа - 30,8 кв.м., що включає: коридор № 1 - 5,0 кв.м., кухню № 2 - 20,2 кв.м., санвузол № 3 - 5,6 кв.м. (а.с. 13-16) Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2023 року у справі №357/7002/22 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування приміщенням квартири було відмовлено. Судом було встановлено, що між сторонами прослідковується наявний конфлікт, який унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками. Однак спірна квартира зазнала перепланування відповідачем шляхом знесення перегородки, що розділяла кухню та житлову кімнату, змінилась загальна та житлова площа квартири. Технічний паспорт, на підставі якого позивач просить встановити порядок користування квартирою, втратив чинність, інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог в частині визначення варіантів користування спірним майном позивачем, враховуючи його незгоду з переплануванням, суду не надано. Відповідно до довідки від 06.09.2022 року за № 1787, виданої КП КОР «Південне БТІ», станом на останню дату проведення технічної інвентаризації 01.09.2022 року, загальна площа квартири [ADDRESS] , становить - 61,20 кв.м., житлова площа - 30,40 кв.м. Загальна та житлова площа змінилася з 60,50 кв.м. на 61,20 кв.м. та з 42,20 кв.м. - на 30,40 кв.м., у зв`язку з внутрішнім перепланування, що не потребує дозволів на виконання будівельних робіт. (а.с. 47) При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Враховуючи вище викладене, здійснення будь яких дій щодо майна, яке є спільною часткою власністю повинно проводитися за згодою усіх співвласників. Вимогами статті 179 Житлового Кодексу України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень регулюються Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76. Відповідно до пункту 1.4.3 Правил N 76 від 17.05.2005 року, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Абзацом 2 пункту 1.4.4 Правил N 76 від 17.05.2005 року передбачено, що перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Пунктом 1.4.5 Правил N 76 від 17.05.2005 року передбачено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: - копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; - копія по поверхових планів, завірених в установленому порядку; -проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і вежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; - згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Як встановлено судом, відповідач провела внутрішнє перепланування спірної квартири, що не потребує дозволів на виконання будівельних робіт, однак дане перепланування було зроблено без згоди співвласника квартири, чим було порушено права позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Нормами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи вище зазначені норми, суд вважає, що учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним дії, щодо володіння, користування і розпорядження спільним нерухомим майном, здійснювати володіння, користування і розпорядження спільним майном лише за спільною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що відновлення становища, яке існувало до порушення є способом захисту цивільних прав та інтересів. Суд вважає, що власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом приведення перепланованого житлового приміщення у попередній стан у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Суд зазначає, що позивачем обрано належний та допустимий спосіб захисту своїх прав, а саме, відновлення становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення планування квартири під [ADDRESS] , по [ADDRESS] відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.08.2002 року. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами той факт, що перепланування спірної квартири проводилося за погодженням з позивачем, як співвласником майна. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved