Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати відповідача поновити його на роботі, нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07 квітня 2022 року позивач працював в КП «Чугуївтепло» на посаді сторожа котельні №14. Згідно наказу №160-к від 14 листопада 2022 він звільнений за п.8-3 ст.36 КЗпП України-відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. 09 лютого 2023 року у відділі кадрів КП «Чугуївтепло» отримав свою трудову книжку. Оскільки він виїжджав з м. Чугуєва, у зв`язку з бойовими діями, просив поновити строки для звернення до суду та задовольнити позовні вимоги, оскільки він був на робочому місці відсутній не чотири місяці, а три з половиною: з 01.08.2022, що підтверджується записом у журналі котельної №14 КП «Чугуївтепло», по день звільнення 14.11.2022. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому зазначив, що позивач пропустив строк для звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, його звільнення на підставі п.8-3 ст.36 КЗпП України було законне, він був особисто ознайомлений про звільнення, знаходився на території Чугуєва та мав можливості звернутися в установлений законом термін до суду за захистом свого порушеного права, у зв`язку з чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що територію Чугуївської МТГ Харківської області віднесено до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, які почалися 26.03.2022 та тривають досі, тому він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, які є загальновідомими, у зв`язку з вищевикладеним просив позов задовольнити. Також зазначено, що він звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду, та суд його поновив ухвалою від 10.08.2023. В поданих відповідачем до суду запереченнях містяться аналогічні обставини, викладені у відзиві. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши надані докази, установив такі обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до частини першої, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Судом встановлено, що згідно наказу від 07 квітня 2022 року [PERSON] прийнятий на посаду сторожа котельні №14 в КП «Чугуївтепло». 01.08.2022 [PERSON] через повномасштабне вторгнення рф на територію України останній раз вийшов на роботу та виїхав за межі України, що підтверджується змістом його позову. 22.11.2022 його було повідомлено про звільнення із займаної посади з 14.11.2022 на телефонний мессенджер «Viber», про що сторони не заперечували. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що за змістом ч.1 ст.58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набранням ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акту законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням (абз. 4, 5 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.01.2016 №955-VIII зі змінами від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019). Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України). Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України) (абз. 1-4 п. 5 Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення ст. ст. 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 ЦПК України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13.05.1997 №1-зп/1997). Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ, яким внесено зміни, зокрема до КЗпП. Вказаним Законом ч.1 ст.36 КЗпП доповнено п. 8-3, відповідно до якого підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, набрав чинності 19.07.2022 року. Тобто, відповідач взагалі не мав правових підстав для застосування правил п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, як підстави для звільнення раніше 19.11.2022 року, адже визначений у вказаній нормі строк повинен відраховуватись з дати набрання ним чинності, що узгоджується із загально-правовими принципами закладеними нормою ч.1 ст.58 Конституції України і про що Конституційним Судом України були зроблені неодноразові роз`яснення. Крім того, відповідно до п.8-3) ч.1 ст.36 КЗпП України відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль; є підставою припинення трудового договору. Для припинення дії трудового договору за 8-3статті 36 КЗпП України мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності). Важлива умова - відсутність працівника на робочому місці має тривати 4 місяці поспіль, тобто, це має бути суцільний період, не може вважатись виконанням цієї умови наявність кількох подібних періодів, які в сумі дорівнюють або перевищують 4 місяці. Судом встановлено, позивач 01.08.2022 був присутній на роботі, що підтверджується записом у журналі котельної №14 КП «Чугуївтепло», тобто це був його останній робочий день. 14.11.2022 його було звільнено, тобто він був відсутній на роботі менш ніж 4 місяці, тому його звільнення було незаконне. Отже, при звільненні [PERSON] не було дотримано умов, передбачених п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, і таке звільнення є незаконним. Питання, порушене у відзиві відповідачем стосовно пропуску строку звернення до суду, вирішено судом під час відкриття провадження у справі. Суд вважає, що відповідачем грубо порушені норми трудового законодавства, та права позивача підлягають захисту. Згідно частин 2 та 3 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» встановлено порядок обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникові. Згідно статті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно статті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно таблиці норм тривалості робочого часу на 2023 рік: Січе ньЛют ийБерез еньКвіте ньТраве ньЧерве ньЛипе ньСерпе ньВерес еньЖовт еньЛисто падГруде ньВсьо го Календарн і дні312831303130313130313031365 Робочі дні222023202322212321222221260 Дні, робота в які не проводить ся988108810899810105 Святкові дні(число місяця, на яке припадає свято) - Передсвят кові дні (число місяця, на яке припадає предсвятковий день) - Тривалість робочого часу в годинах при: 40- годинному робочому тижню1761601841601841761681841681761761682080 Норма робочого часу для різних тривалості робочого тижня 2022 (з урахуванням воєнного стану). Показникисіченьлютийберезеньквітеньтравеньчервеньлипеньсерпеньвересеньжовтеньлистопадгруденьусього Кількість календарних днів3128313031303131З031зо31365 Кількість святкових і неробочих днів2010000000003 (довідково - дати свят)1, 7 8 Кількість вихідних днів108899810881089105 Кількість днів, робота в які не проводиться128999810881089108 Кількість робочих днів;192022212222212322212222257 Кількість днів, що передують святковим та неробочим, у які тривалість робочого дня (зміни) при 40- годинному тижні зменшується на 1 годину1010000000002 Норма тривалості робочого часу в годинах при: 40-годинному робочому тижні1511601751681761761661841761681761762084 39-годинному робочому тижнІ148.2156171,6163.8171,6171,6163.8179,4171,6163.8171,6171.62004,6 38,5-годинному робочому тижні146.3154169.4161 7169.4169,4161,7177,1169.4161,7169,4169.41978,9 36-годиниому робочому тижні136,8144158,4151,2158,4158,4151,2165,6158,4151,2158,4158,41850.4 33-годинному робочому тижні125,4132145,2138,6145,2145,2138,6151,8145,2138,6145,2145,21696,2 30-годинному робочому тижні1141201321261321321261381321261321321542,0 25-годинмому робочому тижні95100110105110110І051151101051101101205,0 24-годинному робочому тижні91,296105,6100,8105,6105,6100,8110,4105,6100.8105,6105,61233,6 20-годинмому робочому тижні7680888488888492888488881028,0 18-годинному робочому тижні68,47279,275,679,279,275,682,879,275,679,270,2925,2 Число робочих годин працівника КП «Чугуївтепло» за період з 15.11.22 р. по 15.11.23 року склало 2096 годин. Згідно довідки КП «Чугуївтепло» №423 від 22.09.23 року, розмір середньогодинної заробітної плати [PERSON] складає 39,78 (39,785) грн 39,785 х 2096 = 83389,36 грн. - сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік. Отже, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved