Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

21 квітня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який неодноразово уточнювало, востаннє 10.05.2017. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №KRP0AU01140076 від 13.04.2007 відповідач отримала кредит у розмірі 158557,54 грн на наступні цілі: купівля автомобіля 107191,00 грн; комісія\~ Банку 1071,91 грн; сплата страхових платежів за договором особистого страхування у момент оформлення кредиту у сумі - 1071,91 грн; 34,00 грн - сплата реєстрації предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та 49188,72 грн на оплату страхових платежів на термін до 11.04.2014. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Проте, відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03.04.2015 має заборгованість 298073,06 грн, з яких: 84406,14 грн заборгованість за тілом кредиту; 22491,53 грн - заборгованість за відсотками; 5512,32 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 185663,07 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, тому позивач просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати з відповідача у судовому порядку. На підставі ухвали суду від 29.05.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 21 березня 2016 року керівником апарату суду винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку із задоволенням відводу головуючого судді у справі та відповідно до протоколу від 21.03.2016 цивільну справу №216/2437/15-ц за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було розподілено судді Биканову І.Р. Ухвалою суду від 21.03.2016 прийнято цивільну справу до провадження та призначено попереднє судове засідання. 29 листопада 2018 року керівником апарату суду винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухваленого 25 жовтня 2018 року рішення Вищої Ради Правосуддя. Відповідно до протоколу від 29 листопада 2018 року цивільну справу №216/2437/15-ц було розподілено судді Кузнецову Роману Олександровичу. На підставі ухвали суду від 29.11.2018 прийнято цивільну справу до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 20.10.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначити справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши доводи та аргументи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом встановлено, що 13.04.2007 між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір №KRP0AU01140076, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 158557,54 грн на наступні цілі: купівля автомобіля 107191,00 грн; комісія Банку 1071,91 грн; сплата страхових платежів за договором особистого страхування у момент оформлення кредиту у сумі - 1071,91 грн; 34,00 грн - сплата реєстрації предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та 49188,72 грн на оплату страхових платежів на термін до 11.04.2014.\~ (а.с. 88-90) Умовами кредитного договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відстотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного договору. Згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. (п. 7.1 кредитного договору) У разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо Кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. (п. 4.1 кредитного договору) Відповідач зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 03.04.2015 має заборгованість 298073,06 грн, з яких: 84406,14 грн заборгованість за тілом кредиту; 22491,53 грн - заборгованість за відсотками; 5512,32 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 185663,07 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (Том 1 а.с. 4-7) Також судом встановлено, що у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №444/3482/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою суду 18.09.2012 вилучено предмет застави та передано його у заклад (володіння) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: автомобіль Opel Meriva, рік випуску:2007, тип транспортного засобу: легковий - комбі-В, кузову [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] вжито заходів для негайного виконання ухвали про забезпечення позову. На підставі зазначеної ухвали суду державним виконавцем Центрально-Міського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження ВП №34513551 та актом від 04.10.2012 траспортний засіб було вилучено у відповідача та передано до ПАТ КБ «Приватбанк» (Том 1 а.с. 87, 88) Згідно з висновком експерта з оцінки майна, ринкова вартість транспортного засобу «Opel Meriva», державний номер [NUMBER] , склала 69987,51 грн. (Том 1 а.с. 90-94) Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2013, ухваленого у цивільній справі №444/3482/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет застави, звернуто стягнення Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» на заставне майно: належний на праві власності [PERSON] автомобіль Ореl, модель Меrіvа, рік випуску 2007, тип ТЗ Легковий комбі В, № кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , передавши вказаний транспорт в заклад Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» та надавши Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу автомобіля з публічних торгів. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, на думку суду, позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів на споживчі цілі, а саме купівлю автомобіля, тому, враховуючи непогашення заборгованості за кредитом в повному обсязі з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення зі [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту (основний борг) в розмірі 84406,14 грн. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1051 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Так, відповідно до умов укладеного кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати Банку відповідну плату (проценти), а саме, 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного договору. Згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. (п. 7.1 кредитного договору) Позивач до позову надав розрахунок відсотків відповідно до якого заборгованість по відсоткам складає 22491,53 грн, який був перевірений судом та визнавши його арифметично та методологічно правильним суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків також підлягають задоволенню. При цьому, задовольняючи вимоги позовної заяви в цій частині суд також бере до уваги пояснення представника позивача, який пояснив, що, дійсно, у 2013 році позивач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави (автомобіль Opel Meriva, державний номер [NUMBER] ) та рішенням суду вимоги Банку були задоволенні. У подальшому транспортний засіб був вилучений у відповідача та його було реалізовано, шляхом продажу з прилюдних торгів. Грошові кошти, виручені після продажу заставленого майна були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором, проте, оскільки цих грошових коштів виявилось недостатньо для задоволення вимог кредитора, позивач знову звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, що залишилась. Одночасно з цим суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач повністю виконала свої кредитні зобов`язання перед позивачем, оскільки її транспортний засіб було вилучено позивачем та реалізовано шляхом продажу з аукціону, крім цього позивач продовжувала вносити грошові кошти в рахунок погашення заборгованості (Том 3\~ а.с. 95-103), оскільки, як вбачається з копій виписок по рахунку, які неодноразово надавались позивачем (Том 1 а.с. 92-132, 185-186, Том 2 29-33), внесені грошові кошти відповідача на погашення заборгованості були враховані під час розрахунку заборгованості, крім цього, вибір способів захисту порушених цивільних прав є виключним правом позивача, тому у разі неповного погашення зобов`язань за кредитним договором, реалізація предмета застави позивачем, не позбавляє права останнього звернутися до суду з позовом про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором.\~ Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми комісії за кредитним договором та пені суд, враховуючи особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», приходить до таких висновків. Так, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач нарахував відповідачу комісію за послуги, що супроводжують кредит, що на думку суду не узгоджується з вищезазначеним, тому суд приходить до висновку, що в даній частині позову слід відмовити, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16. Поряд з цим за приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, згідно зі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо Кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. (п. 4.1 кредитного договору) Проте, під час дослідження судом розрахунку суми пені за кредитним договором, представник позивача не надав будь-яких пояснень з цього приводу, зокрема, не зміг обґрунтувати ані розмір пені, який більш ніж вдвічі перевищує суму основного боргу (тіло кредиту), не порядок обрахування пені, ні період за який вона була розрахована, також не просив зменшити її розмір, тому суд відмовляє у задоволені вимог про стягнення з відповідача пені у зв`язку з їх недоведеністю. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 106897,67 грн, з яких: заборгованість за кредитом 84406,14 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 22491,53 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1068,98 грн.

Outcome: partial