Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачка 07.03.2021 року звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , з батьком якої ніколи спільного побуту не вела. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки, які він не сплачує та має заборгованість у розмірі 219 144 грн. 10 коп. Відповідач повністю усунувся від участі у вихованні і утриманні доньки, не цікавиться її життєвими обставинами; не відвідує виховний заклад, де знаходиться дівчинка. Позивачка самостійно утримує доньку, піклується про її фізичний і духовний розвиток, створює необхідні для її гідної життєдіяльності умови. З урахуванням наведених обставин просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя справа надійшла в провадження судді Щасливої О.В. На підставі ухвали судді Щасливої О.В. від 13.03.2023 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.06.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Надали письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи без їх участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи надала аналогічну за змістом заяву. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність означених учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у його відсутність суду не надав. За вказаних обставин суд зі згоди позивачки та її представника, висловленої в письмовому зверненні, постановив про вирішення справи при заочному судовому розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Особисті немайнові права та обов`язки батьків і дітей внормовані Главою 13 СК України. Одним з важливіших прав батьків є переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України). Здійснення цього права є одночасно і обов`язком батьків, передбаченим статтею 150 СК України, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Наведене правило сімейного законодавства узгоджується зі змістом ст. 12 Закону України «Про дитинство», відповідно до якої виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 155 СК України врегульовано здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, які мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зазначені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Разом з тим, вказане право не є таким, що невід`ємне від особи батьків, а може бути припинено на підставі рішення суду. За змістом ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України врегульовано підстави притягнення до такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав, відповідно до чого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Таким чином, навмисне невиконання обов`язку з виховання дитини тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 66-67) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківської опіки щодо доньки з боку відповідача, що виражається у відсутності його спілкування з донькою, відсутності з його боку піклування про духовний та фізичний розвиток дитини, відсутності інтересу до внутрішнього світу дитини. Разом з тим, зазначено у висновку, матір`ю та вітчимом створені усі належні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку доньки, донька підтримує матір щодо намір позбавлення її біологічного батька батьківських прав. Означений висновок також містить умовивід про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Надані суду фактичні дані, а саме: характеристика-справка, з якої випливає, що позивачка проживає разом з донькою та чоловіком, сім`я характеризується позитивно (а.с. 20-21), довідка територіального відділу освіти Шевченківського району № 34 від 06.02.2023 року, з якої слідує, що позивачка самостійно виховує доньку яка є ученицею Запорізької гімназії № 101 Запорізької міської ради (а.с.27), розрахунок Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) про наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів (а.с. 24-26), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання доньки. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Про байдужість відповідача до свого права свідчить і його поведінка під час судового розгляду, за якої, будучи обізнаним про існування в провадженні суду вказаного спору, він з відзивом на позов не звернувся, ігнорує судові засідання, що не дає підстав для ухвалення рішення на його користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки, - її присутність у житті доньки за наведених судом особливостей способу його життя та наслідків цього способу у вигляді повної втрати контролю над дитиною відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Оскільки турбота про фізичний розвиток дитини, створення належних умов для її гармонійного зростання, піклування про здоров`я дитини є одним з важливіших доданків виховання, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, має всі підстави для констатації проявів безтурботного ставлення відповідача до виконання означеного обов`язку, виконання якого є гарантом гармонійного розвитку дитини. Як зазначено судом, ігнорування батьками свого обов`язку з належного піклування про дитину як передумова для вжиття найсуворішого заходу впливу, такого, як позбавлення батьківських прав, має характеризуватися навмисною формою вини і відсутністю усвідомлення батьками своїх помилок, каяття та намагання покращити ситуацію. Поведінка відповідача, його безтурботне ставлення до виконання своїх обов`язків, небажання бачити свої помилки та, головне, - виправляти їх, свідчать саме про злісне ухилення батька від виконання покладеного на нього законом обов`язку, тому за вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Дійшовши висновку про наявність передумов для задоволення позову, суд враховує, що вказана дія, яка є виявом найсуворішого заходу впливу на батьків, не є безповоротною, оскільки законом встановлено можливість поновлення батьківських прав. Зокрема, статтею 169 СК України, яка регулює поновлення батьківських прав, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення, а суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Наведене означає право відповідача на подання відповідного позову за умови зміни його ставлення до змісту своїх батьківських обов`язків. Стягненню з відповідача на користь позивачки у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає судовий збір.

Outcome: approved