Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

22.12.2021 представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О. В., звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2018 по 30.04.2021 у розмірі 6968 грн., 42 коп., інфляційні витрати у розмірі 204 грн., 00 коп., 3% річних у розмірі 52 грн., 00 коп. та судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення, що знаходяться в будинку [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 26, 90 кв.м., з централізованою системою опалення. Згідно укладеного договору про постачання теплової енергії № 9357 від 01.01.2002 між [PERSON] та КП «ХТМ» був відкритий особовий рахунок [NUMBER] . Опалювальна площа відповідно умов вказаного договору складала 15, 4 кв.м. В подальшому відповідачкою було надано правовстановлюючі документи на нежитлові приміщення [ADDRESS] загальною площею 11, 5 кв.м. У травні 2021 року було складено акт № 174/8656 від 14.05.2021 обстеження системи теплоспоживання, відповідно до якого відповідачка користувалась тепловою енергією без договору на площу 11, 5 кв.м. відповідачці було винесено припис щодо внесення змін у договір № 9357 від 01.01.2002 щодо опалювальної площі та виконання розрахунку теплового навантаження на площу 11. 5 кв.м. строком до 06.2021 року. Представником КП «ХТМ» було надано відповідачці Додатки 1 та 4 до Договору № 9357, які містили змінену опалювальну площу, для належного оформлення та повернення одного примірника до підприємства, та направлений рахунок-фактура від 07.07.2021 про сплату заборгованості. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення/відключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії.\~Позивач провів нарахування відповідачу на бездоговірне користування тепловою енергією за період з 01.01.2018 по 30.04.2021 та направив відповідні рахунки, які сплачені не були. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг у відповідача за період з 01.01.2018 по 30.04.2021виникла заборгованість у розмірі 6968 грн., 42 коп., інфляційні витрати у розмірі 204 грн., 00 коп., 3% річних у розмірі 52 грн., 00 коп., що стало підставою звернення до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 справу передано для розгляду судді Зубу Г.А. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2021\~позовну заяву\~прийнято до розгляду та відкрито\~спрощене позовне провадження у справі. 23.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що матеріали справи не містять належним чином оформлений правочин щодо редагування істотних умов та внесення змін до договору про постачання теплової енергії № 9537 від 01.01.2002, та зі змісту позовної заяви не вбачається виникнення права вимоги в частині стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних витрат. Крім того відповідачка зауважує, щодо строків позовної давності. Представник позивача\~\~в судове засідання\~\~не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи\~\~повідомлена у встановленому законом порядку, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення та наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи\~\~та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі продажу. Позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно з положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регулюють відносини між виконавцем послуг (КП "ХТМ") та споживачами, які отримують ці послуги. У своїй діяльності КП «ХТМ» керуються Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил. Відповідно до ст.. 24 Закону України «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем та теплопостачальною організацією. Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений ст. 7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. 01.01.2002 між [PERSON] та КП «ХТМ» було укладено договір № 9357 про постачання теплової енергії, зокрема до нежитлових приміщень, що знаходяться в будинку [ADDRESS] та відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Опалювальна площа відповідно умов вказаного договору складала 15, 4 кв.м. (20-23). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 20238934 від 15.09.2008 убачається, що нежитлові приміщення цокольного поверху № 3,4, 5 в житловому будинку літ. «А-7», по [ADDRESS] , загальною площею 11, 5 кв.м., на праві приватної власності на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2008, належать [PERSON] (а.с. 9-14). КП «ХТМ» складені акти обстеження системи теплоспоживання об`єктів за адресою : [ADDRESS] , в яких зазначено, що система опалення нежитлових приміщень споживача єдина з системою опалення житлового будинку.(а.с. 7-8). Представником КП «ХТМ» було надано відповідачці Додатки 1 та 4 до Договору № 9357, які містили змінену опалювальну площу, для належного оформлення та повернення одного примірника до підприємства, та направлений рахунок-фактура від 07.07.2021 про сплату заборгованості. Судом встановлено, що відповідачка договір купівлі-продажу теплової енергії на нежитлові приміщення цокольного поверху № 3,4, 5 в житловому будинку літ. «А-7», по [ADDRESS] , загальною площею 11, 5 кв.м., не укладала. З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що відповідачка користувалась тепловою енергією, яку подавав КП «ХТМ» у цілому в централізовану систему теплопостачання будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку № 174/21774 від 26.10.2018, № 174/24223 від 10.04.2019, № 174/25277 від 14.11.2019, № 174/28434 від 09.04.2020, № 174/30141 від 25.11.2020, № 174/34561 від 12.04.2021. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивач за кожний розрахунковий період направляв на адресу відповідача рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. У частині 1 статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Матеріалами справи підтверджено, що КП «Харківські теплові мережі» надавало відповідачу зазначені вище послуги, відповідач їх одержував, отже у нього виник обов`язок сплатити ці послуги. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд встановив, що відповідач належним чином не виконував обов`язок щодо повної та своєчасної оплати послуг за теплову енергію, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість. Як убачається з наданого позивачем розрахунку у відповідача існує заборгованість за період з 01.01.2018 по 30.04.2021 у розмірі 6968 грн., 42 коп. Ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, відповідачу нараховано , інфляційні витрати у розмірі 204 грн., 00 коп., 3% річних у розмірі 52 грн., 00 коп. Статтею 15 ЦК\~\~України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, у своєму відзиві відповідачка зауважила про застосування строку позовної давністі до заявлених вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Судом встановлено, що заборгованість за спожиту теплову енергію в межах строків позовної давності складає за період з 01.01.2019 по 30.04.2021 в розмірі 5723, 10 грн., оскільки датою звернення до суду з позовом є 22.12.2021. З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідачки на користь позивача заборгованість за період з 01.01.2019 по 30.04.2021 в розмірі 5723, 10 грн., інфляційні витрати у розмірі 204 грн., 00 коп., 3% річних у розмірі 52 грн., 00 коп. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені частково (з 7224, 42 грн. до 5979, 10 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 2270,00 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 1878, 70 грн. (5979, 10*2270/7224, 42).

Outcome: partial