Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

13.09.2023 року [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з вересня 2019 року і до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 27.01.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №45. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Її подружнє життя з відповідачем не склалося, з вересня 2022 року вони фактично не мешкають однією сім`єю та не ведуть сумісного господарства. Малолітня дитина [PERSON] за спільної згоди сторін залишилася проживати разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча має до того матеріальну можливість, та є працездатною особою. У зв`язку з викладеним, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з вересня 2019 року і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою суду від 19.05.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання. Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання з`явилась. 18.10.2023 року до канцелярії суду надала заяву, якою просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивачка. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~у відповідності\~до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №45. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області серії [NUMBER] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи. За змістом частини першої статті 160\~СК\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що дитини мешкає разом з позивачкою та знаходиться фактично на її утриманні, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з вересня 2019 року і до досягнення дитини повноліття. Відповідно ч. 2 ст.\~51\~Конституції\~України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення. Відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину останнім не надано. Проте, позивач просить суд стягувати на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Разом з тим, доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в такому розмірі суду не надала. Крім того, позивач просить стягнути аліменти за минулий час, починаючи з вересня 2019 року. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду\~від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу -\~із дня подання такої заяви. Це передбачено статтею 191\~Сімейного кодексу України. З аналізу положень ст. 194 СК України вбачається, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У такому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але\~не більш як за десять років. Така можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо: раніше аліменти не стягувалися; позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. Доказів того, що позивач намагалась отримати аліменти на утримання спільної дитини з відповідача з вересня 2019 року, матеріали справи не містять. Отже, аліменти належить стягувати з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 13.09.2023 року. Виходячи з викладеного, суд приходять до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати цих сум. На підставі викладеного,

Outcome: partial