Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» про зміну формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що він з відповідачем перебував у трудових відносинах та з 20.06.2017 року працював на посаді начальника ПНФП Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей». 26.12.2022 року він склав заяву про звільнення за власним бажання відповідно статті 38 КЗпП України з 06.01.2023 року. 05.01.2023 року на робочу електронну пошту він отримав наказ «Про припинення трудового договору» № 3401-к від 21.12.2022 року. Підставою для розірвання з ним трудового договору слугувала втрата довір`я. Позивач просив врахувати, що жодної скарги отримувачі грошового переказу ( [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) не подавали і, навпаки, розпискою (заявою) вони підтвердили, що жодних претензій не мають. Крім того, [PERSON] вказав, що договір про матеріальну відповідальність обмежену, повну, колективну (бригадну) чи підвищену він не підписував, його звільнення відбулось без згоди профспілкової організації. Своє звільнення з посади він вважає незаконним, просить стягнути середню заробітну плату за час вимушеного простою з 06.01.2023 по 24.01.2023 в розмірі 7 516 грн 76 коп. та моральну шкоду в розмірі 45 100 грн 56 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин. Дана справа є малозначною. Ухвалою судді від 26.01.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 16.02.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 22.02.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 31.03.2023 року витребувано докази за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 17.05.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник, зокрема, зазначав, що 20 червня 2017 року з позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Просив врахувати, що перебуваючи на посаді начальника ПНФП позивач виконував функції старшого касира (на постійній основі безпосередньо обслуговував грошові кошти Фінансової установи) в ПНФП № 17020. 13 грудня 2022 року відповідачу надійшла службова записка Регіонального директора Управління мережею щодо розгляду питання про звільнення, зокрема, позивача за п. 2 ч. 1\~ст. 41 Кодексу законів про працю України\~у зв`язку з втратою довір`я. Службовою перевіркою було встановлено, що касири ПНФП № 17020 на постійній основі протягом жовтня-грудня 2022 року здійснювали операції з видачі грошових переказів третій особі (неналежному отримувачу). У своїх письмових поясненнях вони визнали свою вину в порушені касової дисципліни та зазначили, що вчиняли такі дії за рекомендацією (вказівкою) її безпосереднього керівника\~начальника ПНФП № 17020 [PERSON] , з яким не бажали псувати відносини. Представник звертав увагу на те, що повідомленням від 06.01.2023 року позивачу було запропоновано забрати трудову книжку особисто або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, лист з номером 0104231897259 був отриманий позивачем 10.01.2023. Після вказаної дати письмової згоди на пересилання трудової книжки відповідач не отримував. Представник просив врахувати, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів тому, що звільнення позивача 05.01.2023 року у зв`язку із втратою довір`я перешкоджає його подальшому працевлаштуванню, а тому вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Також зазначив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди (час, обставини, розмір, додаткові зусилля) порушенням з боку відповідача його трудових прав. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу заяви від 26.12.2022 року про направлення йому трудової книжки на відділення Нової Пошти. Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «НоваПей». На роботу [PERSON] було прийнято 20.06.2017 року на посаду начальника пункту надання фінансових послуг філії № 10 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС»/нова назва ТОВ «НоваПей»/ з 20.06.2017 року на основне місце роботи з оплатою праці згідно штатного розпису по переведенню з ТОВ «Нова Пошгта», що підтверджується копією витягу із наказу № 1705-к від 19.06.2017 року. 19.06.2017 року позивач був ознайомлений із посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС». 20.06.2017 між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 65 том 1). 20.01.2021 року року відповідач змінив найменування з ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» на ТОВ «НоваПей». 04.11.2022 року позивач був ознайомлений з новою редакцією посадової інструкції начальника ПНФП Філії ТОВ «НоваПей». 13.12.2022 Регіональним директором Управління мережею ТОВ «НоваПей» Буньо С.В. на ім`я генерального директора ТОВ «НоваПей» Кривошапки А.В. складено службову записку, відповідно до якої було запропоновано звільнити із займаної посади касирів ПНФП № 17020 та начальника ПНФП № 17020 [PERSON] на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я за порушення вимог ВНД ТОВ «НоваПей» та посадової інструкції (видачу грошових переказів неналежному отримувачу). 21.12.2022 року [PERSON] було звільнено з посади у зв`язку із втратою довір`я на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується наказом № 3397-к від 21.12.2022 року «Про припинення трудового договору» (а.с. 120 том 1), з яким позивач ознайомився 06.01.2023 року. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ч. 6 ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п. 2 ч. 1, 3 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, також вимог статті 43 цього Кодексу. Звільнення з підстав втрати довір`я (пункт 3 статті 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21) зроблено висновок, що: «за змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи України можливе лише стосовно спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі є особою, яка обслуговує грошові цінності. Всі касові працівники безпосередньо обслуговують грошові кошти ТОВ «НоваПей» та є матеріально відповідальними особами за отримані кошти в залежності від функціоналу (старший касир/касир). Старший касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль старшого касира відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, які зберігаються в сейфі ПНФП, на початку зміни передає касирам другорядних кас грошові кошти для проведення касових операцій, по закінченню зміни приймає від касирів другорядних кас грошові кошти після проведення касових операцій. Касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль касира другорядної каси відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, отримані від головного касира на початку зміни, по закінченню зміни передає головному касиру грошові кошти після проведення касових операцій. Кожен касовий працівник ПНФП має свій логін, під яким проводяться касові операції. Перебуваючи на посаді начальника ПНФП позивач виконував функції старшого касира/касира (безпосередньо обслуговував грошові кошти Фінансової установи) в ПНФП № 17020 за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. І. Сердюка, буд. 31/16. Зокрема, позивач виконував функції старшого касира 29.01.2022 року, 10.03.2022 року, 13.03.2022 року, що підтверджується підписаними ним (кваліфікований електронний підпис) аркушем касової книги, видатковим касовим ордером № 255, прибутковим касовим ордером № 195, видатковим касовим ордером № 549, прибутковим касовим ордером № 426, видатковим касовим ордером № 556, прибутковим касовим ордером № 431. 15.10.2022 року, 20.10.2022 року та 11.11.2022 року позивач виконував функції касира, що підтверджується підписаними ним реєстрами підсумків за вказані дати. Позивач здійснював безпосереднє обслуговування грошових коштів ТОВ «НоваПей», був матеріально відповідальною особою, з якою у відповідності до ст. 135-1 КЗпП було укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 року № 447/24, робота Працівника з грошовими коштами Відповідача включена до даного Переліку. Відповідні структурні підрозділи ТОВ «НоваПей» на постійній основі здійснюють контроль за дотриманням працівниками ПНФП вимог касової дисципліни. Керівники філій регулярно нагадують підлеглим працівникам щодо недопустимості проведення касових операцій з видачі коштів без фізичної присутності клієнта в касі ПНФП. Внутрішніми документами ТОВ «НоваПей», зокрема, Повідомленням № 2 від 07.05.2019 року, касові працівники були попереджені про наслідки порушення касової дисципліни шляхом видачі грошових переказів неналежному отримувачу. В своїх письмових поясненнях (п. 1.5) Працівник підтверджує, що він ознайомлений зі змістом цього Повідомлення. Інструкція про касове обслуговування клієнтів у касах ТОВ «НоваПей», відповідно до п. 4.1.1. якої відповідальність за дотримання касової дисципліни при проведені касових операцій по обслуговуванню клієнтів в касах ПНФП покладається на, зокрема, начальника ПНФП та зобов`язує касира при видачі грошових переказів клієнту звіряти особу клієнта з даними пред`явленого ним документа та перевіряти відповідність даних клієнта в пред`явленому ним документі з даними Отримувача переказу у Касовому модулі (п. 7.9.3. Інструкції). Згідно з п. 7.9.4. Інструкції касиру заборонено оформлювати касові операції без пред`явлення представником отримувача довіреною особою (в разі необхідності) документа, що підтверджує повноваження на отримання коштів (довіреності). В своїх письмових поясненнях (п. 1.2) Працівник підтверджує, що він ознайомлений з актуальною редакцією цієї Інструкції. Начальник ПНФП повинен дотримуватися внутрішніх нормативних документів з питань доброчесності та комплаєнсу, зокрема, Кодексу корпоративної етики Товариства, Політики управління конфліктами інтересів Товариства, Політики протидії корупції Товариства та Політики управління комплаєнс ризиками Товариства тощо (п. 2.34.). Відповідно до п. 4.6. посадової інструкції порушення начальником ПНФП, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, вимог цієї Посадової інструкції та внутрішніх нормативних документів Товариства є підставою для втрати довір`я до нього з боку Товариства та звільнення в порядку, передбаченому КЗпП України. На переконання суду, в своїй сукупності матеріали справи та надані докази підтверджують факт порушення позивачем посадової інструкції в частині проведення ідентифікації клієнтів (п. 3.1.10, 3.2.1 посадової інструкції). Факт втрати довір`я роботодавця підтверджується службовою запискою (а.с. 100 том 1). Отже, на переконання суду наведені норми свідчать про наявність підстав для звільнення позивача відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України. Щодо доводів представника позивача про те, що звільнення позивача відбулось без згоди профспілки, суд виходить з наступного: Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. З огляду на те, що суду не було подано доказів, які б підтверджували те, що позивач є членом профспілки, суд вважає обґрунтованим рішення роботодавця щодо звільнення без отримання згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації. Щодо доводів представника позивача стосовно складання заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, суд враховує те, що вказана заява була складена позивачем 26.12.2022 на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей» [PERSON] . Проте, суд звертає увагу, що наказ «Про припинення трудового договору» № 3397-к був виданий 21.12.2022 року, тобто за 5 днів, до дати складання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням. З огляду на наведені обставини, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстави для зміни формулювання причини звільнення відсутні. На думку суду, доводи представника позивача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки не впливають на вимоги щодо зміни формулювання причини звільнення. Крім того, суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу може бути стягнутий у разі, якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника. В даній справі судом було встановлено, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суду вважає похідними, а тому відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed