Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Заявник звернулась до суду із вищевказаною заявою. \~ \~ \~ \~Заяву обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.10.2004, станом на день подачі заяви про видачу обмежувального припису, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між ними. У шлюбі в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Зазначає, що в шлюбі з [PERSON] зазнає постійного фізичного, психологічного та сексуального насильства. Прояви агресії та побої, які застосовується до неї та дітей, змушують її жити в постійному страху. З моменту укладення шлюбу вона позбавлена права на свою думку та її вираження, а у випадку супротиву зазнавала побоїв. Протиправних дій щодо себе зазнавали також діти. Про факти фізичного та психологічного насильства вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, а після того як [PERSON] зламав їй ребро, забрала дітей та втікла. Хвилюючись за своє життя та життя дітей, вона і досі перебуває у місці, яке вважає для себе безпечним та не бажає повідомляти чоловікові. Посилаючись на викладене, заявник просить суд, видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше як 300 м. до місця проживання чи перебування [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Ухвалою судді від 31.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання судової повістки та SMS-повідомлення. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності заявника та її представника. В судовому засіданні заінтересована особа та його представник, заперечили щодо задоволення поданої заяви. [PERSON] суду пояснив, що з червня цього року його дружина та діти не проживають у будинку, де вони знаходяться йому не відомо, з дітьми він не бачиться та не спілкується. Конфлікти між ним та [PERSON] не підпадають під ознаки сімейного насилля, а є лише дрібними побутовими непорозуміннями. Заслухавши пояснення заінтересованої особи та його представника, допитаної в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю заявника, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2014, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2023 було розірвано. У вказаному шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (а.с.05, 06). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] з метою підтвердження факту систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства надала суду копію відповіді з Луцького РУП ГУНП у Волинській області, копію заяви [PERSON] від 02.06.2023, письмові пояснення [PERSON] від 02.06.2023, копію довідки від 19.06.2023, відповідь на адвокатський запит від 25.07.2023 № 205аз/50/01-2023 та копію рентгену грудної клітки, а також переписку з мобільного додатку «Вайбер». Надаючи правову оцінку наданих доказів, суд враховує, що відповідно до відповіді з Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 3/2650/50/04-23 від 17.06.2023 в ІКС ІПНП Луцького РУП ГУНП у Волинській області за № 16438 від 02.03.2023 зареєстрована заява [PERSON] від 02.06.2023 в якій остання просить притягнути її чоловіка [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення ним домашнього насилля. 13.06.2023 з [PERSON] проведена профілактична бесіда виховного характеру про недопустимість вчинення будь-яких протиправних дій щодо [PERSON] та членів сім`ї. За результатами перевірки прийнято рішення обмежитись вжитими заходами, а розгляд матеріалів припинено на підставі ст.15 Закону України «Про звернення громадян». З аналізу\~наведеного випливає,\~що [PERSON] не\~притягувався до\~адміністративної відповідальності\~за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування. Щодо наданої суду копії рентгену грудної клітки, то суд її до уваги не приймає, оскільки з наданої копії неможливо встановити кому вона належить та коли її виготовлено. Також, суд не приймає в якості належного та допустимого доказу переписку з мобільного додатку «Вайбер», з наданої переписки неможливо встановити між ким вона відбувалася та в який проміжок часу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] суду пояснила, що їй невідомо де зараз перебуває її донька та онуки, про вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] їй нічого не відомо, дочка їй про це не повідомляла. Таким чином, із встановлених у справі обставин та наданих суду доказів, вбачається відсутність факту систематичного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , а звернення заявниці до поліції не підтверджує факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо заявниці, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом (постанови ВС від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20). Інших доказів, які б свідчили, про наявність обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства суду не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed