Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

07.02.2022 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме 57/100 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем в порядку поділу майна подружжя, право власності на 28,5 /100 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та провести розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.03.2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Так, 27.02.2020 року рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано. 13.04.2014 року, у період перебування у шлюбі, сторонами було придбано 57/100 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана угода була оформлена договором купівлі-продажу серія та номер: 1286, виданим 13.04.2017 року та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я.В. Власником купленої частини квартири зазначено відповідача - [PERSON] , оригінали всіх правовстановлюючих документів на частину квартири також знаходяться у відповідача. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №297199243 від 31.01.2022 року право власності на 57/100 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу серія та номер: 1286, виданим 13.04.2017 року та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я.В. Після розлучення позивач не може дійти з відповідачем згоди щодо розподілу майна, зокрема 57/100 вищевказаної квартири. Оскільки майно було придбане [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу за спільні кошти подружжя., то, на думку позивача, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому необхідно здійснити поділ вищезазначеного майна наступним чином: право власності на 1/2 частину спірної квартири передати позивачці; право власності на 1/2 частину спірної квартири - залишити за відповідачем. Потреба поділу майна виникла також і через те, що відповідач має суттєву заборгованість зі сплати аліментів, чим ставить сина та колишню дружину у скрутне становище. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.07.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Пекареніної Орисі Миколаївни про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/577/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. Клопотання відповідача [PERSON] про відкладення підготовчого засідання - задоволено. Відкладено підготовче засідання та забезпечено проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача. 20.09.2022 року на адресу суду за вх. №10544 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сергєєва М.А. надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено приблизно у листопаді - грудні 2018 року.Відповідач стверджує, що позивач за адресою: [ADDRESS] , не проживає приблизно з січня - лютого 2022 року, а тому вказівка у позові про те, що позивач фактично проживає за вказаною адресою є або введенням суду в оману, або зловживанням своїми процесуальними правами. Відповідачу достовірно невідомо де фактично проживає позивач зі спільним сином приблизно з січня - лютого 2022 року та на даний час. Однак відповідач ні до, ні після розірвання шлюбу рішенням суду не забороняв позивачу проживати разом із сином у квартирі за адресою: [ADDRESS] , частина якої (57/100) є особистою приватною власністю [PERSON] . Так, у 2020, 2021 роках відповідач неодноразово пропонував Позивачу переоформити право власності на вищевказану частину даної квартири на малолітнього сина [PERSON] , з припиненням або без припинення права на аліменти на дитину. 19.08. 2011 року відповідач, не перебуваючи у шлюбі, самостійно та за власні, особисті грошові кошти, придбав у продавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу даної квартири посвідчено 19.08.2011 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М., зареєстровано у реєстрі за № 3975. 06.03.2015 року позивач та відповідач уклали шлюб та03.04.2017 року відповідач, перебуваючи у шлюбі, однак, діючи самостійно, з метою розпорядження своєю приватною власністю, продав покупцю [PERSON] , [INFO] , однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку він раніше придбав 19.08.2011 року. Вартість квартири згідно даного договорустановить 333 183,00 грн. 13.04.2017 року (тобто через 10 днів після продажу власної, квартири) відповідач, перебуваючи у шлюбі із позивачем, однак діючи самостійно, за власні особисті кошти (а не спільні сімейні), які отримані від продажу квартири, придбав у продавця [PERSON] 57/100 часток двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .Таким чином, власних особистих грошових коштів відповідача, отриманих 03.04.2017 року від продажу власної квартири, було більш ніж достатньо для купівлі 57/100 часток спірної квартири, яка дешевша майже у 2,5 рази. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.10.2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сергєєва М.А. про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/577/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. Забезпечено проведення підготовчого засідання та подальші підготовчі і судові засідання в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача [PERSON] - адвокату Сергєєву М.А., за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2022 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. 07.02.2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/577/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача [PERSON] - адвокату Пекареніну Андрію Юрійовичу за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] В судовому засіданні 23.11.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Пекаренін А.А. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сергєєв М.А. проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.02.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Вирішено розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 06 березня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 73. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768, 40 грн.(а.с. 8-9). Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №268 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). До укладення шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М. за №3975 прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,7 кв.м, загальною площею 32,0 кв.м. Продаж вчинено за суму 25000 грн., що підтверджується копією договору та витягом з державного реєстру правочинів (а.с.66-70). [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 10.06.20015 року Серія [NUMBER] , змінив прізвище на [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №15 від 10.06.2015 року (а.с.78). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , останній 03.04.2017 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за №1450 продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з договором продаж вчинено за 337875, 00 грн., що згідно курсу НБУ, є еквівалентом 12500, 00 доларів США. В договорі закріплено, що продавець свідчить, що вказане майно є його особистою приватною власністю та придбано ним на особисті кошти до шлюбу, про що ним подана відповідна заява, що підтверджується копією договору (а.с.71-74). Також під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , останній 13.04.2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за №1286 прийняв у власність 57/100 часток квартири [ADDRESS] . В цілому квартира, частка якої відчужується, двохкімнатна, загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м. Продаж здійснено за 135694 грн., що становить еквівалент 5050 доларів США. В пункті 7 договору, зокрема, зазначено, що нотаріусом доведено до відома сторін заяву від дружини покупця про згоду на купівлю квартири, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за реєстровим №1285 від 13.04.2017 року. Також пункт 8 договору містить вказівку, що сторонам роз`яснено в тому числі зміст статей 65, 177 Сімейного кодексу України (а.с.75-76) Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №297199243 від 31.01.2022 року право власності на 57/100 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу серія та номер: 1286, виданим 13.04.2017 року та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Я.В. (а.с.11). За адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , а також неповнолітнього сина сторін - [PERSON] , [INFO] (а.с.26). Як зазначено позивачем і визнано відповідачем у відзиві, [PERSON] також фактично проживала за вказаною адресою як в період шлюбу з відповідачем, так і після розірвання шлюбу. При зверненні з позовом позивачем надано складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] звіт про оцінку майна - 1/2 частини від 57/100 частин комунальної двокімнатної квартири [ADDRESS] , ринкова оціночна вартість якої становить 101750,00 грн., а вартість 57/100 частин зазначеної квартири - 203500,00 грн.(а.с.12-17). Згідно з довідкою про неотримання аліментів, наданою Міністерством юстиції України від 02.11.2021 року, [PERSON] не отримувала аліменти згідно матеріалів виконавчого провадження з [PERSON] за період з 27.08.2019 року по 27.10.2021 року, згідно з виконавчим листом №639/5973/19, який видано 20.09.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмір 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.11.2021 року, загальна сума заборгованості за період з 27.08.2019 року по 31.10.2021 року становить 69 310,31 грн. (а.с. 19-20). Так, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності. В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені. Стаття 65 СК України передбачає право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема відповідно до ч.3,4 зазначеної статті для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Крім того, стаття 61 СК України визначає об`єкти права спільної сумісної власності, зокрема, я кщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так 13.04.2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. відповідач під час шлюбу з позивачем придбав 57/100 часток квартири [ADDRESS] . Вказаний договір укладений відповідачем за нотаріально посвідченою згодою його дружини. При укладенні договору сторонам роз`яснено в тому числі зміст статтей 65, 177 Сімейного кодексу України. В даному договорі, незважаючи на принцип свободи договору і можливість сторін зазначити будь-які умови, що не суперечать закону, відсутня вказівка на те, що 57/100 часток квартири придбані покупцем саме за його особисті кошти. Факт продажу іншого нерухомого майна, належного [PERSON] особисто і достатність отриманих від такої угоди коштів для придбання спірного майна не є беззаперечним підтвердженням того, що 57/100 часток квартири [ADDRESS] придбані саме за власні кошти відповідача, або, що грошовий вклад відповідача є більшим. Крім того, з встановлених судом обставин вбачається, що квартира була придбана в інтересах сім`ї, оскільки в ній тривалий час проживали разом позивач, відповідач та їх малолітня дитина, місце проживання якої і досі зареєстровано за вказаною адресою. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Отже, за змістом чинного законодавства та судової практики, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання спірного нерухомого майна його особистою власністю. А також ним не доведено під час розгляду справи належними і достатніми доказами факт придбання спірного майна частково або повністю за його особисті кошти. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що 57/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбані під час шлюбу сторін в інтересах сім`ї та є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити і в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 28,5/100 частин квартири [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 017,50 грн. (а.с.21). З огляду на викладене та

Outcome: approved