Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] - в порядку спадкування за заповітом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги\~обґрунтовує наступним.\~ [INFO] ,\~у віці\~87\~років,\~померла її\~тітка [PERSON] .\~За життя,\~18.07.2012\~року,\~ [PERSON] \~склала заповіт,\~яким все\~своє майно\~заповідала позивачці.\~Заповіт посвідчений\~приватним нотаріусом\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Вартановою Олесею\~Степанівною,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№2530.\~ [PERSON] \~є племінницею\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~була членом\~Житлово-будівельного\~кооперативу \~5\~«Радіоприлад»,\~де їй\~була надана\~однокімнатна квартира\~ [ADDRESS] .\~Квартира була\~надана на\~підставі ордера\~№70\~від 12.11.1970\~р. На момент\~отримання квартири\~ [PERSON] \~в зареєстрованому\~шлюбі не\~була.\~Вона взагалі\~все життя\~не перебувала\~у зареєстрованому\~шлюбі.\~Пай на\~вказану квартиру\~був виплачений\~повністю,\~проте в\~документах,\~які залишилися\~в квартирі,\~було знайдено\~лише довідку\~про внесення\~авансу в\~розмірі 1121,24\~руб.,\~повна вартість\~становила 2682,19грн.\~ [PERSON] \~з 1970\~року та\~по день\~смерті була\~зареєстрована та\~проживала саме\~у вищевказаній\~квартирі,\~проте свідоцтво\~про право\~власності на\~квартиру не\~отримувала. Після смерті\~ [PERSON] \~позивачка звернулася\~до приватного\~нотаріуса Чернявського\~В.В.,\~який за\~її зверненням\~завів спадкову\~справу.\~Протягом строку\~прийняття спадщини\~більше ніхто\~зі спадкоємців\~не звернувся\~до нотаріуса,\~внаслідок чого\~позивачка,\~як єдиний\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~звернулася до\~нотаріальної контори,\~щоб отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину.\~Постановою нотаріуса\~від 16.06.2023\~року у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~було відмовлено\~з підстав\~відсутності правовстановлюючих\~документів та\~державної реєстрації\~права власності\~на квартиру\~за спадкодавцем. Таким чином, позивач не має можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи без участі його та позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача Об`днання співвласників багатоквартирного будинку «Щасливе майбутнє» надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Представник відповідача територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву з прохання розглянути справу за її відсутності. 19.10.2023 надіслала відзив на позов, в якому просить ухвалити рішення на розсуд суду. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - територіальну громаду міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті 21 листопада 2023 року. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Як вбачається з копії ордера №70 від 12.11.1970 року, виданого Міським житловим управлінням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих, на підставі рішення ЖБК-5 «Радіоприлад» [PERSON] надається право на зайняття квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії розписки, виданої Управлінням ЖБК-5, вбачається, що [PERSON] було внесено авансу в рахунок вартості вказаної квартири у розмірі 1121,24 руб., повна вартість становила 2682,19 руб. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається, що ЖБК-5 «Радіоприлад» перетворено в ОСББ «Щасливе майбутнє», а саме має ідентифікаційний номер [NUMBER] . Датою реєстрації є 16.12.1965 рік. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1679 від 15.08.2022, складений Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), [INFO] [PERSON] померла. За життя, а саме 18.07.2012 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON] . Після відкриття спадщини [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. для отримання свідоцтва на спадщину за заповітом, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] померлій [INFO] , спадкоємцем якої, відповідно до заповіту є [PERSON] . 09.09.2022 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. проведено реєстрацію спадкової справи, спадкова справа: номер у Спадковому реєстрі 69664726; номер у нотаріуса 111/2022. Спадкова справа заведена на підставі заяви [PERSON] 16.06.2023 року постановою приватного нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Факт того,\~що на\~зазначену квартиру\~відсутні правовстановлюючі\~документи підтверджується\~витягом з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно;\~листом Державного\~архіву Запорізької\~області від\~05.07.2023\~№ 05-07/13-1211\~щодо відсутності\~рішення про\~виплату паю\~ [PERSON] \~за квартиру\~ [ADDRESS] ;\~довідкою,\~виданою головою\~ОСББ «Щасливе\~майбутнє» 12.07.2023\~року щодо\~неможливості надання\~відомостей про\~виплату паю\~ [PERSON] ; листом ТОВ «ЗМБТІ» від 20.07.2023 № 3528. V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 1 статті 43 Закону СРСР № 5150-Х від 24.06.1981 «Основи житлового законодавства Союзу РСР та і союзних республік» (який діяв на час набуття права власності на квартиру) передбачено, що особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кілька кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбаченого примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону СРСР № 1305-1 від 06.03.1990 «Про власність в СРСР» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надане йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно з п. 3 Постанови Верховної ради СРСР від 06.03.1990 «Про введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР» положення пункту 2 статті 7 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникли як до, так і після 1 липня 1990 року, (дата введення Закону в дію), тобто таке право у члена ЖБК виникало при повній сплаті пайового внеску як до, так і після цієї дати. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» визначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. У пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 зазначається, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності зокрема за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ч.І ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено дим Кодексом. Згідно ч.2 ст.344, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого дим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Вказана норма набула чинності з 01.01.2004 року. На той момент [PERSON] відкрито володіла квартирою, оскільки там проживала та була зареєстрована. Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, дуди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила етапі 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішого володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] безперервно проживала в квартирі, в тому числі з 01 січня 2001 року і до моменту смерті - понад 21 рік, незважаючи на відсутність можливості отримати довідку про повну виплату паю, приймаючи до уваги відсутність заперечень з цього приводу з боку відповідачів, [PERSON] набула право власності на квартиру. Таким чином квартира увійшла до складу спадщини, а тому може бути успадкована. Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Як вбачається з копії спадкової справи 111/2022, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ст. 1270 ЦК України. Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні. В розумінні статті 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, на переконання суду, позивачем було доведено право на спадкування за заповітом після смерті тітки та належність померлій спадкового майна, а тому позов підлягає задоволенню. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved