Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

29\~березня 2023\~року КП\~«Дніпроводоканал» ДМР\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~із вимогою\~про солідарне\~стягнення заборгованості\~по оплаті\~послуг водопостачання\~та водовідведення (а. с. 2-3 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. Між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачами встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», абоненту відкрито особовий рахунок. Споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користується ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати комунальних послуг. Відповідно до розрахунку сума заборгованості відповідачів за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а її зареєстрованими членом сім`ї є [PERSON] , станом на 30 вересня 2022 року, складає 43584 гривні 79 копійок. Тому позивач вимушений звернутися із вказаним позовом до суду, в якому він прохає стягнути солідарно із відповідачів заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 43584 гривні 79 копійок, з урахуванням 3 % річних у розмірі 1098 гривень 39 копійок та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 8886 гривень 48 копійок, а всього 53569 гривень 66 копійок, які він прохає суд стягнути разом із судовим витратами по справі у розмірі 2684 гривні. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 22), копія якої надіслана учасникам справи 31 березня 2023 року за вихідним № 9597/23-вих/2/204/1839/23 (а. с. 23). 31 травня 2023 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверт (а. с. 25), яким відповідачам направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками. 12 червня 2023 року судом за вихідним № 18333/23-вих/2/204/1839/23 повторно направлено на адресу відповідачів копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями позовної заяви з додатками (а. с. 28). 02 серпня 2023 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверти (а. с. 29), якими відповідачам направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками. Ухвалою суду\~від 14\~серпня 2023\~року у\~справі здійснено\~перехід від\~ зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 27 вересня 2023 року (а. с. 30), копія якої надіслана учасникам справи 14 серпня 2023 року за вихідним № 24271/23-вих/2/204/1839/23 (а. с. 31). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 35-37). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному сайті суду (а. с. 44-45), про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20 жовтня 2021 року № 75/11 (а. с. 13 та на звороті). Відповідно до довідки про та склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 06 жовтня 2022 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , (з 08 липня 1983 року) та [PERSON] (з 26 травня 2005 року) (а. с. 6), а відтак відповідачі є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за вказаною адресою. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст.\~509\~ЦК України\~визначено, що\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст.\~319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд та\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У статті 67\~Житлового кодексу\~Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до вимог ст.\~22\~Закону України\~«Про питну\~воду,\~питне водопостачання\~та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Приписами ч. 4 ст. 23 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з централізованого водопостачання/водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Разом з цим, Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачкам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачки були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Вимогами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК\~України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, статтею 322 ЦК України визначено, що на власника покладається тягар утримання майна. Приписами ст.\~541\~ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Водночас, нормами ч. 3 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Так, позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за період часу з січня 1999 року по вересень 2022 року до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження чого надано суду розрахунок заборгованості за два різні періоди: з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року (а. с. 8-10), з липня 2018 року по вересень 2022 року (а. с. 11-12), суми заборгованостей за яким не відповідають заявленим позовним вимогам. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за період з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року (а. с. 8-10), за відповідачами рахується заборгованість у сумі 20396 гривень 64 копійки. Однак суд не приймає до уваги вказаний розрахунок заборгованості та вважає його неналежним доказом у справі, оскільки він складений за період з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року, та проведений позивачем із розрахунку на 2 осіб, тоді, коли відповідач [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований лише з 26 травня 2005 року, а сам він не містить ані тарифів, за якими здійснювалися розрахунки; ані норм, на які здійснюється нарахування. Більш того, [PERSON] ( [INFO] ) станом на дату виникнення вказаної заборгованості 1999 рік, був малолітньою дитиною 13 років, а відтак у нього не може бути солідарного обов`язку щодо погашення заборгованості за вказаний період часу. Натомість, із розрахунку заборгованості за період з липня 2018 року по вересень 2022 року (а. с. 11-12), який здійснений позивачем із розрахунку на 2 осіб, взагалі не зрозуміло, яка саме сума заборгованості рахується за відповідачами, оскільки станом на вересень 2022 року рахунок відповідачів має наступні значення: вхідне сальдо 42877,51; нараховане ЦВП 387,9; нараховане ЦВВ 281,95; абонплата 19,18 та 18,25; вихідне сальдо 43584,79; інфляція 828,11; 3% - 35,82; а загальна сума заборгованості становить - 707,26, що загалом не відповідає заявленим позовним вимогам. Більш того, з даного розрахунку вбачається, що позивачем до нього включено нарахування за липень 2018 року, які останнім вже обраховані в попередньому розрахунковому періоді (що свідчить про подвійне обрахування та стягнення нарахованих сум), а вхідне сальдо за серпень 2018 року становить 20396 гривень 64 копійки, що відповідно є сумою заборгованості за період часу з січня-грудня 1999 року по липень 2018 року. З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку про те, що наданий позивачем до суду розрахунок заборгованості є необґрунтованим та безпідставним, через що суд не приймає його до уваги та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через їх недоведеність належними, допустимими та достатніми доказами, а оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних є похідними від первісної вимоги про стягнення заборгованості, то дані вимоги також не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Враховуючи те, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, а тому про відсутність підстав для солідарного стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed