Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №32468 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 15287,70 грн за кредитним договором від 18.02.2008, укладеного між позивачем та первісним кредитором АТ «Індустріальний експортний банк». На підставі виконавчого напису Інгулецьким відділом ДВС у місті Кривому Розі відкрито виконавче провадження. 21.07.2023 виконавче провадження було завершене у зв`язку із стягненням боргу в повному обсязі, який було списано із банківського рахунку боржника. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено за відсутності правових підстав, заборгованість не є безспірною, нотаріально посвідчені договори за яким він є боржником ним не укладались, а тому кошти стягнені з нього безпідставно. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача 15337,70 у виконавчому провадженні, як безпідставно стягнуті. Учасники справи\~в судове\~засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Від представника позивача адвоката Мірошниченко М.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує. Також представником позивача подано заяву про здійснення розподілу судових витрат у порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також представником відповідача подано відзив на позов, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Фінпром маркет» грошових коштів у розмірі 15337,70 грн просить відмовити, оскільки на їх думку вони не були стягнуті без достатньої правової підстави. Про причини неявки в судове засідання представник відповідача суду не повідомив. Треті особи у справі пояснень не надали, про причину неявки не повідомили. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, витребувані докази від відповідача. 02 жовтня 2023 року від відповідача надійшла заява про врегулювання спору за участю судді з пропозицією позивачу сплатити кошти в розмірі 2760,79 грн, частина заборгованості в розмірі 12576,91 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором та виконавчим написом вважатиметься такою, що погашена в повному обсязі. Сторона позивача відмовилась від врегулювання спору за участю судді в порядку ст.201 ЦПК України, що видно із заяви представника позивача від 28.11.2023. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини. 07\~травня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенком\~Є.М.\~ вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №32468 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості за кредитним договором №73/713158 від 18.02.2008, який укладено з первісним кредитором АТ «Індустріально- експортний банк». Право вимоги до стягувача перейшло на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №14/12/2020-ФМ від 14.12.2020. За виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2020 по 07.05.2021 в розмірі 15287,70 грн. З урахуванням плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн загальна сума до стягнення становить 15337,70 грн. Із виписки з рахунку [PERSON] за кредитним договором №73/713158 від 18.02.2008 видно, що заборгованість в розмірі 15287,70 грн. складається із заборгованості за тілом кредиту. 11 квітня 2022 року старшим державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження ВП №68773791 з примусового виконання вказаного виконавчого напису №33468. 11.04.2022 в межах виконавчого провадження винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. В листі від 08.08.2023 Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області зазначив, що при реєстрації виконавчого документа помилково було зазначено номер виконавчого напису нотаріуса 33468. Просять вважати правильним номер 32468. Також вказано, що при примусовому виконанні виконавчого напису стягнуті з боржника [PERSON] кошти перераховані: 15337,70 грн на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», 1533,77 грн - на погашення виконавчого збору, 300,00 грн витрати виконавчого провадження. 21 липня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з утриманням боргу в повному обсязі. Стягнення із [PERSON] коштів в розмірі 15337,70 грн за виконавчим провадженням та перерахування їх ТОВ «Фінпром маркет» підтверджується платіжною інструкцією №11638 від 21.07.2023. Із листа директора департаменту нотаріату видно, що наказом Мінюсту України від 30.12.2021 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальної діяльністю, видане на ім`я [PERSON] . Документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса останнім до архіву не передані. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~ст.\~87\~вказаного Закону\~України «Про\~нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 цього закону\~встановлює умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія «ФІНПРОМ МАРКЕТ» первинні бухгалтерські документи щодо видачі позивачу кредиту та його невиконання, або здійснення позичальником його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Таким чином наявність заборгованості позивача та її розмір жодним належним документом не підтверджено. Відповідно до пункту 2.3 глави 16 розділу II Порядку №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу позивача. Із наданих суду матеріалів не видно, що боржнику направлялось повідомлення -письмова вимога про усунення порушень та повідомлено про переуступку прав вимоги за договором відповідачу, а тому не підтверджено обізнаність позивача про розмір заборгованості до вчинення виконавчого напису нотаріусом та про необхідність повернення кредитних коштів саме відповідачу. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року,\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. У висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 вказано, що нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими, оскільки останні не входять до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку. Відповідачем не доведено той факт, що укладений між [PERSON] і АТ «Індустріально-експортний банк» кредитний договір №73/713158 від 18.02.2008, на стягнення заборгованості за яким вчинено оскаржуваний виконавчий напис, був нотаріально посвідчений. Копію договору суду не надано. Отже, з матеріалів справи не видно, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме, що виконавчий напис вчинено на стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором після спливу 30 днів з моменту повідомлення боржника про усунення порушень та було встановлено, що заборгованість є безспірною. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним. Відповідач доказів на спростування зазначених обставин не надав. Крім того, відповідачем визнано позовні вимоги в частині визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі статтею 50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням викладеного, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" коштів у сумі 15337,70 грн, які були стягнуті із заробітку позивача на підставі оскаржуваного виконавчого напису, суд вказує на таке. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. В постанові ВС у справі № 308/13503/16-ц від 27.01.2020 суд вказав, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті\~11\~ЦК\~України. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем 15337,70 грн, став спірний виконавчий напис нотаріуса №32468 від 07.05.2021, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання відповідачем вказаної суми коштів відпала, і останні підлягають поверненню позивачу, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України. З викладених підстав суд не приймає заперечення відповідача, викладене у відзиві стосовно даної позовної вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до \~ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви в загальній сумі 2147,20 грн. За заявою представника позивача питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватися в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved