Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

08 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який уточнила та просить: стягнути з [PERSON] на її користь 136000 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості частки автомобіля VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. Позов мотивовано тим, що 17.05.2014 року сторони зареєстрували шлюб. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.09.2021 року по справі № 585/2679/21 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час шлюбних відносин ними у власність було набуто спільне сумісне майно - VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1395 см. куб., який зареєстрований за [PERSON] 13.11.2021 року вказаний автомобіль було перереєстровано на іншу особу.Однак, вона згоди відповідачу на відчуження належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля не давала. Згідно повідомлення суб`єкта оціночної діяльності ПП "Роменекс-Л" №119 від 25.11.2021 року, згідно проведеного аналізу ринку транспортних засобів встановлено: можливий розмір ринкової вартості легкового автомобіля (седан-В") VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб. може складати 272000 тис. 00 коп. Таким чином з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частки автомобіля VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб. в розмірі: 272000,00 грн./2 -136000 грн. 00 коп. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2021 року відкрито провадження в справі за правилами розгляду в спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін. 20 грудня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , в якій просив з останньої стягнути на його користь грошові кошти в сумі 250000 грн. в рахунок компенсації від вартості продажу легкового автомобіля марки ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , та судові витрати, мотивуючи тим, що під час шлюбу відповідачкою у відповідності до договору купівлі-продажу транспортного засобу 3247/2021/2549887 від 02.04.2021 року було продано вказаний автомобіль за ціною 500000 грн., відповідачка розпорядилась грошима на власний розсуд та не у інтересах сім`ї. письмової згоди чоловіка щодо продажу автомобіля також не отримувала, домовленості про добровільний поділ спільного майна досягнуто не було. Ухвалою від 21.12.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву, справу призначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.12.2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя (справа № 585/3791/21, провадження № 2/585/1308/21) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя № 585/3256/21 (провадження № 2/585/1156/21). 13 січня 2022 року до суду від [PERSON] надійшов відзив, в якому просила в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до неї про поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити в зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження у об`єднаній цивільній справі, в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою від 05.04.2022 року продовжено строк проведення підготовчого провадження в справі за позовом на 30 днів, починаючи з 11.04.2022 року до 11.05.2022 року. 14.06.2022 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього про поділ спільного сумісного майна подружжя в повному обсязі, посилаючись на те що, спірний автомобіль був придбаний за його особисті кошти та не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 20.06.2022 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказала, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву від 11.06.2022 року доводи є необґрунтованими та безпідставними. Ухвалою суду від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження по справі, з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив обставини, викладені в позові, просив про його задоволення, а в зустрічному позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні, яке відбулось 16.11.23 р. позовні вимоги за первісним позовом визнав у сумі, що заяв лан за позовом, також просив задовольнити у повному обсязі і зустрічний позов, шляхом стягнення з відповідача за зустрічним позовом різниці між 1/2 частиною вартості проданих транспортних засобів, у сумі 114 000 гривень. Суд, вислухавши у судовому засіданні доводи представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленимист. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.05.2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №79(а.с. 5). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.09.2021 року по справі № 585/2679/21 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу(а.с. 7). 07.04.2021 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1395 см. куб., що підтверджується повідомленням ТСЦ МВС № 5944 № 31/18/5944-М-13 від 02.11.2021 р. (а.с. 8). Згідно інформації ТСЦ МВС №5944 13.11.2021 р. вищевказаний автомобіль було перереєстровано на праві власності за іншою особою (а.с. 40-41). Відповідно до проведеного аналізу ринку транспортних засобів ПП «Роменекс-Л» встановлено: можливий розмір ринкової вартості легкового автомобіля (седан-В) VOLKSWAGEN JETTA,2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб., що належить [PERSON] , станом на 25.11.2021 р., може складати: 272000грн. (а.с. 43-45). Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу 3247/2021/2549887 від 02.04.2021 року, [PERSON] було провано [PERSON] легковий автомобіль марки ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , ціна транспортного засобу згідно вказаної угоди була визначена у розмірі 500 000 грн. (а.с. 61-62). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7959/21/002529 від 13.11.2021 р. автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб., був проданий [PERSON] та придбаний [PERSON] за ціною 10000 грн. (а.с. 129-132). За матеріалами справи та у ході судового розгляду при допиті позивача та відповідача встановлено, що при укладенні договорів купівлі-продажу вказаних вище транспортних засобів, кожен із продавців від другого із подружжя письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу не отримував, що сторонами у справі не заперечувалось, тобто така обставина згідно ст. 82 ЦПК України окремому доказуванню не підлягає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду показання про те, що орієнтовно у листопаді 2021 року він, за домовленості із сином, [PERSON] , вирішили придбати автомобіль із аукціону США. Його син за оголошеннями знайшов автомобіль, що їх влаштував за ціною і вони, попередньо домовившись, зустрілись з [PERSON] в [ADDRESS] , з [PERSON] до цього знайомі не були. У гаражі вони оглянули технічний стан автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, 2017 року випуску, який на час огляду знаходився без переднього бамперу та капоту, однак усі внутрішні агрегати автомобіля знаходились у задовольному робочому стані та їх технічний стан авто влаштував, а тому вони також домовились за ціну. Через декілька днів вони утрьох зустрілись біля Сервісного центру МВС (колишнього МРЕО) у м.Ромни, куди [PERSON] приїхав на вказаній автівці, але на ній вже був встановлений передній бампер та капот, тобто візуально загалом машина була у задовільному стані. До укладення договору [PERSON] пройшов техогляд авто у експертній фірмі, що поряд із СЦ МВС, однак чого оціночну вартість авто експерт визначив у 10 000 грн. йому невідомо, оскільки він до цього процесу не втручався, а основними питаннями займався його син [PERSON] , оскільки фактично машину купували для нього. Далі вони уклали договір купівлі-продажу і оформили у його у СЦ МВС, однак [PERSON] або будь-якої іншої дівчини із ними трьома разом не було, та при укладанні договору не було, доручень або письмової згоди на продаж спільного майна подружжя також від останньої не було. Про те, що автомобіль є спільним майном подружжя [PERSON] їм із сином не повідомляв. Щодо реальної вартості автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, 2017 року випуску, яку вони сплатили при купівлі суду пояснив, що вони з [PERSON] мали усну домовленість про те, що він ( [PERSON] ) у рахунок ціни договору укладе договір купівлі-продажу належного йому автомобіля Шкода, який вони оцінили у 3 000 доларів США, а різницю вартості доплатить його син, що ними і було зроблено. Після придбання автомобіля вони із сином здійснили йому сервісне обслуговування із заміни мастил, фільтрів та інших дрібних робіт, однак насьогодні цей автомобіль вже проданий, користувались ним орієнтовно два роки, а продали за 7 900 доларів США. Допитаний в судовому свідок [PERSON] , [INFO] , суду надав показання, що він разом із [PERSON] , за усною домовленістю, в складчину купили з аукціону США автомобіль ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, витратили десь із митним оформленням, доставкою та деталями для ремонту суму 10 000 доларів США. Довірив свої кошти [PERSON] , бо знав що він тривалий час займається купівлею автомобілів із закордонних аукціонів і розуміється на цьому, мав намір заробити на перепродажу автомобіля після його ремонту. По привезенню машини ТОYОТА САМRY оформили її на [PERSON] (дружину [PERSON] ), оскільки [PERSON] цього ж року вже продавав автомобіль і хотів уникнути податку, а він [PERSON] довіряв у цих питаннях, хоча зараз вже розуміє, що міг взагалі ніяких коштів від продажу авто не отримати, оскільки доказів, що він також давав [PERSON] кошти на купівлю та ремонт автівки у нього на той час не було. Далі вони відремонтували автомобіль, поставили на облік і десь рік [PERSON] їздив на ньому та не намагався самостійно його продати, щоб виручити чи повернути йому хоча б ті гроші, що він витратив. Зрозумівши, що він може взагалі не повернути свої гроші, він самостійно зайнявся пошуком покупців, знайшов покупця, який був з м. Буча Київської області, із яким, за домовленістю, погодились приїхати на автомобілі ТОYОТА САМRY до Бучі,а якщо йому сподобається автомобіль, то одразу оформити його купівлю-продаж, це було орієнтовно восени 2020 року. точніше не пам`ятає. Поїхали до м.Бучі на двох авто, [PERSON] із дружиною та він із дружиною. Оскільки покупцю сподобався автомобіль, то вони одразу прйшли там по місцю техогляд та уклали договір купівлі продажу, при деяких процедурах, при перереєстрації авто, була присутня дружина [PERSON] як власник транспортного засобу, а вже під час розрахунку із покупцем вона чекала їх у машині. Вони ухдох з [PERSON] отримали гроші за машину від покупця, які вони поділили між собою згідно внесених часток при купівлі, а [PERSON] гроші у руки або під розписку, чи іншим способом, за проданий автомобіль отримувала, у цей час знаходилась десь поряд та у грошові віносини не втручалась. За машину вони отримали від покупця близько 20000 чи 19000 доларів США, точніше не пам`ятає, повернувши свою часткау вкладених грошей він ніякого прибутку не отримав та більше з [PERSON] не підтримував спілкування з того часу. Допитана в судовому свідок [PERSON] , [INFO] , суду пояснила, що її чоловік [PERSON] разом із [PERSON] у складчину купили з США автомобіль ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, відремонтували її і [PERSON] їздив на ній, оформили авто на [PERSON] , через рік продали, гроші поділили між собою [PERSON] та її чоловік, вона була присутня при продажу, а [PERSON] поряд у цей час не була і гроші за продану машину їй покупець авто не передавав, продали машинум десь за 20000 чи 19000 доларів США. Допитаний в судовому свідок [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що [PERSON] звернувся до сервісного центру з приводу переоформлення автомобіля VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску. Перереєстрація здійснювалась без огляду транспортного засобу на підставі наданих документів, суб`єкт господарювання сам оцінив технічний стан і вартість авто, надані ТОВ «Прайм.Бро» документи відповідають вимогам, визначених у ПКМУ № 1388, ціна у договорі визначена нижчою, ніж ринкова, у акті технічного огляду не зазначено технічний стан авто, але у ці обставини при форпомленні автомобіля працівники СЦ МВС не упрвноваджені втручатись і здійснюють перефоромлення машин на підставі поданих документів. За клопотанням сторони відповідача за первісним позовом був допитаний у якості свідка відповідач [PERSON] , який суду пояснив наступне. На початку 2020 року, коли вони були у шлюбі з [PERSON] , то придбали з аукціону США автомобілі: ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску їй у користування, а VOLKSWAGEN JETTA, 2017 року випуску йому у користування, за спільні кошти родини. При цьому, коли [PERSON] звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу, остання йому побила авто VOLKSWAGEN JETTA, пошкодила крило та ще якісь зовінші деталі. Надалі він авто відремонтував і потім зареєстрував, а на момент продажу машина взагалі була у технічно несправному стані, оскільки він потрапив у ДТП приблизно в жовтні 2021 року, не фіксував таке ДТП у поліції, бо в`їхав у селі в дерево, у зв`язку із чим продав автомобіль за 10000 грн. При цьому вони, у шлюбі з [PERSON] , купили авто VOLKSWAGEN JETTA, 2017 року випуску, приблизно за 2000 тис. дол. із аукціону у США, також коштували десь 1500 тис. дол. митні платежі та доставка до України, ремонт авто коштував приблизно 1500-2000 тис. дол., десь загалом 7000 тис. дол. У листопаді 2021 р. розміщував оголошення про продаж авто вартістю 10000 тис. дол., оголошення було розміщено на сайті до пошкодження у ДТП, а реальна вартість пошкоджень була більше ніж 10 тис. грн. На продаж автомобіля ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, він згоди не надавав, а його дружина продала його самостійно, витративши кошти на власні потреби, а не на корсить родини. За клопотанням сторони позивача за первісним позовом була допитана у якості свідка позивач [PERSON] . Суду надала показання, що у період шлюбу із максимом його основною діяльністю та заробітком було придбання автомобілів із закордонних аукціонів, їх ремонт та подальший перепродаж, цей заробіток йшов як на потреби родини, так і на подальші вирати у цей бізнес, а вона йому надавала допомогу в ційй діяльності, оформлювала документи, шукала запчастини та інше, тобто можна вважати, що це був такий спільний сімейний бізнес, однак вона у грошові питання не втручалась, бо [PERSON] довіряла. Дійсно у період шлюбу вони придбали за спільні родинні кошти машини [PERSON] та ТОYОТА САМRY, у купівлі останньої машини вклав кошти і [PERSON] , але його частку вкладу не знає. По привезенні машини ТОYОТА САМRY її було оформлено як власника, оскільки [PERSON] і до цього так робив раніше. Після ремонту цієї машини десь через рік по купівлі, восени 2020 року вони із чоловіком та [PERSON] із дружиною, поїхали її продавати до м.Буча Київської області, бо так захотів покупець. По приїзду у місцевому сервісному центрі в Київській області вони продали ТОYОТА САМRY, вона була присутня при процедурах оцінки та переоформлення машини як власник, ставила свої підписи, але загалом усі питання по продажу вирішували її чоловік із [PERSON] , будь-якого письмового дозволу на продаж спільного майна подружжя при цьому вона не підписувала, бо не знала, що у цьому є потреба. При отриманні грошей від покупця за ТОYОТА САМRY вона не була присутня, там були [PERSON] та [PERSON] , а вона чекала у машині. Після отримання грошей за авто [PERSON] та [PERSON] поділили їх між собою, вона від продажу машини ніяких грошей не отримувала. У грошових питаннях вона [PERSON] довіряла, а усі прибутки, отримані від продажу машини, вважала спільним бюджетом родини і розраховувала, що вони ідуть на подальший розвитк спільного бізнесу та на утримання родини. Вже після розлучення їй стало відомо, що [PERSON] на сайті оголошень виставиви оголошення про продаж VOLKSWAGEN JETTA, який ними придбаний у шлюбі та за спільні кошти подружжя, а тому звернулась до суду із позовом, про поділ спільного майна подружжя. До початку розгляду її позову судом [PERSON] продав [PERSON] , однак при продажу від неї також письмової згоди на розпорядження спільним майном подружжя, придбаним у шлюбі-не отримував. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі. Таким чином, суд дійшов до висновку, оскільки спірнийавтомобіль VOLKSWAGEN JETTA 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб., придбаний за час зареєстрованого шлюбу, є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростував належними та допустимими доказами цю презумпцію. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У даній справі позивачем відповідно до проведеного аналізу ринку транспортних засобів ПП «Роменекс-Л» встановлено: можливий розмір ринкової вартості легкового автомобіля (седан-В) VOLKSWAGEN JETTA,2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб., - 272000грн. У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15 (провадження № 61-9018сво18). При таких обставинах, [PERSON] визначила ринкову вартість автомобіля VOLKSWAGEN JETTA,2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. куб., - 272000грн. Доказів на спростування указаного позивачем розміру ринкової вартості вказаних транспортних засобів відповідачем не надано суду. Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості вказаного автомобілястороною відповідача також не заявлено. Таким чином, на думку суду, позивач має право на грошову компенсацію частки дійсної вартості транспортного засобу «VOLKSWAGEN JETTA», 2017 року випуску, об`єм двигуна 1395 см. кубічних, у сумі 136 000 грн. 00 копійок. Враховуючи викладене, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог за зустрічним позовом відповідача судом відзначається наступне. Так, судом встановлено, що сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль марки ТОYОТА САМRY, 2019 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який є спільним майном подружжя, що придбаний у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому апріорі підлягав визнанню спільним сумісним майном подружжя, хоча за реєстраційними документами право власності було зареєстровано за [PERSON] , після розірвання шлюбу іншого статусу не набув, про що сторони не заперечували та протилежного не доводили. При цьому вказаний вище автомобіль у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу було продано [PERSON] за договором купівлі-продажу, продавцем за яким виступала [PERSON] та письмова згода [PERSON] на його продаж не надавалась. У той же час у ході судового розгляду доводи позивача за зустрічним позовом щодо того, що [PERSON] продала без його згоди та відома автомобіль марки ТОYОТА САМRY, а отримані від продажу гроші витратила на свої потреби, а не до спільного бюджету родини, не знайшли свого підтвердження та у повній мірі були спростовані показаннями свідків, допитаних у ході судового розгляду, зокрема щодо того, що як первісна реєстрація вказаного автомобіля, так і подальший його продаж було здійснено за спільної участі [PERSON] та [PERSON] як подружжя, однак [PERSON] при цих процедурах не займалась вирішенням фінансових питань, а покладала їх вирішення на [PERSON] , безпосередньо за продаж машини грошові кошти не отримувала та без відома другого із подружжя не розпоряджалась їх спільним майном, та протилежне суду у встановлений законом спосіб не доведено. Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову як необгрнутованого.

Outcome: approved