Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 26.09.2023 Криворізька східна окружна прокуратура, яка діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про примусове припинення права власності на земельну ділянку площею 1,0 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 1225255000:03:001:0094, що розташована на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказано, що відповідач [PERSON] отримав у власність вказану вище земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 15.03.2013 приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., серії ВТС за №868644. Набуте право власності [PERSON] на земельну ділянку у порядку спадкування було також зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за р/н. 22470112252, номер відомостей про речове право: 360938. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації, однак всупереч вимог ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України, отриману у спадок земельну ділянку добровільно упродовж встановленого законодавством річного строку останній так і не відчужив, тому прокурор просив конфіскувати цю земельну ділянку у дохід держави. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. 28.09.2023 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача прокурор Бровко Н.М., посилаючись на доводи та обставини, викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом повідомлення про його виклик на офіційному вебсайті суду. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи відзив на позов до суду не подав. Зважаючи на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди представника позивача, вирішено розглядати справу у заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача (прокурора), дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.03.2013 приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., серії ВТС за №868644, [PERSON] успадкував після смерті матері, громадянки України, [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку площею 1,0 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 1225255000:03:001:0094, що розташована на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області (а.с.21). Названим приватним нотаріусом цього ж дня було зареєстроване право власності [PERSON] на успадковану ним земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за р/н. 22470112252, номер відомостей про речове право: 360938 (а.с.22). Зі згаданого вище Витягу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також видно, що [PERSON] , який став власником цієї земельної ділянки, є громадянином Російської Федерації, про що свідчить його паспорт цієї іноземної країни за [NUMBER] , виданий 15.09.2006 відділом внутрішніх справ м. Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області. Відповідач також зареєстрований у цьому ж населеному пункті по [ADDRESS] . З відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Жержавної міграційної служби України вбачається, що [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документований; з питань набуття/припинення громадянства України не звертався (а.с.32-33,34). Отже, після набуття земельної ділянки у власність, відповідач протягом року її не відчужив, будь-які зміни даних у державних реєстрах прав власності про це відсутні, як і дані щодо зміни (набуття) громадянства України. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно з ч. 3, ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Обґрунтування наведені прокурором в позові щодо представництва в суді суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Відповідно до\~ст. 1 Земельного кодексу України\~земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно\~ст. 19 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч. 5\~ст. 22 ЗК України\~визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом положень ст. 22, 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства належать до земель сільськогосподарського призначення, оскільки можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що нерезиденти, у т.ч. іноземні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. Згідно\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку відповідач набув з 15.03.2013 після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому й до цього часу земельну ділянку ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту "е" ч. 1 ст.\~140 Земельного кодексу України\~однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1\~ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2\~ст. 145 ЗК України\~у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України\~якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. У відповідності до ч. 4\~ст. 145 ЗК України\~конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Щодо розподілу судових витрат (судового збору). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору. Оскільки позов прокурора про конфіскацію земельної ділянки задоволено повністю, то понесений ним судовий збір (2147,20 грн) підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Outcome: approved