Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивачу на праві власності належить будівля станція технічного обслуговування автомобілів площею 514,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Господарська діяльність здійснюється позивачем із забезпеченням всіх норм, вимог та стандартів, що визначені діючим законодавством України для такого виду діяльності. Режим та час роботи позивача (автосервісу) «Автоконтинент» не порушується. Відповідач [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає законній підприємницькій діяльності ФОП [PERSON] та поширює щодо позивача неправдиві відомості, зокрема, шляхом подання скарг та звернень до органів місцевого самоврядування, урядових гарячих ліній, вказуючи про відсутність документів та правових підстав для зайняття господарською діяльністю на земельній ділянці, порушення позивачем громадського спокою. Розповсюджена відповідачем інформації щодо позивача шляхом подання скарг та звернень на гарячу лінію «Контакт-Центр» м. Кривого Рогу, звернення до голови Металургійної районної у місті ради, відділу підприємництва Криворізької міської ради та звернення до державної установи «Урядовий контактний центр», є такою, що ображає честь та гідність позивача, у зв`язку із чим така інформація підлягає спростуванню. Внаслідок розповсюдження відповідачем неправдивої та недостовірної інформації щодо діяльності автосервісу [INFO] , значно постраждала ділова репутація позивача, а останній несе й втрати матеріального характеру, адже клієнти не бажають обслуговувати свої транспортні засоби в автосервісі, де, зі слів відповідача [PERSON] , здійснюється діяльність без дозвільних документів. Замість здійснення господарської діяльністю, позивач, внаслідок розповсюдження [PERSON] неправдивої інформації, постійно вимушений відволікатися на поїздки до державних установ для подання пояснень та підтверджуючих документів на право зайняття господарської діяльністю за адресою: [ADDRESS] , що завдає йому матеріальних витрат та призводить до зміни способу життя. Аргументи учасників справи Представник позивача, адвокат Гайдаш Є.В. просив суд відкласти розгляд справи, підстав для відкладення у клопотанні не зазначено. Відповідач [PERSON] отримав копію позовної заяви з додатками 14 вересня 2023 року, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про продовження строку на подання відзиву та/або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, суд вважає клопотання сторони позивача про відкладення розгляду справи необґрунтованим та безпідставним, обставин які б перешкоджали розгляду справи по суті відсутні. Крім того, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] з 19 серпня 2013 року зареєстрований, як фізична особа підприємець, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11-14). Позивачу на праві власності належить будівля площею 514,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-18) Земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:02:085:0006, на якій розташована будівля (станція технічного обслуговування автомобілів), орендується ФО-П [PERSON] у територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради на підставі договору оренди від 23.08.2022 р (а.с.17). Отже,\~із витягу\~з Єдиного\~державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність пов`язану із технічним обслуговуванням автосервісом «Автоконтинент» транспортних засобів за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідач по справі [PERSON] шість разів звертався до виконкому Металургійного районної у місті ради з питань незручностей від діяльності автосервісу « [INFO] », розташованого по [ADDRESS] у період з листопада 2022 р. по липень 2023 р., а саме: 4 звернення на гарячу лінію «Контакт-Центр» м. Кривого Рогу, 1 звернення до голови Металургійної районної у місті ради та 1 звернення до державної установи «Урядовий контактний центр» (а.с.20). Листом ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 29.06.2023 р. повідомлено про розгляд звернення [PERSON] щодо правомірності розташування автосервісу «Автоконтинент» та будування ангарів на території приватного сектору. Цим листом ГУ Держпродспоживслуби повідомлено також [PERSON] про відсутність правових підстав у виконавчої влади повноважень здійснювати державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів (а.с.21). На виконання ухвали суду від 23 серпня 2023 року суду представлено витребувані докази письмових скарг (звернень, заяв) та усних скарг (заяв/звернень) [PERSON] , що подавались через гарячу лінію «Контакт-Центр» м. Кривого Рогу і до державної установи «Урядовий контактний центр», щодо діяльності автосервісу «Автоконтинент» ФОП [PERSON] . Досліджуючи витребувані докази судом встановлено, що Відповідач [PERSON] звертаючись до уповноважених осіб, урядові гарячі лінії та до контакт-центрів висловлював проблеми і наполягав на їх вирішенні з приводу заїзду до його двору та паркування автомобілів, які приїжджають до автосервісу, з приводу порушення графіку роботи, що створює незручності. Діяльність сервісу заважає мешканцям своїм шумом. На всі усні та письмі звернення громадянина [PERSON] уповноваженими особами було відредаговано, зокрема спеціалістами відділу розвитку підприємництва виконкому Металургійної районної у місті ради за участю представника управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради з виходом на місці встановлено відсутність факту паркування автомобілів біля оселі заявника, також на підтвердження представлено фото (а.с.38-39, 43). Крім того, заявнику [PERSON] в телефонній розмові доведено законність розміщення існуючої будівлі станції технічного обслуговування автомобілів (а.с. 41). Спеціалісти управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради також залучали дільничного офіцера з виходом на місці з метою встановлення фактів порушення з боку Позивача (а.с.51). Крім того, суд звертає увагу, що уповноважені особи додатково проводили бесіди з громадянином [PERSON] щодо недопущення зупинки автотранспорту відвідувачів біля будинку заявника (а.с.47). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Розвиток інформаційних технологій надав змогу кожній особі розповсюджувати інформацію будь-якого змісту серед необмеженого кола людей, що призводить або може призвести до неправомірного зловживання цим шляхом розповсюдження недостовірної інформації. Нерідко відновити права, порушені поширенням недостовірної інформації, можливо в досудовому порядку, проте в більшості випадків єдиною можливістю відновлення прав є звернення за захистом до суду. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Книга 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи: у статті 297 ЦК України вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; у статті 299 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Між тим, відповідно до статті 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Отже, у разі, якщо особа звертається до зазначених органів із заявою, у якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Суд також при постановлені рішення бере до уваги висновки викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), зокрема: «наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і звернення було викликане не наміром виконати свій громадянський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України» Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Указана конституційна норма кореспондує статті 10 Конвенції, згідно з якою кожна людина має право на свободу вираження своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави й незалежно від кордонів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та в такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки й напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Висновки суду З представлених суду матеріалів встановлено, що відповідач не поширював жодним будь-якої інформації відносно позивача, у своїх заявах, які були досліджені судом не виражався у непристойній формі, жодним чином не принижував Позивача, а лише звертався до уповноважених органів та установ із усними та письмовими запитами на які отримував відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», який насамперед забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Судом установлено, що заява відповідача до Металургійної районної у місті ради, до ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, на гарячу лінію «Контакт Центру» м. Кривого Рогу та до ДУ «Урядовий контактний центр» із приводу зайняття Позивачем незаконною діяльність, порушення громадського спокою, паркування у неналежному місці автомобілів, порушення режиму роботи мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та є реалізацією ним конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації. Позивачем не доведено, що вся поширена відповідачем у викладеному ним тексті позові в наведеному контексті порушує особисті немайнові права позивача, або завдала шкоди його особистим немайновим благам, або перешкоджає займатись будь-якою діяльністю, або стала наслідком звільнення позивача із займаної посади/втрата бізнесу/втрата доходу, тощо. Суд вважає, що Позивач не довів, що зазначені заяви до відповідних органів мотивовані цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації. У даній справі, суд бере до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду в процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів, а тому у задоволені позову слід відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed