Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з зазначеним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вказавши третьою особою [PERSON] , на предмет визнання за ним права власності в порядку спадкування на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування якого посилається на те, що [INFO] померла його бабуся, яка за життя склала заповіт на ім`я матері позивача та на ім`я позивача на вказану квартиру, а після відкриття спадкової справи 26 липня 2014 року Третьою маріупольською державної нотаріальною конторою мати позивача відмовилася від частки спадщини на користь позивача, однак територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року віднесена до тимчасово окупованих російською федераціє територій України та документи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори не передавались до Донецького обласного державного нотаріального архіву та не вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області та перебування м. Маріуполя в тимчасовій окупації, через що позивач не може отримати свідоцтво про право на власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим листом відповідача від 20 червня 2023 року йому роз`яснено право на звернення до суду з позовом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми зазначена цивільна справа передана за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки спірне нерухоме майно розташоване на території Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області, що за зміненою підсудністю відповідно до розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06 березня 2022 року відноситься до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 03 серпня 2023 року судді Колесніченко О.В. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без виникнення процесуальних ускладнень. 16 серпня 2023 року від представника позивача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горб О.С. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, де зазначається, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції відповідно до норм законодавства не є органом нотаріату, не наділене повноваженнями на вчинення нотаріальних дій та не є суб`єктом вирішення питання визнання права власності за законом чи за заповітом. Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції діє відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України № 1705/5 від 23 червня 2011 року, згідно якого є контролюючим та методичним органом у сфері нотаріату, проте жодна посадова особа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має повноважень на виконання реєстраційних дій, зокрема реєстрації права власності на підставі судового рішення, з огляду на що вони є неналежним відповідачем у цій справі. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нотаріуса на підконтрольній території України для отримання свідоцтва про право на спадщину. 01 вересня 2023 року від позивача засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла відповідь на відзив, де на спростування доводів відповідача наводить свої аргументи звернення до Міністерства юстиції України, яке відмовило йому у оформленні права власності на спадщину з підстав відсутності доступу до вже існуючої спадкової справи і повідомило про можливість визнання права власності лише в судовому порядку, чим позивач і скористався у зв`язку з чим відповідачем зазначив саме Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Третя особа [PERSON] , отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви, письмових пояснень щодо предмета позову не подавала. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти позову, надавши аналогічні пояснення тим, що містяться у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із зазначеним позовом, стверджуючи в судовому засіданні про те, що за життя його бабуся склала заповіт на ім`я своєї доньки (матері позивача) та на ім`я позивача, яким заповіла належну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В той же час матір позивача відмовилася від належної їй частки у спадщині на користь позивача, який вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру позивач не встиг, внаслідок активних бойових дій на території м. Маріуполя, а в подальшому із його тимчасовою окупацією. Для обставин з`ясування обставин щодо заведеної спадкової справи Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] звернувся до Міністерства юстиції з відповідною заявою та Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції за вих. № 27825/П-2659/15.5 від 20 травня 2023 року йому повідомлено про те, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року віднесена тимчасово окупованих російською федерацією територій України відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру нотаріусів, інформація в якому є відкритою, Третя маріупольська державна нотаріальна контора зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Документи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори до Донецького обласного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області та перебуванням м. Маріуполь в тимчасовій окупації. З урахуванням наведеного доступ до документів нотаріального діловодства та архіву, що перебували в провадженні Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, відсутній. З підстав вищевикладеного та у зв`язку з відсутністю доступу до вже заведеної спадкової справи, що перешкоджає отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачу роз`яснено про визнання права власності в судовому порядку (а.с. 18-19). Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття\~16 ЦК\~України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Так, позов пред`явлений з підстав відкриття спадщини, до складу якої входить квартира, наявності заповіту на його ім`я з відмовою інших спадкоємців за цим заповітом на його користь, проте неможливості отримання ним свідоцтва про право на цю спадщину. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС від 24.07.2019 у справі № 2-6322/04). Відповідно, спір з приводу права на спадкове майно може бути або між спадкоємцями між собою, або між спадкоємцем та територіальною громадою у разі відсутності інших спадкоємців. Вирішуючи питання складу учасників таких спорів суд виходить з того, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі\~статтею 51\~ЦПК України\~суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача.\~Якщо позов\~подано не\~до тієї\~особи,\~яка повинна\~відповідати за\~позовом,\~суд до\~закінчення підготовчого\~провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~до початку\~першого судового\~засідання за\~клопотанням позивача\~замінює первісного\~відповідача належним\~відповідачем,\~не закриваючи\~провадження у\~справі. В судовому засіданні позивач роз`ясненими судом правами не скористався, не заявляв ні про сприяння судом йому в отриманні доказів, їх витребуванні, ні скористався і правом уточнення (зміни) позову, та, отримавши відзив на позов, де відповідач вказував на очевидну неналежність відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, направив відповідь на відзив, де наполягав на розгляді позову саме до обраного ним відповідача. Разом з тим, відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України № 1705/5 від 23 червня 2011 року, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції є контролюючим та методичним органом у сфері нотаріату, проте не має повноважень на вчинення нотаріальних дій, зокрема, видачі свідоцтва про право на спадщину, а так само реєстрації права власності на підставі судового рішення. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивач пред`явив позов не до тієї особи, яка має відповідати за вимогами про право власності на спадщину, тобто до неналежного відповідача. Одночасно суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 111 Закону України \~«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця. Між тим, як видно з матеріалів справи позивач звертався лише до Міністерства юстиції за інформацією про наявність матеріалів спадкової справи, тоді як до нотаріуса з приводу оформлення спадщини за наявними у Спадковому реєстрі відомостями до нотаріуса на підконтрольній Уряду України території не звертався та нотаріусом відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилася. Також належить відзначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження доказами жодні обставини, викладені в позовній заяві, оскільки позивачем не надано суду ні витягу зі Спадкового реєстру щодо наявних заповітів на підтвердження існування хоч би якогось заповіту спадкодавця, ні документів на підтвердження наявності у нього баби (в тому числі прізвищ, ім`я, по батькові, число, місяць, рік народження спадкодавця), відомостей про актовий запис про смерть, доказів наявності інших спадкоємців, зокрема, його матері, через що за відсутності без будь-яких відомостей про останню (її прізвища, ім`я, по батькові, місце проживання, тощо), суд позбавлений був можливості залучити до участі у розгляді справи третьої особою, як і не надано доказів наявності чи відсутності інших спадкоємців, що в свою чергу робить неможливим залучення судом цих осіб до участі у справі та встановлення в підготовчому провадженні належних відповідачів. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим належить ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК з урахуванням результатів розгляду справи судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed