Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Представник заявника звернулась до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначила, що 22.11.2023 [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагноз): шизофренія. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримала заяву, прокурор та адвокат не заперечували проти її задоволення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 22.11.2023 [PERSON] був госпіталізований до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. При обстеженні його психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим хворий: сам до себе балакав, викидав речі, агресивний, кричав, бігав по сусідам. [PERSON] поставлено діагноз - шизофренія. З копії епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 4991/2021, на стаціонарному лікуванні в КП «ДБКЛПД» ДОР в 2 відділенні з 28.07.2021 по 02.09.2021 перебував на лікуванні [PERSON] . У відділенні: він висловлював маячні ідеї відношення на адресу оточуючих. Був емоційно напруженим, тривожним, метушливим. Спостерігалися нестійкість афекту. Висловлювання непослідовні, паралогічні. Турбував страх, тривога. Настрій нестійкий, дратівливий. Мова передчасна, уповільнена за темпом, складалася не з вільних речень, які створювали логічну цілісність, а з окремих слів, які не складаються у логічне речення. Виявлялася дезорганізація процесу мислення. Спостерігалася беззмістовність когнітивної активності, зміна її ригідними стереотипами. У ході проведеного лікування хворий пом`якшав в спілкуванні, став спокійнішим, параноїдна симптоматика втратила свою актуальність, перестала керувати поводження хворого. З навколишніми спілкувався вибірково, часто був занурений у власні переживання. Коло інтересів вузьке. Безініціативній. Плани на майбутнє розпливчасті. При виписці [PERSON] був: доступний формальному мовному контакту. Емоції сплощені. Настрій знижений. Тримається напружено. Спостерігається бідність міміки, жестикуляції, емоційних модуляцій. На питання відповідав в плані заданого. Мислення паралогічне, внутрішньо непослідовне, парадоксальне, оперує зовнішніми, несуттєвими ознаками. Відчував зовнішній вплив на власні думки. Відзначається зниження енергетичного потенціалу, здатність до цілеспрямованої діяльності знижена. Соціально непродуктивний, відроджений. Суїцидальних думок, агресивний тенденцій немає. Виписувався додому в супроводі матері, проведена бесіда, дані рекомендації. Пацієнт і його рідні інформовані про характер психічного захворювання, про прогноз, про необхідність спостереження й лікування в психіатра. Відповідно до заяви матері [PERSON] зазначено, що вона просила госпіталізувати свого сина в лікарню у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Він погано спав, агресивний, почав красти в сусідів, ходив у людей по городах, уходив з дому, не слухав мати, сміявся з інших, не приймав ліки. З рапорту працівників поліції, встановлено, що 22.11.2023 [PERSON] було супроводжено разом з працівниками швидкої допомоги до закладу лікування задля недопущення будь-яких негативних проявів з боку особи. Лікар-психіатр Михальова В.А. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене та

Outcome: approved