Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Савісько Ю.В. звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ "Дельта Банк", [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я. про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує, серед іншого тим, що між [PERSON] (надалі - позивач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» (первісний кредитор) 09 листопада 2007 року було укладено Договір №26-29/07-F, відповідно до якого банком було надано позичальнику кредит в сумі 106 646,00 доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору сторонами було укладено Іпотечний договір №26-29/07-F-IZ від 09 листопада 2007 року згідно якого між позичальником, громадянкою України [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» було укладено Іпотечний договір №26-29/07-F-IZ від 09 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В. та зареєстрований за номером №3382. Відповідно до пункту 1.1. договору Іпотечного договору, передається в іпотеку у якості виконання зобов`язань за договором, майнові права на отримання у власність 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] (предмет іпотеки). Відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 22.06.2009, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON] та його дружині (на час реєстрації права власності) [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних частинах. Правонаступником усього майна, усіх майнових прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку «Столиця» є Відкрите акціонерне товариство «Банк «Столиця», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Столиця», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк». Позивачу 29.11.2018 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 02.10.2018 Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було здійснено продаж майнових прав, що виникли на підставі Договору про надання іпотечного кредиту №26-29/07-F від 09.11.2007, з додатками та доповненнями, що є його невід`ємною частиною та Іпотечного договору №26-29/07-Р-ІZ від 09 листопада 2007 року на користь [PERSON] , що підтверджується Договором № 823/К купівлі-продажу майнових прав (за яким відбулося відступлення права вимоги (цесії) та Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1761. Позивач вважає, що вищевказані договори укладені з порушеннями норм чинного законодавства, є незаконними та протиправними та підлягають визнанню недійсними, оскільки, цивільне право розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори цесії) та договори факторингу. Зазначені правочини не є аналогічними та різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів за метою їх укладення. Оскаржуваний договір купівлі-продажу майнових прав № 823/к від 02.10.2018 містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зокрема, за умовою договору про продаж майнових прав відбулося фінансування однієї сторони іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). Зазначений договір купівлі-продажу майнових прав є договором факторингу, оскільки фактично відбулася заміна сторони в кредитному договорі, а це заборонено ст.1054 ЦК України, оскільки кредитодавцем може бути лише банк або фінансова установа. Позивач також зазначає про невідповідність оскаржуваних договорів про відступлення права вимоги за Іпотечним договором вимогам діючого цивільного законодавства, наявністю у правочину ознак факторингу, недотримання суб`єктного складу сторін такого договору, порушення при їх укладенні ст. 524, 1054, 1079 ЦК України. Як вбачається з обставин справи, з укладенням договору купівлі-продажу майнових прав що виникли на підставі Договору про надання іпотечного кредиту №26-29/07-F від 09.11.2007, з додатками та доповненнями, що є його невід`ємною частиною, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеним позивачем нормами права. Позивач, посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку», ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 за № 18-рп/2004, зазначає, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Позивач зазначає, що має обґрунтовану юридичну заінтересованість у визнанні недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, оскільки у разі задоволення позовних вимог він буде мати «виправдані очікування» стосовно права на розпорядження своїм майном, яке передано в іпотеку банка і мати об`єктивну можливість захищати своє право у спорі з попередніми факторами, а тому, як заінтересована особа, може оспорювати договори купівлі-продажу майнових прав та про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 02.10.2018. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним з моменту його укладення Договір № 823/к купівлі-продажу майнових прав від 02.10.2018 на користь фізичної особи [PERSON] та визнати недійсним з моменту його укладення Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи [PERSON] від 02.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1761. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28.10.2021 позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором передати за підсудністю на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022, справу розподілено судді Оболонського районного суду м. Києва Банасько І.М. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 11.02.2022 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог, з підстав викладених у відзиві. 14.02.2022 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць Олени Ярославівни надійшли письмові пояснення, у яких серед іншого зазначено, що всі правочини та їх виконання укладалися та виконувались сторонами у відповідності до чинного законодавства та умов укладених договорів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2022 задоволено клопотання представника позивача, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць Олени Ярославівни та у Акціонерного товариства «Дельта Банк» витребувано належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи [PERSON] від 02.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого у реєстрі за № 1761. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] . 17.06.2022 до суду від представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» на виконання ухвали суду від 27.05.2022 надійшла належним чином завірена копія договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи [PERSON] від 02.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого у реєстрі за № 1761. Цього ж числа, до суду від представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 08.07.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я. надійшла належним чином завірена копія договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи [PERSON] від 02.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого у реєстрі за № 1761. Розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу у справі» від 21.11.2022 №116, з огляду на те, що суддя Оболонського районного суду м. Києва Банасько І.М. з 21.11.2022 перебуває на тривалому лікарняному, у зв`язку з вагітністю та пологами, у провадженні якої перебувала дана справа, призначено повторний автоматизований розподіл справи №757/56387/21-ц. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022, справу №757/56387/21-ц розподілено судді Ткач М.М. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.03.2023 клопотання представника відповідача АТ "Дельта Банк" Чуняк Н.М. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволено, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АТ "Дельта Банк" - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 17.03.2023 до суду від відповідача АТ "Дельта Банк" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог, з підстав викладених у відзиві. 05.05.2023 від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо позову, в яких представник третьої особи заперечує проти заявлених вимог, з підстав викладених у поясненнях. Протокольною ухвалою суду від 26.06.2023 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна, [PERSON] , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися. У судовому засіданні 06.09.2023 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися. У судовому засіданні 06.09.2023 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача АТ "Дельта Банк" у судове засідання не з`явився, уповноваженого представника в засідання суду не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся. Третя особа [PERSON] не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Олена Ярославівна не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялася. При цьому, 13.10.2023 до суду надійшла заява, у якій просить розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шутов О.О. просив врахувати заперечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проти позову, викладені у поясненнях від 01.05.2023 включаючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду з аналогічних правовідносин. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як убачається із матеріалів, 09.11.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» та [PERSON] було укладено Договір №26-29/07-F про надання іпотечного кредиту. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит в сумі 106 646,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 08.11.2017 згідно графіка та сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 13,5% річних на визначених цим договором умовах. Відповідно до п. 2.1 вищезазначеного договору, в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитодавцем щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги позичальник передає в заставу майнові права на отримання у власність 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] ), ж/к ОАЗІС. Після завершення будівництва і реєстрації права власності квартира залишається предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором №26-29/07-F про надання іпотечного кредиту, між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця», [PERSON] (Іпотекодавець -1) та [PERSON] (Іпотекодавець -2) 09.11.2007 укладено Іпотечний договір №26-29/07-F-IZ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В. 09.11.2007 за реєстровим номером 3382, відповідно до умов якого Іпотекодавці передають в Іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавецем -1 зобов`язань за договором №26-29/07-F про надання іпотечного кредиту від 09.11.2007, майнові права на отримання у власність 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] (будів.), ж/к ОАЗІС «Предмет Іпотеки». У подальшому, після закінчення будівництва, право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (майнові права за яким були передані в іпотеку) було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах на підставі до свідоцтва про право власності від 22.06.2009, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 21.05.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» відступлено право вимоги по всім зобов`язанням пов`язаних з кредитним договором та його забезпеченням АТ «Дельта Банк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийняте рішення № 181 від 02.10.2015 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків. 02.10.2018 на підставі протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-07-23-000166-b від 06.09.2018, між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав за № 823/К. Також, 02.10.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним Договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1761. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним. Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом, що визначено ч.3 ст. 656 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Судом встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки відбулося в межах процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Пунктом 5.11. розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2 (далі - Положення № 2), зі змінами, як спеціального нормативного акту, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури, унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 346/1305/19 від 08 червня 2021 року, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 24, 37, 38, 48, 51, 57 ) постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (п.п. 51-52). зазначено наступне. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що договори купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на позивачку як нового кредитора. Позивачка не набула право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором у неї виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Судом встановлено, 02.10.2018 між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] на підставі протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-07-23-000166-b від 06.09.2018 було укладено купівлі-продажу майнових прав та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, за якими банк відступив [PERSON] право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Тобто договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Таким чином, оскільки за результатами електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується, [PERSON] набула право вимоги до боржників, майнових поручителів, фінансових поручителів та не набула права здійснювати фінансові операції відносно боржника. Слід зазначити, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи. Слід також звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії. Оскільки АТ «Дельта Банк» та [PERSON] фактично уклали договір відступлення права вимоги, а його сторонами можуть бути будь-які особи, підстави вважати, що відступлення права вимоги АТ «Дельта Банк» [PERSON] суперечить закону - відсутні. Окрім того, з аналізу наведених правових норм випливає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18. Виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); факту порушення невизнання або оспорення такого права або інтересу з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якої із зазначених умов є підставою для відмови у позові. Суд звертає увагу, що позовна заява містить узагальнені обґрунтування, в чому полягає порушення прав позивача внаслідок укладення оспорюваних правочинів, та в судовому засіданні не доведено такого порушення, крім того, позивачем не доведено, яким чином його права будуть поновлені внаслідок визнання недійсним договорів. Оспорювані договори укладені в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством: кредитор у зобов`язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), сторонами дотримано письмової форми правочину, в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Факт вчинення оспорюваних договорів про відступлення права вимоги для позивача, жодним чином не змінює правового становища, яке існувало на момент укладення спірних договорів. Жодних додаткових зобов`язань чи обмежень, які б не існували для позивача не виникло. Отже встановлені обставини свідчать про те, що заміна кредитора за оспореними позивачем договорами, не порушує прав позивача. Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, у суду відсутні законні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення права вимоги за іпотечним кредитом та відступлення прав за іпотечним договором) у спосіб, який обрав позивач, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed