Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ), через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце реєстрації: не значиться зареєстрованим), третя особа - орган опіки та піклування адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пл. Шевченка, буд. 7, каб. 325) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . 22.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач змінив місце проживання, на зв`язок не виходив, дитиною не цікавився, матеріально не забезпечував. 26.02.2016 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , який замінив батька [PERSON] . На сьогоднішній день [PERSON] виконує усі батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення дитини. Відповідач не має до дитини батьківських почуттів, дитина перестала сприймати його як свого батька та вважає його сторонньою людиною. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Через підсистему «Електронний суд» представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позивних вимог не заперечує. Представник третьої особи також подала заяву про розгляд справи без її участі та просила врахувати висновок органу опіки та піклування. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 23.09.2008 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №100. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 01.03.2008 року, [PERSON] , народилася [INFO] , про що зроблено актовий запис № 143. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.01.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис №06. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.092014 року ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі із всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29.09.2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано виконавчий лист №207/4006/14-ц по виконанню рішення суду від 16.092014 року. Відповідно до довідки розрахунку від 01.02.2020 року, у [PERSON] за період з 01.03.2017 року по 31.08.2017 рік згідно виконавчого листа № 207/4006/14ц виданого 29.09.2014 року Баглійським районним судом про стягнення аліментів існує заборгованість щодо сплати аліментів у розмірі 36283,45 грн. [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв?язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.01.2023 року, про що зроблено актовий запис №07. Як вбачається з характеристики, виданої директором комунального закладу «Середня загальноосвітня школа №34» Кам`янської міської ради від 24.01.2020 року, в якій [PERSON] навчалася в закладі з 1 класу, вихованням дівчинки займалися мати - [PERSON] разом із вітчимом - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , участі у вихованні доньки не брав, зі слів матері матеріально не допомагав. Відповідно до договору про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти № 313 [PERSON] з 01.09.2022 року навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Техніко-економічному фаховому коледжі Дніпровського державного технічного університету». Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 07 квітня 2023 року, [PERSON] змінила прізвище та по-батькові на [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] , завіреної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. від 17.05.2023 року, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , також дає згоду на її усиновлення. Висновком органу опіки та піклування адміністрації Собороного району Дніпровської міської ради від 05.10.2023 року №5/6-178 підтверджено той факт, що [PERSON] не має наміру здійснювати належне виховання та утримання своєї доньки - [PERSON] , піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Від покладених на нього батьківських обов`язків самоусувається та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Вирішуючи спар по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд звертає увагу на те, що відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved