Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Підгородненської міської ради, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , помер [INFO] , а її матір, - [PERSON] , ще з 2010 року не проживає разом з донькою, з тих часів позивач самостійно займається вихованням, навчанням та розвитком неповнолітньої [PERSON] . Відповідачка по справі самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини, фактично взагалі зникла. Тривалий час [PERSON] не виходить на зв`язок, місце її проживання невідомо. Мати дитини не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її навчанням та підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням та належним медичним доглядом. Згідно інформації відділення поліції № 4 Дніпровського РУП в Дніпропетровській області від 27.03.2023 року місцезнаходження гр. [PERSON] невідомо. На даний час проводяться розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження [PERSON] . Відповідно до розпорядження голови адміністрації Самарського району Дніпропетровської міської ради № 28-р від 12.03.2021 року, дитині [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано під опіку [PERSON] , який є дядьком дитини. Таким чином, позивач заради забезпечення законних прав та інтересів дитини, звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 28 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 24). В судовому засіданні позивач надав пояснення по суті позову, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за заперечувала. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. 04 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що виконкомом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської обл. видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 7). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, значаться: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що було видане Самарським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 6). Місцезнаходження [PERSON] не відомо, з 2010 року остання знаходиться в розшуку в ВП № 4 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, як безвісті зникла (а.с. 12). Зі змісту характеристики [PERSON] , наданої за місцем її навчання, встановлено, що вихованням дівчини займається опікун [PERSON] та його дружина. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Вони підтримують постійний зв`язок зі школою та класним керівником. Часто в телефонному режимі цікавляться здобутками дитини. Постійно відвідують батьківські збори та шкільні заходи. За період навчання Юлії в Хуторо-Губиниській гімназії її мати [PERSON] жодного разу не відвідувала школу, не телефонувала. Класний керівник жодного разу її особисто не бачила (а.с. 14). 28 квітня 2023 року органом опіки та піклування Підгородненської міської ради постановлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 1334, згідно якого позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 17-19). Сама неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні висловила думку щодо доцільності позбавлення батьківських прав її матір, обґрунтовуючи це тим, що вона майже з самого народження виховувалася в сім`ї дядька, матір вона не пам`ятає, та ніколи не цікавилася її життям. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Дитина росте без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved