Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування № 33, посвідченого 04.12.1981 року Мокрокалигірською селищною радою, що підтверджується доданим договором дарування та довідкою КП ЧОО БТІ № 787 від 05.07.2023 року . [PERSON] в кінці жовтня 2000 року дозволив позивачу [PERSON] та її чоловіку [PERSON] із її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] проживати та володіти вищезазначеним житловим будинком, яким починаючи з 01.12.2000 року і по сьогоднішній день, позивач відкрито та безперервно володіє і проживає разом із сином, оскільки чоловік позивача на даний час помер. Виявляючи своє вільне волевиявлення на повне володіння та користування житловим будинком ще при житті, [PERSON] як власник цього будинку, передав позивачу усі оригінали документів на будинок та ключі від будинку і господарських будівель та споруд. 05.12.2000 року [PERSON] виписався з будинку та надав дозвіл на прописку позивачу та всім членам її родини, повідомивши Мокрокалигірську сільську раду про те, що тепер саме позивачу належить будинок, про що були внесені відомості до погосподарської книги, що підтверджується випискою з погосподарської книги № 254-01/25 від 17.05.2023 року та довідкою про склад сім`ї № 256 від 17.05.2023 року. Після зняття з реєстрації та передачі позивачу документів та ключів [PERSON] виїхав з території села в невідомому напрямку, його місце перебування до цього часу не відоме. За час проживання в будинку, з 2000 року і до цього часу, позивач постійно проводить поточні ремонти будинку та господарських будівель і споруд. Тримає і доглядає в цьому домоволодінні своє домашнє господарство, обробляє город біля будинку, газифікувала будинок та сплачує комунальні послуги. Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (А1); веранди, ганку (а2); сараю (Б1); погрібу (В1); вбиральні (Г1); літнього душу (Д1), огорожі №1, воріт № 2; хвіртки № 3; колодязю № 4, вимощення (І) та на підставі договору дарування №33, посвідченого 04.12.1981 року Мокрокалигірською селищною радою, належало [PERSON] . Представник позивача\~ [PERSON] - адвокат Терещенко Р.В. звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути цивільну справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Мокрокалигірської сільської ради, заперечень проти позовних вимог не висловив. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у позивача [PERSON] в користуванні з жовтня 2000 року знаходиться будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (А1); веранди, ганку (а2); сараю (Б1); погрібу (В1); вбиральні (Г1); літнього душу (Д1), огорожі №1, воріт № 2; хвіртки № 3; колодязю № 4, вимощення (І). Згідно договору дарування № 33, посвідченого 04.12.1981 року Мокрокалигірською селищною радою, та довідки КП ЧОО БТІ № 787 від 05.07.2023 року, власником будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . З відомостей,\~що містяться\~у виписці\~із погосподарської\~книги №\~254-01/25\~від 17.05.2023\~року,\~наданої Мокрокалигірською\~сільською радою вбачається, що позивачу [PERSON] належить будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Голова двору - [PERSON] , [INFO] (дата реєстрації в будинку 22.01.2000 року); син - [PERSON] , [INFO] (дата реєстрації в будинку 04.09.1998 року). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12.09.2017 року [PERSON] помер [INFO] у смт. Катеринопіль, актовий запис від 12.09.2017 року № 64. Згідно актового запису про смерть № 136 від 25.05.2005 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Тальне, Черкаської області. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що у 2000 році [PERSON] передав позивачу ключі від хати та дозволив там жити, бо увесь час був в роз`їздах, оскільки працював водієм далекобійником. З 2000 року свідок не бачила [PERSON] . Позивач [PERSON] підтримувала будинок у належному стані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є сусідкою. Свідку відомо, що [PERSON] прилюдно відмовився від будинку та передав позивачу ключі та документи. Увесь час потому [PERSON] безперервно проживала у будинку разом із чоловіком та двома дітьми, доглядала за будинком та двором. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3\~ст. 344 ЦК України) . Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2\~ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст.\~335,\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, й також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~про те, що правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК України\~набрав чинності з 01.01.2004 року, відтак положення\~ст.344 ЦК України\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, а також ч. 4\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту ч. 1\~ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1\~ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач понад 10 років відкрито, безперервно володіє будинковолодінням, що розташоване по [ADDRESS] , після того як у жовтні 2000 року добросовісно ним заволоділа, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна заявлено не було, а тому суд визнає, що позивач внаслідок такого володіння набула право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку (А1); веранди, ганку (а2); сараю (Б1); погрібу (В1); вбиральні (Г1); літнього душу (Д1), огорожі №1, воріт № 2; хвіртки № 3; колодязю № 4, вимощення (І) та на підставі договору дарування №33, посвідченого 04.12.1981 року Мокрокалигірською селищною радою, за життя належало [PERSON] , який помер [INFO] в м. Тальне, Черкаської області, актовий запис про смерть від 25.05.2005 року № 136.

Outcome: approved