Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

13.06.2023 до Володимир-Волинського міського суду Волинської області за підсудністю з Городенківського районного суду Івано-Франківської областs надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Городенківської міської ради м.Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, про визнання батьківства та встановлення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2014-2016 роках, перебуваючи на заробітках в с.Старе, Бориспільського району, Київської області, зустрів [PERSON] , з якою в подальшому почали проживати у цивільному шлюбі. [INFO] від фактичних шлюбних відносин [PERSON] народила дочку. В пологовому відділенні відповідачка повідомила акушера про те, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, а тому прізвище дитини було вказано зі слів породіллі [PERSON] . За декілька років вони разом із [PERSON] та дочкою переїхали проживати до його батьків в с.Слобідка, де і почали виникати непорозуміння з приводу узаконення їх відносин, проте відповідачка постійно відмовлялась від реєстрації шлюбу з різних на те причин. Згодом йому стало відомо, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, у неї троє дорослих дітей. Крі того, він дізнався, що їх спільна дитина немає навіть належно оформленого свідоцтва про народження. Через певний проміжок часу, відповідачка почала часто залишати будинок, зі слів знайомих стала зустрічатися з іншими чоловіками та вести аморальний спосіб життя, а згодом і зовсім пропала, залишивши записку, що вона вимушена виїхати, а дочка, щоб залишилась проживати разом з ним. Таким чином [PERSON] залишила сім`ю і з того часу проживає невідомо де. При цьому, дочка проживає разом з ним та його батьками, він повністю забезпечує дитину, дбає про повноцінний розвиток, створює всі належні умови для підготовки до навчання в школі та виховання. Вона прихильна до нього та бажає проживати разом з ним. Просив встановити факт, що він є батьком [PERSON] , [INFO] та визначити місце її проживання разом з ним. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.06.2023 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання засідання, в ході якого за клопотання позивача призначено та проведено судово-медичну експертизу. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.11.2023 року підготовче провадження закрито а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі, в своїх поясненнях суду посилався на обставини, викладені у позовній заяві. З моменту народження дитини був впевнений, що він біологічний батько, оскільки вона дуже схожа на нього, і експертне дослідження підтвердило цей факт. Додатково пояснив, що у дочки мається свій куток, письмовий стіл, шкільне приладдя, ліжко. Вона забезпечена всім необхідним. За профілем роботи його часто направляють у відрядження і на цей період дочкою опікуються його батьки, з якими він і проживає. Щодо спілкування відповідачки з дитиною, завірив, що перешкод зі свого боку чинити не буде, в тому числі й на день народження дитини не буде заперечувати відпустити її побути з матір`ю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні викладені у позові обставини визнала у повному обсязі, проти задоволення заявлених позивачем вимог не заперечувала. Додатково пояснила, що позивач являється біологічним батьком їх дочки [PERSON] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. З моменту народження дитини оформити свідоцтво про народження дочці не могла, оскільки перебувала ще у шлюбі з першим чоловіком, а позивач вимагав надати дитині своє прізвище. Згодом вона залишила Лізу з батьком та поїхала до Польщі заробляти гроші на проживання, де перебуває і дотепер. Дійсно не заперечує, щоб дочка постійно проживала з батьком, але хоче постійно спілкуватись з дитиною, приймати участь у її розвитку, житті, вихованні та матеріальному забезпеченні. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився. Надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника та надіслав висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, а також акт обстеження житлово-побутових умов. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріли справи та оцінивши їх в сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство, згідно ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2014-2016 роках, перебуваючи на заробітках в с.Старе, Бориспільського району, Київської області, зустрів [PERSON] , з якою в подальшому почали проживати у цивільному шлюбі. Згідно копії медичного свідоцтва про народження №663 від 19.12.2016, [PERSON] народила дівчинку, де також зазначила, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває. З копії обмінної карти пологового будинку, полового відділення лікарні, [PERSON] є матір`ю новонародженої дитини, яку народила [INFO] . Згідно копії карти профілактичних щеплень, дочка відповідачки записана як [PERSON] . Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу. Згідно положень статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Положенням ч.1 ст.128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Частиною 2 цієї статті визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно ч.3,4 цієї статті позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/9939-БД від 27.09.2023, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999%. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Європейський Суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Kalacheva v. Russia №3451/05 ЄСПЛ від 07.05.2009 року). Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше 99,99%, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Городенківскьої міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] , створені всі належні умови для виховання, утримання та навчання, а тому орган опіки і піклування вважає за доцільне, визначити місце проживання малолітньої дочки разом із батьком [PERSON] в с.Слобідка, Городенківського району, Івано-Франківської області. Згідно довідки Городенківської міської ради Слобідського Старостинського округу від 26.07.2023 за №18/117, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . З весни 2019 і по даний час відвідує дитячий дошкільний заклад, перебуває на утриманні та вихованні батька [PERSON] уродженець с.Слобідка, Коломийського (Городенківський)району, Івано-Франківської області, який зарекомендував себе з позитивної сторони. В громадських місцях поводить себе добре, порушень громадського порядку не допускає, поганих звичок немає. Ввічливий, вихований, спокійний. Не одружений, проживає в житловому будинку батьків, разом з ними. Скарг від жителів села на нього не поступало. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.09.2023, проведено обстеження умов проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що в будинку чисто, санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормам. В будинку наявні необхідні меблі та електрична техніка. Продуктами харчування сім`я забезпечена в достатній кількості. [PERSON] має своє окреме спальне місце. За результатом обстеження, дитині створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Городенківською міською радою Слобідського Старостинського округу № 18/118 від 26.07.2023 надано довідку про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Матеріально забезпечений та працює у Івано-Франківській ТзОВ «ПБС». При цьоиу, за відомостями цієї ж міськради, [PERSON] проживала без реєстрації місця проживання з дочкою [PERSON] в [ADDRESS] . З 04.07.2022 року на території села не зареєстрована, не проживає і не перебуває. ТзОВ «ПБС» надало характеристику відносно [PERSON] , вказавши, що останній зарекомендував себе як добросовісний працівник, який відповідально відноситься до виконання своїх посадових обов`язків, старанно виконує доручення керівника, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Завжди ввічливий та уважний. За довідкою про доходи ТзОВ «ПБС» № ПБ 000000056 від 25.07.2023, [PERSON] займає посаду водія автотранспортних засобів, заробітна плата останнього, за період з листопада 2022 по березень 2023 становить 24 428 грн. 23 коп. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання її разом з батьком, її прихильність до батька, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також позицію матері дитини відповідачки [PERSON] , яка повністю погодилась, щоб дочка проживала разом з батьком за місцем його проживання, при цьому відсутні обставини, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, суд вважає, що позов [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини разом з ним підлягає задоволенню. Крім того, суд зазначає, що залишення малолітньої дочки проживати з батьком не можна тлумачити, як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з нею. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання [PERSON] з батьком, а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання [PERSON] з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved