Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на його користь 156891,28 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 квітня 2018 року по 27 червня 2022 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що він працював в державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» з 01.06.2012 року по 25.01.2018 року. Наказом ДП «ЛНДРТІ» від 24.01.2018 року № 2-к позивача звільнено із посади начальника служби охорони з 25.01.2018. Однак, фактичний розрахунок ДП «ЛНДРТІ» з позивачем відбувся лише 28 червня 2022 року, а тому тривалість затримки розрахунку складає 937 робочі дні, виходячи із виробничого календаря: за 2018 рік - 68 днів (вересень - 4 дні, жовтень - 22 дні, листопад - 22 день, грудень - 20 дні); за 2019 рік - 250 дні; за 2020 рік - 251 днів, за 2021 рік - 250 днів за 2022 рік - 1189 днів, (січень -19 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 21 день, травень - 20 дні, червень 16 днів). Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.09.2021, у справі № №465/1364/18 середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням складає 167,44 грн. Таким чином, позивачу до сплати належить 156891,28 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2018 по 27.06.2022, виходячи із 937 дні х 167,44 грн. = 156891,28 грн. Оскільки до цього часу кошти відповідачем йому не виплачені, а тому звертаюсь з позовом просить стягнути вказані суми в судовому порядку. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив, у якому позов заперечив. Вказуючи, що постановою Львівського апеляційного суду від 24 березня 2023 року у справі № 465/1364/18, частково змінено рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.09.2021, в тому числі у розмірі суми стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, Позивач у своїй позовній заяві про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні наводить розрахунок власного авторства. В розрахунку [PERSON] вказує свій середньоденний заробіток, встановлений рішенням Франківського районного суду у справі №465/1364/18 від 06.09.2021, що складає 167 грн. 44 коп. та вказує період затримки розрахунку з ним з 25.04.2018 по 27.06.2022 тривалістю 937 днів. Цей період не відповідає дійсності, так як в Постанові вказано, що Позивачем уже стягнуто середній заробіток за період з 25.04.2018 по 24.09.2018 (аркуш 11, абз. 2 Постанови). Крім того, в постанові встановлено реальний середньоденний заробіток позивача, який відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 та складає 49 грн. 30 коп. (аркуш 11, абз. 1 Постанови). Таким чином, при розрахунку розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні потрібно середньоденний заробіток позивача 49 грн. 30 коп. помножити на період затримки: 49.30 х 937 = 46194,10 грн. Крім того, як зазначено в постанові, з цієї суми при виплаті необхідно вирахувати обов`язкові платежі та збори (аркуш 12, абз. 8 Постанови). Вирахуванню підлягає податок на доходи фізичних осіб (18 %) 8314 грн. 94 коп. та військовий збір (1,5 %) 692 грн. 91 коп. Відповідно, сума для стягнення складає: 46194.10 грн. - 8314.94 грн. - 692.91 грн. = 37186.25 грн. Окрім цього, просив врахувати, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, обмежено період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на не більше ніж шість місяців, а тому просив відмовити в позові повністю. Позивач в судовому засіданні позов пілтримав, з підстав, наведених у позовній заяві. Представник в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні просив відмовитию В подальшому сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою всіх учасників в судове засідання, фіксація процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов такого висновку. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України). Судом встановлено, що наказом Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» від 24.01.2018 року № 2-к позивача звільнено із посади начальника служби охорони з 25.01.2018. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, у день звільнення позивача відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку, відповідач мав заборгованість по заробітній платі. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2021 року у справі №465/1364/18 задоволено позов [PERSON] до Державного підприємства Львівський Науково-дослідного радіотехнічного інституту. Вирішено стягнути з Державного підприємства Львівський Науково-дослідного радіотехнічного інституту в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 50\~417, 13 коп. В решті вимог - відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства Львівський Науково-дослідного радіотехнічного інституту 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. Постановою Львівського апеляційного суду від 24 березня 2023 року у справі №465/1364/18, рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2021 року в частині визначення розміру заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, які підлягають стягненню з державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь [PERSON] , та в частині розподілу судових витрат змінено, виклавши другий та четвертий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» у користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7920 гривень 70 копійок. Стягнути з державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» у користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 8134 гривень 32 копійок, з вирахуванням із цієї суми при виплаті обов`язкових платежів та зборів. Стягнути з державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 451 гривні 07 копійок. Стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 500 гривень 41 копійки.». В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] у користь державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 750 гривень 62 копійок. Компенсовано державному підприємству «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 687 гривень 18 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Статтею 117 КЗпП України (в редакції на час розгляду справи) визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Разом з тим, відповідальність роботодавця за ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, діючій на момент звільнення позивача та проведення остаточного розрахунку - 27.06.2022) перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не була обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості. За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції, діючій на момент звільнення позивача та проведення остаточного розрахунку - 27.06.2022), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Слід зазначити, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, яким обмежено період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, набрав чинності 19.07.2022 року. У даному випадку обов`язок відповідача щодо сплати працівнику всіх належних йому сум при звільненні виник до внесення змін у ст. 117 КЗпП України (27.06.2022), тобто до набрання чинності змінами до вказаної норми закону. Враховуючи викладене, при вирішенні цього спору по суті, суд застосовує положення ст. 117 КЗпП України в редакції, діючій на момент звільнення позивача та проведення остаточного розрахунку - 27.06.2022 до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року. Вбачається, що постановою Львівського апеляційного суду від 24 березня 2023 року у справі №465/1364/18 з відповідача стягнуто на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 8134 гривень 32 копійок, за період з 26.01.2018 по 24.09.2018, з вирахуванням із цієї суми при виплаті обов`язкових платежів та зборів. Цією ж постановою встановлено, що середній заробіток позивача за один робочий день становить 49,30 грн. За наведених умов, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач має своїм обов`язком сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.09.2018 по 27.06.2022, тобто за весь період нездійснення відповідного розрахунку. Тривалість затримки розрахунку складає 937 робочі дні за період з 25.09.2018р. по 27.06.2022р., виходячи із виробничого календаря: за 2018 рік - 68 днів (вересень - 4 дні, жовтень - 22 дні, листопад - 22 день, грудень - 20 дні); за 2019 рік - 250 дні; за 2020 рік - 251 днів, за 2021 рік - 250 днів за 2022 рік - 1189 днів, (січень -19 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 21 день, травень - 20 дні, червень 16 днів), що і не заперечив представник відповідача у відзиві на позовну заяву. На основі\~повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~посилався позивач,\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~підтверджених доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин та\~правові норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~враховуючи доводи\~та заперечення\~відповідача,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність часткового\~задоволення позовних\~вимог,\~а саме,\~до стягнення\~з відповідача\~на користь\~ [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46 194,10грн. (937 днів затримки розрахунку х49,30грн - середньоденний заробіток), з вирахуванням від цієї суми при виплаті обов`язкових платежів та зборів. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1568,90 гривень, враховуючи принцип пропорційності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 462грн.

Outcome: partial