Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача в користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №103665723 від 28.08.2021 року у розмірі 93 336,63 гривень. Посилається на те, що 28 серпня 2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №103665723, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 20000 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 27.09.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредиту. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 20 000 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. В добровільному порядку відповідач грошові кошти не повертає. 29.12.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 103665723 від 28.08.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 59 541,48 гривень, з яких: 13 253,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 46 288,48 грн - заборгованість за процентами. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «МІЛОАН» втратило такі права. Заборгованість за Кредитним договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачується, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 05.12.2022 р., відповідно до розрахунку заборгованості, становить 93 336,63 грн.: з яких 13 253,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 46 288,48 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 33 795,15 грн. - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Ухвалою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07.03.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позову та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі, провадження в справі закрити. Вказує на те, що ТОВ «Мілоан» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом укладення договору № 10365723 від 28.08.2021 року, який містить ознаки кредитного договору, однак її підпису не містить, графік платежів та паспорт споживчого кредиту теж не містить підпису відповідача, відповідача не ознайомлено з умовами кредитування. Суду не надано докази перерахування кредитних коштів на її рахунок. 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №103665723 від 28.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги складає 59 541,48 гривень, з яких 13 253,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 46 288,48 грн. - заборгованість за процентами. Позивач не обгрунтував суму заборгованості в розмірі 93 336, 63 грн. за Договором № 103665723 від 28.08.2021 року. Первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, мемореальні ордери, розписки, чеки та ін.) позивачем не надано суду, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу заперечує повністю. Від представника позивача Мальцевої А.В. надійшла відповідь на відзив, в якому представник заперечує щодо доводів викладених у відзиві на позов, посилаючись на те, що відповідно до п.6.1. договору про споживчий кредит: цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/обо відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодвства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, момент його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору. [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти. Згідно п. 4.2. Договору про споживчий кредит №103665723, у разі прострочений позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Щодо посилань відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів вказує про те, що кредитні кошти видавались не через касу банку, а через безготівковий розрахунок на особисту картку позичальника. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28.07.2023 року, залучено до участі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення забогованості за договором про споживчий кредит, в якості правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Представник ТзОВ «Дебт Форс» згідно довіреності Змієвська Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавала до суду заяви про слухання справи в її відсутності, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, провадження в справі закрити. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно договору про споживчий кредит №103665723 від 28.08.2021 р. між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», був укладений Договір про надання споживчого кредиту(далі-Договір) відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн., а Позичальник зобов`язалася повернути використану суму в строк до 27.09.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредиту.(а.с.8-16) Як видно із Додатку №1 до договору про споживчий кредит погодили графік повернення кредиту(а.с.17). Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SМS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SМS -повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер [NUMBER] (вартість відправки SМS -повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариства, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно змісту статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6,8,12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення анкети-заяви на кредит №103665723 від 28.08.2021 року (а.с.20-21), заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору(а.с.105), та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 20 000 грн., про що свідчить довідка від 16.02.2022 року №1642/16-02(а.с.22). За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] 28.08.2021 року було укладено кредитний договір в електронній формі. 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором №103665723 про надання споживчого кредиту від 28.08.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.27-36, 37-40, 41,42) Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС» згідно Договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 року право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №103665723 від 28.08.2021 року (а.с.151-161, 162-163, 164, 165-166, 167, 168, 169, 170-171, 172-173). 08.05.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» укладено договір №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023 року, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «КАМПСІС ФІНАНС» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», а товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту №103665723 від 28.08.2021 року (а.с.174-181, 182-183, 184, 185-186, 187, 188, 189, 190-191, 192, 193). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Частини 1,5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.» Відповідно до розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитом становить 93 336,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 253,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 46 288,48 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 33 795,15 грн.(а.с.26) [PERSON] здійснювались погашення частковими платежами, що вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення(а.с.23-25). Враховуючи вищенаведене, що відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконала, то порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову і стягнення із [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит №103665723 від 28.08.2021 року. Заперечення [PERSON] на позовні вимоги, викладені у відзиві, спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 000 грн. Відповідач у відзиві на позов вважає безпідставними вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що відсутні докази на підтвердження виду правової допомоги, фактичного понесення витрат чи того, що вони мають бути понесені. Однак, доводи [PERSON] спростовуються наступними дослідженими матеріалами справи, а саме, на підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу представник позивача надав: копію договору про надання правової допомоги від 07.10.2022 р., укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», платіжне доручення №343550030 від 10.11.2022 р., заявку про надання юридичної допомоги №229 від 01.11.2022 р., витяг з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022 р. по [PERSON] (а.с.57-60, 61-63, 64, 65, 66). Судом враховано, що розмір витрат на оплату послуг правової допомоги співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2481 грн.

Outcome: approved