Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Крім цього, просив визначити місце проживання їх спільної з відповідачкою дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Позов мотивований тим, що їхня з відповідачкою сім`я розпалася через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Збереження сім`ї позивач вважає неможливим та на примирення не згоден. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина після розірвання шлюбу юуде проживати з ним. У судове засідання позивач не з`явився, проте завчасно подав заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.28). Відповідачка у судове засідання не з`явилася також, проте подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала та просила провести розгляд справи без її участі (а.п.29). Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей Прилуцької міської ради у судове засідання не з`явилася теж, проте подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд справи без її участі (а.п.49-50). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 19.06.2021, про що Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) складено відповідний актовий запис №162 (а.п.12). Згідно з копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.п.11). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 27.09.2023, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживає (а.п.53). Згідно з копією висновку служби у справах дітей Прилуцької міської ради про створення (не створення) умов для проживання №562 від 17.10.2023 та копією акта обстеження умов проживання сім`ї у помешканні [PERSON] створені умови для проживання дитини (а.п.51, 52). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.3, 4 ст.56 СК України. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та зважаючи на те, що згідно з письмовими заявами сторін позивач наполягає на розлученні, а відповідачка не заперечує проти такого, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню. Також відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що відповідачка у своїй заяві не просила змінити прізвище, то суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, враховуючи, перш за все, інтереси дитини, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , подані докази в їх сукупності, беручи до уваги можливості батька забезпечувати належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовного та фізичного розвитку, а також зважаючи на те, що мати дитини не заперечує проти проживання дитини з батьком, то суд вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] з батьком - [PERSON] . На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19,55, 56, 112, 113, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved