Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.01.2020 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-253872. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 500000 грн на строк до 10.01.2025, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35% річних. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту, проте відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість за наданим кредитом. У зв`язку з цим станом на 02.06.2023 сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 559227,27 грн, яка складається з заборгованості за основний борг (тіло кредиту) - 384881,94 грн, та суми заборгованості за відсотками - 174345,33 грн. Враховуючи вищевикладене представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, а також сплачену суму судового збору. 03 липня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Учасники справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. До суду від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими письмовими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.01.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № СL-253872, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти - кредит на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені цим Договором, в строк та на умовах, що передбачені Договором. Сума кредиту 500000,00 грн, дата видачі - 13.01.2020, строк кредитування 60 місяців, терміном до 10.01.2025 (п.п. 2.1, 2.2, 2.3). Відповідно до п. 2.4 Договору Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на наступні цілі т за реквізитами вказаним у договорі: на поточні потреби в сумі 1963,33 грн на поточний рахунок позичальника, відкритий у ПАТ «Кредобанк»; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника: перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 3882,22 грн, перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 244571,00 грн; перед ПАТ «Альфа-Банк», в сумі 96016,72 грн; перед АТ «ОТП Банк» в сумі 85376,73 грн, перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 68190,00 грн. Відповідно до п.2.5 Договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкрив відповідачу позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.3.1 Договору Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п. 4.2. Договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою, визначеною в п. 4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього; Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів. Всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 17905 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60-ти місяців з дати укладення Кредитного договору. Відповідно до п. 6.6. Договору погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється у наступній черговості:у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу);у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Згідно із п.6.9. Договору Банк у випадку, передбаченому п.3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до 6.10. Договору Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги Банку (п.6.9.) усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Відповідно до п. 7.1. Договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла у період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 7.2. Договору, за невиконання обов`язку, передбаченого п.10.2. Кредитного договору, Банк має право нарахувати Позичальнику штраф в розмірі 5 % від суми Кредиту, що становить 22500 грн. Відповідно до п. 8.1. Договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Також 13.01.2020 відповідачем було підписано Графік платежів за Кредитним договором № СL-253872 від 13.01.2020, паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву № СL-253872 фізичної особи на отримання готів кого кредиту. Також вказану анкету-заяву було підписано дружиною відповідача - [PERSON] (а.с. 8-11). Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору СL-253872 від 13.01.2020, станом на 02.06.2023 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 559227,27 грн, яка складається з заборгованості за основний борг (тіло кредиту) - 384881,94 грн, та суми заборгованості за відсотками - 174345,33 грн (а.с.15-16). Меморіальні ордери №№ 2065198, 2065177, 2065190, 2065185, 2065181 від 13.01.2020 свідчать про те, що АТ «Кредобанк» переказало [PERSON] , суми грошових коштів, загальний розмір яких дорівнює 500000,00 грн за реквізитами відповідача та на цілі і реквізити, які визначено п. п. 2.4, 2.5, 2.6 Договору (а.с. 17-22). Вказане також підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 13.01.2023 по 08.06.2023, з якої також вбачається, що відповідачем здійснювалося погашення кредитного договору СL-253872 від 13.01.2020, остання транзакція датована 14.01.2021 (а.с. 23-25). 26.04.2023 представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань за Кредитним договором СL-253872 від 13.01.2020 до [PERSON] (а.с. 26). Під час розгляду справи судом встановлено, що 13.01.2020 між сторонами був укладений кредитний договір. Отже, позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором. У свою чергу позичальник [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, в результаті чого виникла кредитна заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.06.2023 становить 559227,27 грн, яка складається з заборгованості за основний борг (тіло кредиту) - 384881,94 грн, та суми заборгованості за відсотками - 174345,33 грн. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не надав відзив на позов, не заперечував фактів укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 5 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надані позивачем меморіальні ордери, виписка з особового рахунку [PERSON] є належним доказом підтвердження видачі кредиту останньому. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в аналогічній справі за № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховані судом при ухваленні рішення. На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 8388,42 грн і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved