Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

20.10.2022 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровського з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Ісаєву Д.А. Ухвалою судді від 23.11.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.08.2020 року позивачем помилково було здійснено переказ коштів в розмірі 14500,00 грн. на картковий рахунок ПАТ "Універсал банк" [NUMBER] . Також, 10.08.2020 року на картковий рахунок ПАТ "Універсал банк" [NUMBER] позивачем було помилково здійснено переказ коштів в розмірі 9725,00 грн. Вказаний картковий рахунок належить відповідачу [PERSON] . Тобто, кошти в загальній сумі 24255,00 грн. повинна була перевести на інший банківський рахунок, проте помилково перевела їх на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] . Позивач вважає, що вищевказані кошти, які були помилково переведені [PERSON] є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню. 20.12.2022 року через канцелярію від представника відповідача до суду найшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що між сторонами була укладена усна домовленість про виконання відповідачем роботи по тестуванню та виявленню помилок в роботі андроїд застосунків, надання консультацій з приводу пошуку спеціалістів - девелоперів для проектів, які розробляє компанія ТОВ «Вайсві Діджитал», керівником якої є позивач. Факт того, що позивач є керівником вказаної компанії підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо ТОВ «Вайсві Діджитал». Також, позивач жодних дій щодо повернення грошових коштів не здійснювала, до банку із заявою про зупинення операцій не зверталась, що викликає сумніви у достовірності слів позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 31.03.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що сторони по справі не знайомі та ніколи один одного не бачили. Жодних робіт, послуг, товарів, чи будь-що інше, позивач відповідачу не замовляв та жодне твердження відповідача не підтверджено будь-якими доказами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено,\~що 10.08.2020 позивачем було здійснено переказ на картковий рахунок ПАТ "Універсал банк" [NUMBER] , який належить відповідачу в сумі 14500,00 грн. та згодом у сумі 9725,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Предметом регулювання гл.83\~ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і - тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою\~статті 11 ЦК України. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем неодноразово було здійснено переказ коштів на картковий рахунок відповідача, що явно не свідчить про помилковість платежу, а навпаки про обізнаність особи, якій здійснено переказ на картковий рахунок. Окрім цього, позивачем не зазначено в чому саме полягала помилка та з яких підстав вона сталась. Будь-яких належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують доводів позивача про отримання коштів відповідачем безпідставно. У зв`язку з вищевикладеним, розглянувши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, сплачений судовий збір відповідачу не повертається.

Outcome: dismissed