Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 11 листопада 2000 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , а також повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка повідомила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Під час сумісного проживання виявилось, що подружжя має несумісні характери та різні погляди на взаємовідносини, подружжя по-різному уявляє сімейний уклад. Позивачка зазначила, що між подружжям почали виникати конфлікти, через поведінку відповідача створилась несприятлива психологічна атмосфера, що негативно впливала на моральний стан дітей. Позивачка вказала, що у зв`язку з таким відношенням відповідача до виконання обов`язків батька та чоловіка в сім`ї, вона втратила повагу та довіру до нього та прийняла остаточне рішення про розірвання шлюбу. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 20.07.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 20.07.2023 та копію позовної заяви із доданими до неї документами, отримано відповідачем після повторного направлення особисто 24.10.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 21). Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою від 20.07.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 11.11.2000 Відділом реєстрації актів громадського громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.11.2000, актовий запис № 2158. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 4) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 5-6) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому\~судом враховано,\~що вчинення\~та/або\~не вчинення\~таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 073, 60 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.07.2023. (а.с. 3) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 06.07.2023 між [PERSON] та адвокатом Павловою В.Є. було укладено договір про надання правничої допомоги № 74. (а.с. 7) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Павлова В.Є. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 48, виданого 19.12.2003. На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору, суду надано договір-квитанцію за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про розірвання шлюбу № 74 від 06.07.2023, згідно якої вартість наданих адвокатом позивачці послуг становить 1 500, 00 гривень. (а.с. 7) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Судом встановлено, що договором про надання правничої допомоги № 74 від 06.07.2023 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим. Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним. Також судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500, 00 гривень, які є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог в повному обсязі та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500, 00 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved