Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач подав до суду вищевказану позовну заяву, посилаючись на ті обставини, що\~ 05 жовтня 2020 року, Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вчинено виконавчий напис № 66833 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 02015/04733LCCC від 15 серпня 2013 року у розмірі 25828,89 грн, разом з платою за вчинення виконавчого напису та процентами за користування кредитом. Позивач дізнався про існування виконавчого напису, через мобільний застосунок «ДІЯ» у зв`язку із блокуванням його карткових рахунків. Однак, позивач з цим не погоджується, оскільки вважає, що виконавчий напис, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема\~\~ст. 88 Закону України "Про нотаріат"\~і, як наслідок, не підлягає виконанню, оскільки жодної вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та повідомлень про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса він не отримував. Так само позивач посилається на те, що кредитний договір нотаріально не посвідчений, а тому видача відповідного напису нотаріуса була здійснена всупереч вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів, а також практики Верховного суду. Тому просить суд визнати виконавчий напис\~№ 66833\~від\~05 жовтня 2020 року\~таким, що не підлягає виконанню. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 липня 2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню ВП №63969297, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем з примусового виконання виконавчого напису № 66833 від 05.10.2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] заборгованості у сумі 25 828, 89 гривень. У судове засідання 26 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини нявки суд не повідомляли. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Судове засідання відкладено на 27 листопада 2023 року. У судове засідання 27 листопада 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини нявки суд не повідомляли. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання 15 листопада 2023 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, позивач просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала т просить задовольнити у повному обсязі, відповідач про причини неявки у судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 6\~ст.128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши подані позивачем документи і матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Виходячи із матеріалів справи, судом встановлено, що\~05 жовтня 2020 року, Приватний нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчинено виконавчий напис зареєстрованого в реєстрі № 66833 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 02015/04733LCCC від 15 серпня 2013 року у розмірі 25828,89 грн, разом з платою за вчинення виконавчого напису та процентами за користування кредитом. Із законністю вказаного виконавчого напису позивач не згодний, тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 15\~ЦК України кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1-4ст. 12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до пункту 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»,\~нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Частиною 1\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012\~року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.\~ Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999\~року (далі за текстом Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених\~постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014\~року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №62 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29.01.2019 року. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди. б документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, після скасування внесених\~постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. №662\~до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89\~Закону України "Про нотаріат". Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі за текстом - Порядок). Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно підпунктів 3.2. і 3.5. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Відповідно до підпункту 5.1. пункту 5 глави 16 розділу II Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Відповідно до підпунктів 7.1. і 7.3. пункту 7 глави 16 розділу II Порядку, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.\~ Як зазначив Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі N 419/2304/18 суд згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц\~(провадження N 14-473цс18), в якій зазначено, що "згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм". З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 05 жовтня 2020 року, приватним нотаріусом\~ Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчинено виконавчий напис зареєстрованого в реєстрі № 66833 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 02015/04733LCCC від 15 серпня 2013 року у розмірі 25828,89 грн, разом з платою за вчинення виконавчого напису та процентами за користування кредитом. На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П., відкрив\~виконавче провадження № 63969297. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України "Про нотаріат"). Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є заборгованість позивача\~у розмірі 25828,89 грн гривень\~перед ТОВ «ФК «Аланд». Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Разом з тим,\~Постанова Кабінету Міністрів України за N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі N 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Згідно з пунктом 10.2.постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України N 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" N 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п. п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", прийнятого на підставі Постанови ВССУ N 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом N 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису №66833 виданого 05 жовтня 2020 року з порушенням вимог ст. 88\~ЗУ "Про нотаріат", суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, положеннями ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved