Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

12.07.2021 р. до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер син позивача [PERSON] та брат [PERSON] - [PERSON] . За життя, син повідомив батьку [PERSON] , що він спільно з дружиною [PERSON] придбали у місті Києві однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] 18.08.2020 р. Дана квартири входить до складу спадщини померлого [PERSON] . Отримавши у адвоката 17.06.2021 року інформаційну довідку з реєстру речових прав -- нерухоме майно, [PERSON] дізналася про те, що [PERSON] , [INFO] , без згоди та відома інших спадкоємців, відчужила спірну квартиру, шляхом укладення зі своєю матір`ю [PERSON] договору купівлі-продажу квартири. Позивачі важають даний договір недійсним з тих підстав, що спірна квартира була придбана в період шлюбу між подружжям [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] є його батько [PERSON] , мати - [PERSON] , дружина [PERSON] та двоє дітей померлого [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати спадкодавця [PERSON] . Батько померлого [PERSON] - [PERSON] , відмовився від своїх часток на користь донька - позивача [PERSON] . Оскільки датою набуття права власності [PERSON] спірної квартири є 18.08.2020 р., що входить в період перебування [PERSON] , в шлюбі з [PERSON] , то виходячи диспозиції ст. 60 СК України, вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] незалежно від того, що [PERSON] є «титульним» власником згідно з правовстановлюючим документом (договором купівлі- продажу квартири від 18.08.2020р.) та за нею в реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на дану квартиру. Виходячи зі змісту п. 16 оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири 14.05.2021р. продавець [PERSON] стверджує, що на момент укладення цього дого вона є вдовою, про що зазначається в тексті заяви, яка зберігається в справах нотаріуса, зміст, якої доведено до відома покупця [PERSON] . Відповідно, нотаріус, знаючи що другий із співвласників квартири помер, в супереч законодавству, без наявності щодо спадкування частки помер незаконно посвідчив договір купівлі - продажу квартири, що є сумісною власністю подружжя. Тобто квартири вибула з маси спадкового майна без відома та згоди інших спадкоємців. Також зазначив, що 04.12.2020 р., [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального окргу Яцка П.П. із заявою про прийняття спадщини за [PERSON] 05.05.2021 р., [PERSON] звернувся до того ж нотаріуса із заявою в якій відмовився від своєї спадщини за покійною дружиною [PERSON] на користь [PERSON] . 26.03.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального окргу Яцка П.П. із заявою про прийняття спадщини за [PERSON] . Позивачі вважають, що 1/2 частини спірної квартири підлягає спадкування за законом після померлого [PERSON] п`ятьма спадкоємцями, то вони мають право на спадкування по 1/10 частири спірної квартири. На підставі наведеного позивачі просили позовні вимоги задовольнити, визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири від 14.05.2021 р., скасувати рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/10 частини спірної квартири за кожним та вирішити питання судових витрат. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 16.07.2021 р. (а.с.26, том №1). 13.10.2021 р до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.61, том №1). 23.10.2021 р. до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 76, том№1). Ухвалою суду від 25.10.2021 р. заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та визнання права власності, - повернуто заявнику (а.с.81, том№1). 22.10.2021 р. до суду від представника позивача надійшла заява про відмову в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі (а.с. 86-87). 23.10.2021 р. до суду від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С. надійшли письмові пояснення на позов, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, зазначивши при цьому, що всі вимоги Закону України "Про нотаріат" нею було дотримано (а.с. 102, том №1). Ухвалою суду від 28.10.2021 р. зупинено провадження у справі № 759/15320/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та визнання права власності до розгляду справи та набрання законної сили рішення у цивільній справі №363/1855/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Коломийсьуого міського нотаріального округу Яцко П.П. про усунення від права на спадкування, яка перебуває в провадженні Вишгородського районного суду Київської області (а.с. 106-107, том №1). 15.11.2021 р. до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 114-115, том№1). Ухвалою суду від 17.11.2021 р. накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , - шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна (а.с. 121-124, том №1). 30.03.2023 р до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі (а.с.129-130, том №1). Ухвалою суду від 31.03.2023 р. поновлено провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 135, том №1). 17.05.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у справі (а.с.175-177, том №1). Ухвалою суду від 17.05.2023 р. клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка П.П. належним чином завірені копії спадкових справ: 1) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 184, том №1). Відзив, який надійшов до суду 13.07.2023 від представника відповідачів [PERSON] судом не прийнятий, оскільки поданий з пропущенням строку. Ухвалою суду від 13.07.2023 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано повторно докази у справі, які були витребувані ухвалою суду від 17.05.2023 р. (а.с. 198-199, том №1). 31.08.2023 р. до суду від приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка П.П. надійшли витребувані докази на підставі ухвали суду (а.с.205, 206-237, том №1, а.с.1-58, том №2). Ухвалою суду від 24.10.2023 р. залучено в якості якості третіх осіб - [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 66, том №2). 16.11.2023 р. до суду від від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі, за позовними вимогами [PERSON] , оскільки останній помер (а.с. 74-76). Ухвалою суду від 23.11.2023 р. у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про закриття провадження у справі відносно позовних вимог [PERSON] , - відмовлено. В судовому засіданні в усній формі представником позивача заявлено клопотання про заміну правонаступника [PERSON] , [PERSON] , яка є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 05.05.2021 року. 16.11.2023 р до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на 2/10 частини спірної квартири (а.с.79-84, том №2). 20.11.2023 р. до суд від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] , надійшли письмові пояснення на позов, в яких остання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 91-95, том №2). Ухвалою суду з занесення до протоколу судового засідання від 23.11.2023 р. , заяву про збільшеня розміру позовних вимог прийнято. Ухвалою суду від 23.11.2023 р. замінено правонаступника [PERSON] на [PERSON] у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна, [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та визнання права власності на частку квартири. В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua), представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] проти вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов. Інші учасники процесу до суду не з`явились, причини неявки не відомі, клопотань про відкладення до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.12.2011 р. по 19.11.2020 (а.с. 13, том №2). 18.08.2020 р. між ТОВ "Компанія з управління активами "Крістал Ессет Менеджет" та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 6-7, том № 1). Тобто встановлено, що на момент укладання договоур купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Протилежного суду не надано. Від даного шлюбу у подружя [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . Покійний [PERSON] мав сина від першого шлюбу, - [PERSON] , [INFO] (третя особи по справі) Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Доказів проте, що спірна квартира є особистою приватною власністю одного з подружжя суду не надно, а тому дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10, том №1). Після його смерті відкрилась спадщини, з заявами на прийняття спадщини звернулись батько [PERSON] , (а.с. 1, том №2), дружина [PERSON] (а.с.9, том №2)., законний представник [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 12, том 2), син покійного [PERSON] (а.с. 18, том №2). Також спадкоємцем майна померлого була його матір [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 208, том №1). Після її смерті відкрилась спадщини, з заявами на прийняття спадщини звернулись: донька покійної [PERSON] , (а.с. 206, том №1) та чоловік [PERSON] . Спадкоємець який має право на спадщину, [PERSON] , подав до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка П.П., заяву про відмову від своє частки на спадщину, після померлої [PERSON] , на користь доньки [PERSON] (а.с. 219, том №1). 14.05.2021 р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] (а.с.8, том №1). Право власності станом на 17.06.2021 р., зареєстровано за [PERSON] (а.с. 4, том №1). Доказів, на якій посилається представник відповідача, зокрема, що спірна квартира була продана за згодою спадкоємців померлого [PERSON] , матеріали справи не містять. Відповідно до п. 16 оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири продавець ( [PERSON] ) стверджує, що на момент укладення цього дого вона є вдовою, про що зазначається в тексті заяви, яка зберігається в справах нотаріуса, зміст, якої доведено до відома Покупця [PERSON] ). Таким чином встановлено, що 1/2 частини спірної квартири належала спадкодавцю [PERSON] в силу ст. 60 СК України. Встановлено, що на момент продажу спірної квартири 14.05.2021 р, яка є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. 60 СК України, з заявами про прийняття спадщини звернулись, окрім дружини померлого, діти спадкодавця та батько спадкодавця, матір заяви не подавала, оскільки померла [INFO] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За життя спадкодавець заповіту не складав. Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За встановленими у справі обставинами, належність спірного майна на праві спільної сумісної власності подружжю ніхто не оспорював. Відповідно, спадкодавцю належала 1/2 частини спірного майна як частка у спільному сумісному майні подружжя, і зі смертю його право власності на цю частину майна не припинилось. Таким чином встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна, не мала права посвідчувати договір купівлі-продіжу квартири від 14.05.20212 р. на всю квартиру, оскільки квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, згоди іншого з подружжя у нотаріуса не було, та оскільки один з подружжя помер, право власності на 1/2 частину квартири належала спадкодавцю. Таким чином вимога позивача про визнання недійсним договору купівліі-продажу від 14.05.2021 р. спірного майна, підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога позивача, яка є похідною від вищезазначної вимоги, про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №58120176 від 14.05.2021 року, вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Людмили Сергіївни на квартиру [ADDRESS] , з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р, № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. При цьому, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі за текстом - "Закон про державну реєстрацію"). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону про державну реєстрацію державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч. 1 статті 2 Закону про державну реєстрацію реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в державному реєстрі прав, крім надання інформації з державного реєстру прав. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстрован». Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в справі № 925/1265/16 (провадження №12-158гс18; постанова Верховного Суду від 22.08.2018) право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. За такого, оскільки діюче законодавство в галузі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачає скасування державної реєстрації на підставі рішення суду, а також враховуючи, що рішенням суду договір, на підставі якого внесено дані про власника спірного майна, визнано недійсним, та при цьому наявність оскаржуваного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прешкоджають позивачу в реалізації його прав як спадкоємця, а тому позовні вимоги в частині скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується вимог позивача в частині визнання права власності на частку квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За аналізом практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктом було усе «власне» майно особи,що можевходити доскладу спадщини,і якеможна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»). Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] в установленому законом порядку прийняла спадщину, та може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі зазначено, та враховуючи відсутність клопотань учасників процесу, заходи забезпечення позову вжиті судом згідно ухвали суду не скасовуються. Питання судових витрат вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та керючись ст. 60 СК України, ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1268, 1241, 1258, 1261, 1268,1270, 1297 ЦК України, ст. ст. ст. 11, 215, 509, 536,612, 625, 629, 655, 691, 692, 1048, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 89, 141, 280, 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial