Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

10 липня 2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13415,68 грн на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна". Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 03 липня 2020 року в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області за участю автомобіля марки "Peugeot 301" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мотоцикла марки "Viper V250F-2" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , було пошкоджено застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" транспортний засіб "Peugeot 301" д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ "МЕГАМЕТИЗ-МАРКЕТ" (далі - страхувальник). У позовній заяві позивач стверджує, що він виконав свої зобов`язання перед страхувальником та виплатив власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування в розмірі 41748,65 грн. Оскільки СК "Євроінс Україна" надала страховий захист своєму страхувальнику - відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь позивача у розмірі 28332,97 грн, то позивач просить стягнути на його користь різницю між завданою відповідачем шкодою і шкодою, відшкодованою страховою компанією відповідача, що становить 13415,68 грн. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 14 листопада 2023 року представник відповідача подала до суду через систему "Електронний суд" заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог та у зв`язку із спливом строків позовної давності. В даній заяві покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 14-176цс18. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 10:30 год. 12 вересня 2023 року. У зв`язку з неявкою відповідача 12 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2023 року о 11:05 год. За клопотанням представника відповідача - адвоката Куль І.В., 10 жовтня 2023 року розгляд справи відкладено на 14 листопада 2023 року о 10:30 год. У судове засідання 14\~листопада2023 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. При цьому, 14 вересня 2023 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника, в якій позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. 14 листопада 2023 року представник відповідача подала через систему "Електронний суд" заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила розглянути справу без її участі за наявними у справі доказами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 03 липня 2020 року о 17 год. 00 хв. по вул.Рівненська в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Viper V250F-2" д.н.з. [NUMBER] , в порушення п.16.12, 2.3б Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагував на її зміну на перехресті рівнозначних доріг, не надав перевагу в русі транспортному засобу "Peugeot 301" з д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 570/4120/20 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент скоєння вказаного ДТП пошкоджений транспортний засіб марки "Peugeot 301" д.н.з. [NUMBER] був застрахований ТОВ "МЕГАМЕТИЗ-МАРКЕТ" у ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна", що підтверджується договором № 3111/203/001229 добровільного страхування наземного транспорту від 17 жовтня 2019 року. 12 жовтня 2020 року ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" виплатила страхове відшкодування в розмірі 41748,65 грн на рахунок ТОВ "МЕГАМЕТИЗ-МАРКЕТ", що підтверджується платіжним дорученням № 207775 від 12 жовтня 2020 року. В подальшому ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" звернулася до [PERSON] з вимогою про сплату боргу в розмірі 13415,68 грн (лист вих. № 77 від 02.02.2022 р.) Звертаючись до суду з цим позовом, ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" виходила з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на підставі полісу № 114737273 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 24 квітня 2020 року по 23 квітня 2021 року включно, вказана страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику (відповідачу) та здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь позивача у розмірі 28332,97 грн, а відтак різниця між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка відшкодована позивачу страховою компанією відповідача, становить 13415,68 грн (41748,65 грн (розмір завданої шкоди) - 28332,97 грн (сума, яка відшкодована СК "Євроінс Україна") і саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна". Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1191\~ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Ст.1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України). Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону). За змістом п.п. 9.1 і 9.2 ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Як вбачається з полісу № 114737273 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн. При цьому, як зазначено у позовній заяві, сума, яка була сплачена ПрАТ "СК "Євроінс Україна" як страховиком позивачу ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" становить 28332,97 грн. Суд зазначає, що у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", нівелює існування цього правового інституту як такого. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У справі №755/18006/15 Велика Палата Верховного Суду досліджувала саму суть ефективності такого правового інституту як страхування відповідальності. Ключовим у вказаній постанові є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі. З огляду на наведене та враховуючи, що за страховим полісом про страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу № 114737273 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн, тоді як у якості страхового відшкодування страховиком сплачено позивачу лише 28332,97\~грн,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов,\~якийзаявлений до [PERSON] як до особи, відповідальність якої застрахована, а не до страхової компанії, не підлягає до задоволення. При цьому, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" як страховика винної у ДТП особи про стягнення решти суми завданої матеріальної шкоди в межах страхового ліміту та відповідно, відсутність доказів відмови останнього у такій виплаті. Відповідно до змісту ч.ч.3 4 та 5 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу і запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позивачем передчасно заявлено позовні вимоги до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13415,68 грн, з огляду на що у позові слід відмовити. Щодо доводів представника відповідача про подання позовної заяви з пропуском позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Матеріалами справи підтверджено, що страховий випадок відбувся 03 липня 2020 року. Як вбачається з відбитку штемпеля на конверті, в якому було надіслано до суду позовну заяву, датою відправлення є 03.07.2023. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без порушення строку позовної давності, а відтак доводи представника відповідача щодо пропуску позовної давності позивачем є необґрунтованими. Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, провадження № 61-16895св18). Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed