Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

В вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою та із витратами на поховання. В позовній заяві позивач вказала, що 16 грудня 2021 року близько 23 год. 30 хв на 251 км. + 800 м. автодорозі «Київ-Чоп», відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи вантажним автомобілем марки Mersedes Benz Atego», р.н. [NUMBER] , здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , після чого водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Rаv 4» р.н. [NUMBER] здійснив переїзд вищевказаного пішохода. Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021060530000834 від 17 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 17.11.2022 року старший слідчий слідчого відділу Новоград-Волинського районного відділу поліції ГУ Національної поліції України в Житомирській області ст. лейтенант поліції Климчук В.В. виніс постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження. Траспортний засіб марки «Тоуоtа Rаv 4» р.н. [NUMBER] забезпечений страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова группа «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.12.2021 № ЕР/207146401. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mersedes Benz Atego», р.н. [NUMBER] застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206885098. Вона є матір`ю загиблого [PERSON] . 12 січня 2022 року її представник по довіреності [PERSON] подав на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву на виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в сумі 78 000 грн. та заяву про на виплату страхового відшкодування пов`язаного із витратами на поховання в сумі 21 130 грн. Листом про прийняте рішення від 10.11.2022 №2814 ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило про відсутність підстав для відшкодування. За результатом розгляду поданих документів ПАТ «Страхова групп «ТАС» листом від 19.01.2022 № 121 та від 09.02.2022 №249 надав відповідь, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком рішення по кримінальній справі за фактом ДТП на підставі п.п.36.2 ст. 36 Закону. Підставою для відмови зазначено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 17.12.2021 № 1202106053000834 забезпечений транспортний засіб «Тоуоtа Rav4», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода після наїзду вантажним автомобілем «МЕRСЕDЕS» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а в постанові не встановлено причинного зв`язку між наїздом забезпеченого транспортного засобу та смертю пішохода. Листом про прийняте рішення №2814 від 10.11.2022 р. ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило позивачку про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини застрахованої особи, вважають що цивільно-правова відповідальність не настала і у страховика відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування. Вважають відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування пов`язане із витратами на поховання та моральну шкоду безпідставною та такою, що грубо порушує права позивачки на відшкодування шкоди. З огляду на наведене, просять позов задовольнити. 19 вересня 2023 року ухвалою судді Чортківського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» подав суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, вважають їх безпідставним та таким, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 17 грудня 2022 р. встановлено, що 16 грудня 2021 р. близько 23 год 30 хв на 251 км+800 м автодороги «Київ-Чоп» поблизу с. Пищів Новоград-Волинського району, Житомирської області стався наїзд вантажного автомобіля на пішохода [PERSON] , який перебував на проїздній частині у сидячому положенні. Після чого стався переїзд тіла указаного пішохода автомобілем «Toyota RAV4», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в напрямку м. Житомир. Згідно абз 6 вказаної постанови «Допитана в якості свідка водій [PERSON] показала…зупинилася у місці пригоди, попросила викликати ШМД та працівників поліції, постраждалий пішохід вже не подав ознак життя». Згідно ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'": «Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого». В п.26 постанови від 16.08.2019 у справі № 927/120/18 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог, оскільки, матеріали справи не містять належних доказів наявності вини та протиправної поведінки в діях водія, зокрема у п.26 постанови зазначено: «Враховуючи, що головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення, а факт протиправної поведінки Відповідача-1 та наявності причинно-наслідкового зв`язку не підтвердився матеріалами справи, то відсутні й правові підстави для покладення на Відповідача-1 відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну Позивача. Тому у Відповідача-2 як страховика цивільно-правової відповідальності Відповідача-1 не виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу шкоду, заподіяну його майну внаслідок ДТП». Позивачем не надано жодних доказів, що шкода життю пішохода [PERSON] завдана саме діями водія [PERSON] під час експлуатації автомобіля «Toyota Rav4», реєстраційний номер [NUMBER] , тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та смертю [PERSON] (переїзд тіла без ознак життя). Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що смерть пішохода [PERSON] настала саме внаслідок наїзду автомобіля «Toyota Rav4», реєстраційний номер [NUMBER] , а не вантажного автомобіля Mersedes Benz Atego», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який перший здійснив наїзд на пішохода. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 17.12.2022 р. пішохід [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння та перебував на проїзній частині у сидячому положенні, що призвело до його збиття автомобілем «Mersedes Benz Atego 817L», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] після чого переїздом тіла вказаного пішохода автомобілем «Toyota Rav4», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В Постанові Верховного суду від 10.04.2020 р. по справі № 532/1374/18 встановлено, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. Також, вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування є безпідставними та необгрунтованими, оскільки, у діях потерпілого вбачається непрямий умисел та наявний факт непереборної сили, що спричинило на нього наїзд автомобілями. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначили, що у витягу з договору про надання правової допомоги не вказано порядок сплати гонорару. Позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу. Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» подали клопотання про закриття провадження у справі, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.06.2023 р. рішення Чортківського районного суду від 25 січня 2023 р. скасовано та у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 78000 грн, а також страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання у розмірі 21130 грн відмовлено. Таким чином, наявне рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, про що не заперечується в позовній заяві, а отже провадження у справі в частині позовних вимог до «СГ «ТАС» підлягає закриттю в порядку п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» подали клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно ч.3 ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару за годину роботи на рівні 50% прожиткового мінімуму на день оплати. Позивачем безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правової допомоги в розмірі 20000 грн. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачки [PERSON] адвокат Ієговська А., не зявилася, просила справу слухати у її відсутності, підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС»» в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, просить провадження в справі закрити, виходячи з мотивів, викладених у відзиві та клопотанні. Представник відповідача ПрАТ "УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлені, про причини неявки, суд не повідомили. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року близько 23 год. 30 хв на 251 км. + 800 м. автодорозі «Київ-Чоп», відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] керуючи вантажним автомобілем марки «Mersedes Benz Atego», р.н. [NUMBER] , здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , після чого водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Тоуоtа Rаv 4» р.н. [NUMBER] здійснив переїзд вищевказаного пішохода. Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021060530000834 від 17 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть виданим Великомостівською міською радою 20.12.2021 серія [NUMBER] підтверджується факт смерті [PERSON] , [INFO] . Постановою старшого слідчого СВ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Климчуком В.В. закрито кримінальне провадження №12021060530000834 від 17 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] транспортного засобу «Mersedes Benz Atego», р.н. [NUMBER] застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом №206885098. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] транспортного засобу «Тоуоtа Rаv 4» р.н. [NUMBER] застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за полісом №207146401. 12 січня 2022 р позивачкою [PERSON] через представника Автопоміч «Адвокати та експерти по ДТП» подано заяву про виплату страхового відшкодування до відповідача. Проте, відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС»» своїм листом відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що кримінальне провадження закрите, не встановлено причинного зв`язку між наїздом забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та смертю пішохода. Згідно до товарного чека виданого 17 грудня 2021 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] , вбачається, що позивачка [PERSON] понесла витрати на поховання загиблого сина в розмірі 21130 грн. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року в справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року в справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 601/1304/15-ц. Крім того, підставами звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Судом встановлено, що ДТП відбулося за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода [PERSON] , який перебував у сидячому положенні в непередбачуваному для цього місці в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що останній допустив необережність через нехтування Правилами дорожнього руху. Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку. Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Судом встановлено, що 25 січня 2023 року рішенням Чортківського районного суду ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС»», за участі третьої особи ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнуто з ПАТ «Страхова группа «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 78000 грн, а також страхове відшкодування пов`язане із витратами на поховання у розмірі 21130 гривень; 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн. судового збору та 20 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Однак, за результатами апеляційного провадження постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, це рішення скасовано та позивачу відмовлено у задоволенні позову до ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 78000 грн, а також страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання у розмірі 21130 грн. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] моральної шкоди, а також страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надані договір про надання правової допомоги від 04 січня 2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, представництво інтересів в суді, вартість цієї роботи визначена у сумі 20000 гривень. Проте позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт надання-прийому наданих послуг за Договором, що не дає можливості суду оцінити розмір таких витрат відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України. За таких обставин, судові витрати суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства, суд стягує з відповідача ПАТ «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1073,60 гривень судового збору.

Outcome: partial