Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 03.06.2022 року в Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за актовим записом №62. На підставі ухвали Тиврівського районного суду від 17.08.2023 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу надіслана для розгляду за підсудністю до Тульчинського районного суду (а.с.11). На підставі ухвали Тульчинського районного суду від 19.09.2023 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу надіслана для розгляду за підсудністю до Шаргородського районного суду (а.с.20). Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 03.06.2022 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу спільних дітей з відповідачем вона немає. [PERSON] просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя у шлюбі не склалося, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження сім`ї стало неможливим. Вона та відповідач однією сім`єю не проживають один рік шість місяців. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивач [PERSON] не прибула. При цьому, позивач [PERSON] 19.09.2023 року надіслала до Тульчинського районного суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.18). . 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.10.2023 року (а.с.32-33). При цьому, відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув повторно. Відповідно до\~вимог п.2\~ч.7\~ст.128\~ЦПК України,\~судова повістка\~відповідачу [PERSON] \~про виклик\~в судові\~засідання,\~призначені на\~10.11.2023\~року та\~на 21.11.2023\~року,\~надсилалася судом\~за адресою\~зареєстрованого у\~встановленому законом\~порядку місця\~проживання,\~згідно з\~інформацією з\~Стрільницького старостинського\~округу Шпиківської\~селищної ради\~Тульчинського району\~Вінницької області\~від 19.10.2023\~року:\~с.\~Стрільники Тульчинського\~району Вінницької\~області (а.с.31).\~ Вказана поштова кореспонденція судова повістка про виклик у судові засідання, призначені на 10.11.2023 року та на 21.11.2023 року, що надсилалася судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, повертається до суду (а.с.44). З довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки вбачається, що вручення неможливе у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Така довідка поштового відділення вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, \~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач повідомлявся про виклик у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, призначені на 10.11.2023 року та на 21.11.2023 року, розміщені на веб-сайті «Судова влада України» відповідно 19.10.2023 року та 10.11.2023 року (а.с.34, 46). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 19.10.2023 року (а.с.32-33), не подавав. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 19.09.2023 року позивач [PERSON] надіслала до Тульчинського районного суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.18). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, позивач до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 19.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін; визначено дати першого та другого судових засідань: 10.11.2023 року та 21.11.2023 року, відповідно; прийнято рішення про виклик відповідача у судові засідання в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.32-33). 2. 10.11.2023 року судове засідання у цій цивільній справі відкладено на завчасно визначену дату другого судового засідання 21.11.2023 року у зв`язку із неприбуттям відповідача [PERSON] (а.с.46). 3. 21.11.2023 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.47-48). При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідач дітей не мають. Позивач [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви (а.с.2). При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що у їх сім`ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження сім`ї стало неможливим. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив заперечень щодо розірвання шлюбу, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.10.2023 року, до суду не подав. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2,\~3,\~4\~ст.56\~СК України\~встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають право\~вживати заходів,\~які не\~заборонені законом\~і не\~суперечать моральним\~засадам суспільства,\~щодо підтримання\~шлюбних відносин. Кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей сторін, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, так як не подав до суду відзиву із викладенням заперечень щодо позовних вимог [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Оскільки, відповідно до вимог ст.113 СК України, позивач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися тим прізвищем, яке їй присвоєно при реєстрації шлюбу, то відсутні підстави для зазначення у судовому рішенні її бажання продовжувати іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved