Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 27.04.2016 між сторонами був укладений шлюб який зареєстрований Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що був зроблений відповідний актовий запис № 409, та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина, син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з часом відносини між сторонами погіршилися, з березня 2023 року сторони припинили спільне проживання, ведення побуду та господарства, сімейного життя та шлюбних стосунків не підтримують. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, примирення неможливе. Спір про майно, або інший спір про право, між подружжям відсутній. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2023 відкрито провадження у справі за позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити. У судове засідання відповідачка не з`явилась, від представника відповідача - адвоката Зінченка М. М до суду надійшла заява про визнання позову також у заяві міститься клопотання про відновлення дошлюбного прізвища відповідачки « [PERSON] » на підставі ст. 133 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, у порядку спрощеного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 27.04.2016 складено відповідний актовий запис № 409, та видано свідоцтво про шлюбу Серії [NUMBER] . Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.04.2018, видане Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис про народження № 885. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через різні погляд на сімейне життя, сторони не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що при реєстрації шлюбу відповідачка змінила своє прізвище, та виявила бажання відновити собі своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Враховуючи, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073 60 грн, 50 відсотків з суми якого підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, 50 відсотків - стягненню з відповідача.

Outcome: approved