Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (за період з 01 лютого 2018 року по 30 листопада 2021 року), за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (за період з 01 грудня 2021 року по 01 серпня 2023 року) в сумі 54 271,08 грн, а також 2 684,00 грн судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житло за адресою: [ADDRESS] , яке займає [PERSON] . Згідно з ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу УPCP та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків відповідач за надані позивачем послуги зобов`язаний щомісячно вносити на його рахунок оплату за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Однак передбачених зазначеними нормами обов`язків [PERSON] не виконував, внаслідок чого за період 01 лютого 2018 року по 01 серпня 2023 року заборгував підприємству 54 271,08 грн. Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою періодично здійснювалась проплата, яка свідчить про те, що термін позовної давності переривався). З 01 грудня 2021 року у місті у відповідності до законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між Споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг КП «ТМТКЕ». На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01 грудня 2021 року та оприлюднений на сайті КП «ТМТКЕ». Нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, з постачання теплової енергії та гарячої води проводиться згідно тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради: № 827 від 05 листопада 2018 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води»; № 1105 від 01 грудня 2021 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води». Добровільно ліквідувати борг відповідач і члени його сім`ї відмовляються, а тому сума боргу підлягає стягненню з них в примусовому порядку. Ухвалою судді від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/18487/23 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР Мельник І. М. не з`явилася, однак подала суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав суду. Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Як вбачається із довідки про осіб, зареєстрованих за адресою [ADDRESS] за період з 04 квітня 2016 року по 06 квітня 2023 року, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] . Протягом 2018 2022 років були складені акти про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період за адресою [ADDRESS] , зокрема 22 жовтня 2018 року, 02 листопада 2019 року, 16 жовтня 2020 року, 12 жовтня 2021 року, 04 листопада 2022 року. 25 липня 2023 року позивачем КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР складено повідомлення № 1264/17/103 [PERSON] про наявність станом на 01 липня 2023 року заборгованості у розмірі 87 349,84 грн за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити зазначену заборгованість протягом 15 днів. Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] ) від 03 серпня 2023 року за період з лютого 2018 року липень 2023 року виникла заборгованість у розмірі 54 271,08 грн. Відтак, до виниклих між сторонам правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. З оборотно сальдової відомості по всьому періоду споживання відповідачем вбачається, що заборгованість виникла та накопичувалася за споживачем в період з лютого 2018 року. Відповідач здійснював періодичну оплату за опалення. З оплат, зазначених у відомості, слідує, що дії відповідача спрямовані на погашення боргу, але не в повній мірі, що і зумовило його накопичення. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення, теплової енергії та постачання гарячої води, та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житловокомунальні послуги», Законом України\~«Про теплопостачання» та іншими нормативноправовими актами України. Стаття 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» визначає, що житловокомунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житловокомунальних послуг. Так, учасниками правовідносин у сфері надання житловокомунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житловокомунальні послуги»). Відповідно до ст.ст. 7, 8 Закону України «Про житловокомунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житловокомунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житловокомунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житловокомунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житловокомунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житловокомунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про житловокомунальні\~послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житловокомунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житловокомунальної послуги. Згідно із ст. ст. 322, 360 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК). Згідно із ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17ц). При цьому суд виходить з того, що квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг відповідачем не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі їх оплату в повному обсязі не здійснювали. У відповідності зі статтею 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію, та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 62951 цс 15 від 20 квітня 2016 року, міститься правова позиція, в якій зазначено «що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житловокомунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житловокомунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житловокомунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житловокомунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житловокомунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житловокомунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житловокомунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житловокомунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 210/5796/16ц від 18 березня 2019 року, в якому встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житловокомунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільноправовий обов`язок з оплати отриманих житловокомунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Факт надання позивачем послуг з централізованого опалення, серед іншого, підтверджується актами про запуски системи опалення в роботу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Встановивши, що позивачем надаються послуги з забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що з цих підстав позов КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР підлягає до задоволення шляхом стягнення в його користь із [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води в сумі 54 271,08 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved