Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

До Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилась квартира [ADDRESS] , право на проживання в якій, разом із своєю сім`єю, він отримав згідно протоколу № 8 засідання правління колгоспу «Україна» с. Комунарівка від 16.06.1988 року. За життя, батько неодноразово звертався до керівництва колгоспу «Україна», та його правонаступників (КСП «Україна», ТОВ «Україна»), з приводу отримання дозволу на приватизацію цієї квартири, однак дане питання не було вирішене. Рішенням виконкому Комунарівської сільської ради № 126 від 09.12.2008 року, визнано за територіальною громадою с. Комунарівка в особі виконкому сільської ради право комунальної власності зокрема на житловий будинок з прибудовами літ.А, що розташований в [ADDRESS] . На підставі рішення Калинівського районного суду від 23.11.2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , в цьому ж житловому будинку, було визнано за [PERSON] . З урахування цього, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 року, визначено склад суду з розгляду зазначеного позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 04.08.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 26.10.2023 року, закрите підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку. Його представник за довіреністю, посвідченою та зареєстрованою 20.10.2021 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. за № 3247, - [PERSON] звернулася до суду із письмовою заявою, згідно якої просить справу розглянути за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, подав відзив на позовну заяву. Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З архівного витягу з протоколу № 8 засідання правління колгоспу «Україна» с. Комунарівка Калинівського району Вінницької області від 16.06.1988 року, наданого архівним відділом Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області 03.12.2021 року за вих.№ 01-12-1060, слідує, що [PERSON] , як працівнику колгоспу, надано службову квартиру. Даний витяг не містить адреси цієї квартири, лише зазначено, що в ній раніше проживала сім`я [PERSON] . Згідно довідки, виданої в.о.старостою Бережанського старостинського округу Калинівської міської ради Тишко С. без вихідного номеру та дати, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за цією ж адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту приймання-передачі об`єктів соціальної сфери із ТОВ «Україна» в комунальну власність Комунарівської сільської ради, складеного комісією, створеною відповідно до рішення виконкому Комунарівської сільської ради № 64 від 27.05.2008 року, та затвердженого рішенням 15-ої сесії 5-го скликання Комунарівської сільської ради № 201 від 18.07.2008 року «Про затвердження акту приймання-передачі соціальної інфраструктури», ТОВ «Україна» передало безкоштовно, а Комунарівська сільська раді прийняла в комунальну власність житловий будинок [ADDRESS] , з двома квартирами ( [PERSON] , [PERSON] ), та допоміжними спорудами. Рішенням виконавчого комітету Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 126 від 09.12.2008 року «Про визнання права приватної власності на житловий будинок», визнано за територіальною громадою с. Комунарівка в особі виконкому сільської ради право комунальної власності на житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер в селі Бережани Калинівського району Вінницької області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 20.03.2019 року виконкомом Бережанської сільської ради Калинівського району Вінницької області). З витребуваної спадкової справи № 306/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 26.06.2019 року Калинівською державною нотаріальною конторою видно, що від прийняття спадщини відмовились мати померлого [PERSON] , його брат [PERSON] , та його донька [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиної Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 774/02-31 від 19.10.2023 року, відмовлено [PERSON] , як спадкоємцю, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю спадкоємця документа на ім`я спадкодавця, який посвідчує право власності на вищевказану квартиру. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день прийняття спадщини. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України. які постійно проживають у цих квартирах (будинках), або перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймають не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У пункті 17 Положення про порядок передачі квартири (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), визначено, що громадянин , який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків та передбачено які документи подаються до органу приватизації. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними право власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на квартиру. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності. Позивач в позовній заяві стверджує, що померлий [PERSON] неодноразово за своє життя звертався до уповноваженого органу із заявою про приватизацію спірної квартири, однак це питання не було вирішене. Проте, на підтвердження цієї обставини, позивач не надав суду жодних належних доказів. Недоведення факту звернення спадкодавця до відповідних органів у встановленому законом порядку для приватизації квартири, є підставою для відмови у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 719/179/17). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18, від 05.05.2020 року у справі № 750/3917/17, від 13.10.2020 року у справі № 369/10789/14-ц сформульовано загальний висновок про те, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що спірна квартира перебуває в комунальній власності, а матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт звернення [PERSON] за життя із відповідною заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed