Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі- позивач) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина, [PERSON] , [INFO] у твердій сумі, а саме у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням щорічної індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 22.02.2012 року по 30.08.2021 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Дитина проживає разом з позивачем. Вказує, що фактично усі витрати на утримання дитини несе виключно позивач, відповідач ухиляється від утримання власної дитини. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено відповідачу право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. 26.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти задоволення позову частково. Вказав, що доказів про доходи відповідача які б свідчили про можливість сплачувати ним аліменти в заявленій твердій сумі, стороною позивача не надано. Посилання позивача на те, що відповідач утримує автомобіль BMV X5, є безпідставним, оскільки з 04.03.2015 року зазначений автомобіль не є власністю відповідача. Просив визначити розмір стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі 1 400,00 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття. 15.11.2022 року відповідач подав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 29.03.2023 року відповідач подав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 17.11.2023 року відповідач подав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлена. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлений. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалам справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 22.02.2012 року укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 119. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року у справі № 757/18449/21-ц, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народився спільний син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1858. Як вбачається, зі змісту позовної заяви, дитина сторін проживає за адресою: [ADDRESS] з позивачем. Відповідно до матеріалів справи відповідач не систематично опікується та матеріально забезпечує сина. На утриманні інших дітей, чи не працездатних батьків не має. Працює в Офісі Генерального прокурора, має офіційну заробітну плату. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно ч. 1, 2 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 15.09.2021 року (дата підписання позову), оскільки відповідно до поштового конверту за номером трекінгу не вбачається за можливе перевірити дату направлення позовної заяви до суду. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що малолітній син сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком має дохід та може надавати матеріальну допомогу у вказаному розмірі. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Разом з цим, вимога позивача про стягнення аліментів з подальшою індексацією відповідно до закону, є пред`явленою передчасно, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України та ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 908 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial