Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом за змістом якого просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 25\~969,65 грн., з яких: 20\~000 грн. заборгованість за договором позики (боргова розписка) від 07.10.2021 року, 5\~320,65 грн. інфляційні втрати, 649\~грн. 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.10.2021 року позивач дала в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 20\~000 грн., які той зобов`язувався повернути до 30.12.2021 року, про що він особисто написав розписку. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та в зазначений у розписці строк грошові кошти позивачу не повернув, на її неодноразові звернення з даного приводу не реагує, що й зумовило необхідність захисту цивільних прав у судовому порядку шляхом стягнення з нього як суми позики, так і інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Ухвалою від 21.03.2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву за змістом якої заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є незаконними, необґрунтованими, перекрученими та надуманими. Вказані доводи мотивовані тим, що розписка від 07.10.2021 року, на яку посилається позивач, як підставу для задоволення її позовних вимог, є фіктивною, оскільки позивач не передавала та не позичала відповідачу коштів ні в цю дату, ні в будь-який інший день, а дії, які описані в цій розписці фактично не відбувались. Також просив суд, досліджуючи дану розписку, виявити справжню правову природу даного документу, незважаючи на його формальні реквізити. За змістом відповіді на відзив позивач заперечує проти тверджень відповідача, оскільки в розписці від 07.10.2021 року чітко вказано про отримання [PERSON] грошових коштів та обов`язок їх повернути в визначений строк, та ним факт її написання не оспорюється. Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.05.2023\~року, яка набрала законної сили, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним повернуто позивачу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Додатково вказала, що кошти [PERSON] , якого знає вже дуже тривалий час та навіть є з ним кумами, надала на його прохання в зв`язку з необхідністю оформлення ним документів на спадкове майно, яке залишилась після смерті [PERSON] , а [PERSON] на підставі довіреності діяв в інтересах сина померлого [PERSON] , хрещеними батьками якого і є вона та [PERSON] . Також вказала, грошові кошти в розмірі 20\~000 грн. були різними купюрами та передала вона їх [PERSON] особисто в кімнаті очікування Кам`янської нотаріальної контори, після чого [PERSON] там же написав їй розписку про це та зобов`язувався повернути кошти до 30.12.2021 року. Представник позивача адвокат Геріх О.І., повноваження якої підтверджуються ордером від 20.03.2023 року серії СА № 1050689, просила задоволити заявлені позовні вимоги, з урахуванням наведених розрахунків щодо інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу в розмірі 20\~000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на фіктивність розписки від 07.10.2021 року, вказавши, що був вимушений написати її під тиском [PERSON] , яка без цього відмовлялась надати оригінали документів на спадкове майно померлого [PERSON] , який був двоюрідним братом [PERSON] , оскільки саме вона поховала його та розраховувала отримати його спадщину, однак син померлого [PERSON] , який постійно проживає в російській федерації, дізнавшись про смерть батька вирішив прийняти його спадщину, та в зв`язку з цим відповідною довіреністю уповноважив його на вчинення всіх необхідних у зв`язку з цим дій. Додатково вказав, що вказану розписку писав у кабінеті та в безпосередній присутності нотаріуса, яка була обізнана з справжніми причинами її написання, оскільки жодних грошових коштів він від [PERSON] ні того дня, ні в будь-який інший день не отримував. Лише після написання цієї розписки [PERSON] у присутності нотаріуса передала йому наявні в неї оригінали документів на майно [PERSON] . Окремо зазначив, що зазначення в розписці саме 20\~000 грн., які нібито він взяв у борг в [PERSON] , зумовлена тим, що, зі слів [PERSON] , саме стільки вона витратила на поховання [PERSON] та вимагала компенсувати їй ці витрати. Крім того, за усною домовленістю між ним та [PERSON] ці кошти мав повернути їй [PERSON] після оформлення права власності на спадщину померлого [PERSON] , однак на даний час спадкові права на майно не оформлено, хоча [PERSON] продовжує використовувати автомобіль померлого у власних потребах. Представник відповідача адвокат Василенко Т.В., повноваження якої підтверджуються ордером від 29.05.2023 року серії СА № 1056010, підтримала позицію свого довірителя щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , а також просила врахувати, що фактично розписка від 07.10.2021 року має іншу правову природу, оскільки не пов`язана з безпосередньою передачею в борг позивачем грошових коштів відповідачу. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до змісту розписки, датованої 07.10.2021 року, написаної власноручно [PERSON] та засвідченої його особистим підписом, що ним у судовому засіданні не заперечувалось, він зобов`язується повернути [PERSON] , [INFO] , позичені гроші в сумі 20\~000 (двадцять тисяч) грн. до 30.12.2021\~року. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно вадо умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 22.08.2019 року в справі № 369/3340/16-ц, від 16.06.2021 року в справі №\~754/5369/17 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. З огляду на вказане, суд вважає, що між сторонами 07.10.2021 року фактично укладено договір позики за змістом якого [PERSON] позичено [PERSON] грошові кошти в розмірі 20\~000 грн., які він зобов`язався повернути до 30.12.2021 року, однак не виконав взятих на себе зобов`язань. При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача та його представника щодо фіктивності розписки від 07.10.2021 року, оскільки за дійсності вказаних умов, [PERSON] , отримавши ще 07.10.2021 року, з його ж слів, від [PERSON] необхідні оригінали документів на майно померлого [PERSON] , не був позбавлений можливості за понад 15 місяців з часу написання боргової розписки на користь [PERSON] оспорити в судовому порядку істинність свого зобов`язання перед нею, однак цього не зробив. При цьому, факт звернення [PERSON] до Ватутінського міського суду Черкаської області із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики удаваним, який ухвалою від 29.05.2023 року повернуто позивачу, не має жодних юридичних наслідків для розгляду даної справи. Також варто зауважити про те, що стороною відповідача не надано суду доказів оспорювання в судовому порядку договору позики, укладеного 07.10.2021 року в формі розписки між [PERSON] та [PERSON] , в судовому порядку, чи наявність судового рішення з приводу його недійсності. Крім того, в разі дійсності факту протиправного ненадання [PERSON] оригіналів документів на майно померлого [PERSON] , які необхідні для оформлення спадкових прав на нього, [PERSON] мав можливість як звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів, так і ініціювати питання про визнання права власності [PERSON] , в чиїх інтересах він діяв, на спадкове майно [PERSON] за законом, у порядку цивільного судочинства, в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, враховуючи встановлення судом факту прострочення [PERSON] грошового зобов`язання перед [PERSON] , оскільки договірні відносини сторін не передбачали жодного розміру відсотків за прострочення боржником свого зобов`язання, наявні достатні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Перевіркою правильності розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, наведених у позовній заяві, за період з 01.01.2022 року по 31.01.2023 року, судом встановлено відсутність завищення їх розміру на користь позивача, тож з урахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду судом справи в межах вимог, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1\~073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 к., які сплачено [PERSON] відповідно до квитанції відділення «Черкаське 32» АТ КБ «ПриватБанк» від 27.02.2023 року № 9297-9612-2203-7917, оскільки підстав для звільнення відповідача від його сплати судом не встановлено. Водночас відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки до виходу суду до нарадчої кімнати ні позивачем, ні її представником, доказів, які б підтверджували їх розмір, суду не надано, а також не зроблено відповідну заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved