Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що 07.08.2021 р. приблизно о 20 годині 00 хвилин, у світлу пору доби, суху погоду, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що у с. Майдан, Ямницької ТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області у напрямку м. Стрий, зі швидкістю 69…72 км/год., та вчинив наїзд на малолітнього велосипедиста [PERSON] . При цьому [PERSON] порушив п.п. 1.5, 1.10, 2.3 б,д, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] він помер в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення вол, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком тривалістю один рік шість місяців. [PERSON] лише частково відшкодував [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в сумі 40000 грн., невідшкодованими залишились 20000 грн. Також позивачу була спричинена моральна шкода, пов`язана зі смертю дитини, яку вона оцінює в 200 000 грн. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 09 жовтня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов в якому він просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 33-35). Відповідач вказав, що перерахував на користь позивача на лікування сина 17850 грн. та у відшкодування моральної шкоди 9900 грн., а також сплатив 1500 доларів США, про що позивач написала відповідну розписку. Окрім того, просить врахувати що страхова компанія виплатила позивачу 172000 грн. страхового відшкодування. За таких умов вважав, що підстави для задоволення позову відсутні. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, але від них надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але у відзиві міститься клопотання про проведення судового розгляду без їх участі, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку. Так, вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення вол, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком тривалістю один рік шість місяців (а.с. 2-4). Як вбачається із вищевказаного вироку, 07.08.2021 р. приблизно о 20 годині 00 хвилин, у світлу пору доби, суху погоду, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці», що у с. Майдан, Ямницької ТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області у напрямку м. Стрий, зі швидкістю 69…72 км/год., що значно перевищувала максимально-допустиму швидкість для даної ділянки дороги - 50 км/год. Проїзна частина у даному місці пряма в плані, має по дві смуги для руху у кожному напрямку, які розділені подвійною суцільною горизонтальною лінією дорожньої розмітки 1.3., а суміжні смуги руху - суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1. ПДР України. У цей час проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, велосипедом почав перетинати малолітній [PERSON] . Водій автомобіля Ford Transit [PERSON] , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху, у вигляді велосипедиста [PERSON] на відстані, яка була достатньою для зупинки автомобіля шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, за умови, якщо б він рухався із допустимою у населених пунктах швидкістю 50 км/год, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку яка склалася, не обрав безпечної швидкості транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, унаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] . При цьому [PERSON] порушив п.п. 1.5, 1.10, 2.3 б,д, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. У результаті порушення [PERSON] вказаних пунктів Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми органів грудної клітки живота його органів, тазу та правої ноги, яка призвела до розвитку гнійно-абсцедуючої бронхопневмонії та ускладнилася гострою легенево-серцевою недостатністю, від яких [INFO] він помер в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] . Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідачем надано копії квитанцій про перерахування на рахунок [PERSON] коштів на лікування дитини на загальну суму 17850 грн. (а.с. 36-38). Згідно з квитанціями від 09 серпня 2021 року відповідач перерахував на рахунок [PERSON] 9900 грн. (а.с. 39), проте у вказаних платіжних документах відсутнє вказівка на призначення платежу. 15 лютого 20213 року [PERSON] написала розписку про отримання від [PERSON] 1500 доларів США в рахунок відшкодування шкоди спричиненої ДТП (а.с. 40). Листом від 27 вересня 2023 року №09-02-17/7364 НАСК «Оранта» повідомила, що 08 лютого 2022 року була здійснена страхова виплата потерпілій в сумі 172842,47 грн, за шкоду, пов`язану зі смертю особи, внаслідок ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 43). Щодо частини позовних вимог про стягнення майнової шкоди. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Позивач [PERSON] зазначила, що злочинними діями [PERSON] їй була спричинена матеріальна шкода в розмірі 20000 грн., але належним чином не обґрунтувала в чому саме вона полягає та жодних доказів на доведення її розміру не надала, тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на таке: Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р., N 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В даному випадку позивач [PERSON] понесла моральну шкоду, яка полягає у непоправному горі, безповоротній втраті рідної і найдорожчої людини, її сина - [PERSON] . Як вказано у вироку суду від 16 лютого 2023 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми органів грудної клітки живота його органів, тазу та правої ноги, яка призвела до розвитку гнійно-абсцедуючої бронхопневмонії та ускладнилася гострою легенево-серцевою недостатністю, від яких [INFO] він помер в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та визначається у кожному конкретному випадку індивідуально, виходячи із встановлених судом обставин. Смерть сина завдала позивачці моральної шкоди, до теперішнього часу вона не може прийти в себе. Вказане безумовно вплинуло на нормальний ритм життя позивачки. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] має складати 170000 грн. Доводи відповідача про часткову сплату ним коштів у відшкодування моральної шкоди, не приймаються судом, оскільки позивач у позові категорично заперечила отримання від відповідача коштів на відшкодування саме моральної шкоди, а надані відповідачем квитанції від 09 серпня 2021 року не містять відомостей при призначення платежу. Так само відсутня вказівка, що отримані [PERSON] кошти саме на відшкодування моральної шкоди і в написаній нею розписці від 15 лютого 2023 року. Натомість, як встановлено зі змісту вироку, ДТП сталася 07 серпня 2021 року, а потерпілий помер [INFO] , тобто більше аніж 3 місяці, він проходив лікування і потерпілою очевидно були витрачені значні кошти на його лікування. Окрім того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про виплату страхового відшкодування саме моральної шкоди та його розміру. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги були судом задоволені частково, у розмірі 77,27 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1700 грн. (що становить 77,27 % від 2200 грн.).

Outcome: partial