Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до Дружківського міського\~суду Донецької\~області із позовом, яким просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] уродженця селища Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької області, [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття, а при наявності боргу по аліментам\~до повного його погашення, починаючи з 20 травня 2015 року, згідно виконавчого листа № 229/1703/15-ц від 17.06.2015 року, виданого Дружківським міським судом Донецької області\~з 19 серпня 2022 року, звільнити [PERSON] , [INFO] уродженця селища Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької області, [NUMBER] від сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] що стягуються відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17.06.2015 року, за період з 19 червня 2022 року й до часу набуття цим рішенням законної сили, визнати виконавчий лист № 2/229/800/2015 виданий 17.06.2015 Дружківським міським судом Донецької області таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області із позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття, а при наявності боргу по аліментам до повного його погашення, починаючи з 20 травня 2015 року. 17.06.2015 року було видано виконавчий лист. Вказує, що до серпня місяця син позивача проживав з відповідачем, однак починаючи з 19.08.2022 року, у зв`язку із повномасштабною війною росії проти України, позивач із своїми сином та сім`єю позивача переїхали проживати в м. Біла Церква, Київської області. Крім того, його син тренується у відділенні баскетболу в Комунальному закладі Білоцерківської міської ради дитячо-юнацькій спортивній школі 1. Зазначає, що з того часу син мешкає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні, тому виникла необхідність звернутись до суду за захистом свого права. Ухвалою судді Дружківського міського суду Донецької області від 23.01.2023 року вказані матеріали цивільної справи передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2023 року позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які позивач виконав. 02.03.2023 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, на адресу суду надіслала заяву. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статті 15 ЦК України, 4 ЦПК України закріплюють право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 17.06.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено частково. Стягнуто щомісяця з [PERSON] , [INFO] , уродженця селища Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької області, РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття, а при наявності боргу по аліментам до повного його погашення, починаючи з 20 травня 2015 року. Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню. Стягнуто з [PERSON] у дохід державного бюджету м. Дружківка судовий збір у сумі 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підставами виникнення зазначених вимог, як зазначено в позові, стало те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] фактично проживає із батьком [PERSON] . Статтею 179\~СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частина 1статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст.\~273\~ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. ч. 2 та 3\~ст. 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст.\~181\~СК\~України та на підставі звільнення сплати аліментів.\~ Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а\~ст.. 273 СК України\~додатково вказує на підстави звільнення виплати аліментів. У підпункті 1 пункту 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як передбачено ч. 3\~ст. 183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України\~встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч. 2\~ст.\~157\~СК\~України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд не бере до уваги заяву відповідача, оскільки відсутні будь які докази, які б підтверджували факт перебування дитини з відповідачем. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. З приводу позовної вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підглядає виконанню, суд зазначає, що ця вимога є похідною від основної вимоги, тому у зв`язку з відмовою у задоволенні основної вимоги зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed