Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 11 травня 2021 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання, відповідно до якого передала у власність відповідачу належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався довічно повністю її утримувати. Позивач вказує, що з липня 2021 року відповідач не виконує умови договору, не надає їй ніякої матеріальної допомоги, не забезпечує харчуванням, доглядом, ліками, тому вона просить суд визнати розірваним договір довічного утримання, укладений 11 травня 2021 року між нею та відповідачем посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Богун І.А. зареєстрований в реєстрі за № 655; визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 46,5 кв. м., житловою площею 25,8 кв. м. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2021 року [PERSON] (відчужувач) уклала з [PERSON] (набувач) договір довічного утримання, відповідно до якого передала у власність відповідачу належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 46,5 кв. м., житловою площею 25,8 кв. м. (п. 1 Договору), а відповідач зобов`язався довічно повністю утримувати її, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, ліками, лікуванням, необхідною допомогою, в тому числі матеріальною у розмірі одного прожиткового мінімуму, (п. 4,5 договору). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Богун І. А., зареєстровано в реєстрі за № 655. Право власності відповідача на зазначену квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 липня 2023 року. Згідно із ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідач не надав суду заперечень проти обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, у своїй заяві просив суд задовольнити позовну заяву позивача про розірвання довічного утримання. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~756\~ЦК України\~у разі\~розірвання договору\~довічного утримання\~(догляду)\~у зв`язку\~з невиконанням\~або неналежним\~виконанням набувачем\~обов`язків\~за договором,\~відчужувач набуває\~право власності\~на майно,\~яке було\~ним передане,\~і має\~право вимагати\~його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, тому є підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved