Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

20.11.2023 року [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Ейбут Є.І., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту народження громадянина України на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , [INFO] [INFO] в Мелітопольському пологовому будинку народила хлопчика вагою 3610г., зріст 56 см. Вказаний факт підтверджується випискою про новонародженого від 15.01.2023р., виданою Мелітопольським обласним пологовим будинком, згідно якої [PERSON] [INFO] народила дитину чоловічої статі. Одночасно з цим, вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.01.2023р. Сімферопольським районним відділом РАЦС №3 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, на ім`я [PERSON] , [INFO] . 30.09.2023р. між заявницею та батьком дитини [PERSON] , відділом актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) укладено шлюб, актовий запис №1907. Згідно вказаного свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . В подальшому заявниця звернулась до відділу ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою зареєструвати народження дитини згідно законодавства України, але їй видано відмову у проведенні державної реєстрації №2058/32.23-04-05 від 09.11.2023р. Згідно отриманої відмови у проведенні державної реєстрації останній рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини. Таким чином, заявниця позбавлена можливості зареєструвати народження дитини згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому закордонний паспорт для оздоровлення дитини за кордоном, а також разом з дитиною відвідувати своїх знайомих та родичів, які проживають на підконтрольній Україні території, поставити на облік дитину, яка є внутрішньо переміщеною особою, а тому звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт народження дитини чоловічої статі на ім`я [PERSON] [INFO] в м. Мелітополь, Запорізька область, України, у батьків: мати - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Орлове, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянка України, батько - [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ясне, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянин України. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. До початку судового засідання представник заявниці [PERSON] - адвокат Ейбут Є.І. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі заявниці. Крім того, зазначила, що заяву [PERSON] про встановлення факту підтримують та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, але 21.11.2023 року до суду було подане клопотання за підписом начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Л.Літовкіної, в якому остання просила розглянути справу без представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Частиною 1 ст. 144 СК України встановлено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VІ, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно зі ст. 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 4 ст. 13 вищезгаданого Закону підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою України, 30.09.2023 року зареєструвала шлюб з громадянином України - [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис 1907. Прізвище після реєстрації шлюбу остання змінила на « [PERSON] ». Вказане стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30.09.2023р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (а.с 11). Також, в судовому засіданні встановлено, що 11.01.2023 року у пологовому будинку міста Мелітополь, тобто на тимчасово окупованій території, у породіллі [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , народився хлопчик, зріст при народженні 56 см., вага 3610 гр., що підтверджується випискою про новонародженого, виданою «Государственным бюджетным учреждением здравоохранения «Мелитопольский областной родильный дом» (а.с. 10). Окрім цього, факт народження [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25.01.2023 року «99100031 Симферопольским районным отделом ЗАГС №3 Департамента ЗАГС Министерства юстиции Республики Крым», серія [NUMBER] , актовий запис про народження №110239910003100089006 від 25.01.2023 (а.с. 9). В даному свідоцтві в графі «батько» зазначено [PERSON] , при цьому у графах «громадянство», «дата народження» та «національність» батька зазначені прочерки, а в графі «мати» вказана [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Отже, враховуючи зазначене вище, відомості про батька вносились зі слів матері дитини. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими з 20.02.2014 року. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року «Про затвердження територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (зі змінами) до тимчасово окупованих територій відноситься територія Терпіннівської об`єднаної територіальної громади (до якої відноситься с. Орлове Мелітопольського району Запорізької області) та територія Мелітопольської міської територіальної громади (до якої відноситься місто Мелітополь). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, дитина - [PERSON] , який народився [INFO] , був народжений на тимчасово окупованій території. Заявниця [PERSON] зверталась до відділу ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою зареєструвати народження дитини згідно законодавства України, але їй видано відмову у проведенні державної реєстрації, оскільки нею не було надано належних документів, що підтверджують факт народження дитини. Зазначене вбачається з листа №2058/32.23-04-05 від 09.11.2023 (а.с. 12). Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця [PERSON] вказує, що вона позбавлена можливості зареєструвати народження дитини згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому закордонний паспорт для оздоровлення дитини за кордоном, а також разом з дитиною відвідувати своїх знайомих та родичів, які проживають на підконтрольній Україні території, поставити на облік дитину, яка є внутрішньо переміщеною особою, тому і звернулася до суду із даною заявою про встановлення факту народження дитини. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Главою 1 розділу 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року (в редакції, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 3431/5 від 01.10.2020 року), з наступними змінами, визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою (п. 2 глави 1 розділу III в редакції Наказу Міністерства юстиції № 3431/5 від 01.10.2020року). Державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (п. 8 глави 1 розділу ІІІ в редакції Наказу Міністерства юстиції № 506/5 від 15.02.2022 року). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, встановлюючи наявність факту народження громадянкою України - [PERSON] ( [INFO] , уродженкою с. Орлове, Мелітопольского району Запорізької області, Україна, зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] ) [INFO] в м. Мелітополь, Запорізька область, тобто на тимчасово окупованій території, дитини чоловічої статі, вагою 3610 гр., суд вважає за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані органами, їх посадовими особами на тимчасово окупованій території України і де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме: виписку про новонародженого, видану «Государственным бюджетным учреждением здравоохранения «Мелитопольский областной родильный дом»; свідоцтво про народження, видане 25.01.2023 року « [NUMBER] Симферопольским районным отделом ЗАГС №3 Департамента ЗАГС Министерства юстиции Республики Крым», серія [NUMBER] , актовий запис про народження №110239910003100089006 від 25.01.2023р. За таких підстав, враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [INFO] в м. Мелітополь, Запорізька область, тобто на тимчасово окупованій території України, у громадянки України [PERSON] , [INFO] , (яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »), народилася дитина чоловічої статі, вагою 3610гр., та, що для проведення державної реєстрації народження дитини на даний час є об`єктивні перешкоди, а тому з метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявниця, суд і дійшов до висновку про можливість часткового задоволення заявлених вимог [PERSON] та вставлення факту народження в неї дитини на тимчасово окупованій території. Разом з тим, враховуючи, що, як вже було встановлено в судовому засіданні раніше, у свідоцтві про народження дитини відомості про батька вносились зі слів матері, тобто у відповідності до ст. 135 СК України, а шлюб між [PERSON] та заявницею [PERSON] був укладений 30.09.2023 року, тобто більше ніж через дев`ять місяців після народження [PERSON] , а відтак в суду відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] в частині зазначення в актовому записі про народження дитини батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ясне, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і у п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі наведеного та,

Outcome: partial