Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

15.09.2023 позивач [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] , зі змісту якого просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19.11.2005 вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.12.2019 розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області. Від шлюбу у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач з 2012 року не цікавиться життям дитини, її навчанням, здоров`ям, її уподобаннями та здібностями, не утримує її матеріально. Відповідача не цікавить духовний та матеріальний світ доньки. Життя відповідача присвячено лише задоволенням своїх власних потреб, має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Донька не знає батька, її вихованням займається її чоловік, з яким вона 07.03.2023 уклала шлюб. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.10.2023. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 20.11.2023. 20.11.20232 сторони, їх представники та представник третьої особи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи. Позивач надав заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач на електронну адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.(а.с. 45-46). Представник Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради надав висновок від 15.11.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та просив справу розглядати без його участі та задовільнити позов. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [INFO] у сторін, від шлюбу, народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 15.06.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №467 від (а.с. 11). 12.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/12381/19 (а.с. 12 -13). Позивач [PERSON] 07.03.2023 уклала шлюб з [PERSON] проте її прізвище після укладання шлюбу - [PERSON] (а.с. 24). [PERSON] [INFO] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 26.01.2023 № 1827-5002537180 (а.с. 15-16). Згідно характеристики наданої за місцем навчання [PERSON] 2006 року народження, учениці 11-А класу правового профілю Ліцею «Інітіум» міста Сєвєродонецька Луганської області, остання навчалась у Ліцеї з 10 класу. Зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, дисциплінована учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно підтримує зв`язок з навчальним закладом (а.с. 17). Відповідно довідки правового профілю Ліцею «Інітіум» міста Сєвєродонецька Луганської області від 28.08.2023 №161-вс, вбачається, що за період навчання [PERSON] з 01.09.2021 по 31.05.2023 вихованням доньки займалася лише мати [PERSON] : цікавилась успішністю доньки, спілкувалася з вчителями, класними керівниками, відвідувала батьківські збори. Батько [PERSON] , [PERSON] , контакту з адміністрацією та класним керівником Ліцею «Інітіум» за період з 01.09.2021 по 31.05.2023, не підтримував, успішністю доньки не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 19). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 15.11. 2023 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2012 року не проживає з родиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 23.10.2023 відповідач [PERSON] через систему "Електронний суд" подав заяву в якій вказує, що визнає позовні вимоги, дійсно не проживає з позивачем та донькою багато років, а тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини Отже, суд встановив, що між сторонами існува спір з приводу виконання [PERSON] , як батьком, батьківських обов`язків відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та доцільності позбавлення його батьківських прав за заявою матері дитини та стягнення аліментів. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Проте, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого в них народилася [INFO] дочка - [PERSON] . З 2012 відповідач не цікавиться життям дитини, її навчанням, здоров`ям, її уподобаннями та здібностями, не утримує її матеріально. Батько також не цікавиться навчанням дочки, жодного разу не був на батьківських зборах та не спілкувався з вчителями хоча дитина вже навчається у 11-А класі правового профілю Ліцеї «Інітіум», це засвідчено письмовими доказами з місця навчання дитини Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 15.11.2023 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] не проживає з родиною з 2012 року, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її внутрішнім не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд, враховуючи обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на її утримання на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею вразі, якщо на час розгляду справи опіка над нею не встановлена. Згідно ч. 1 ст. 183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є зобов`язання батьків утримувати дитину, яка потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надала суду жодного доказу того, що вона за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможна надавати її своїй малолітній дитині. Стягнення аліментів проводиться з дня пред`явлення позову, як те передбачено ч.1 ст.191 СК України. В даному випадку позов пред`явлено 15.09.2023 Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнає, про що, через канцелярію суду подано заяву 23.10.2023, яка зареєстрована під № 35929 (а.с.45). Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, та матеріалам справи, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду 15.09.2023 позивачем сплачено за квитанцією № 125Т006М3В 1073,60 грн. судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач позов визнав то стягненню з нього підлягає 50% від сплаченого судового збору, а саме - 536,80 грн., а інші 536,80 грн підлягають поверненню позивачеві з державного бюджету. За вимогу про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", отже судовий збір підлягає стягненнню з відповідача на користь держави в сумі 536,80 рн, оскільки він визнав позов і в цій частині.

Outcome: approved