Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - «ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір №6090241 в електронній формі, відповідно до якого відповідачу були надані кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 8000 грн, строком на 30 днів зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Пункт 2.4.1. Договору передбачає зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. Договору. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується довідкою, яка видана ГО АТ КБ «ПриватБанк» ТОВ «Мілоан». ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому грошові кошти в обсязі та у строки, визначеними умовами кредитного договору. 28 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № 42-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача. Станом на 17.12.2020 сума заборгованості відповідача відповідно до витягу з особового рахунку за кредитним договором становить 23560,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8000,00 грн, простроченої заборгованості за комісією - 800,00 грн, простроченою заборгованістю за процентами - 10920,00 грн, строкової заборгованістю за штрафами та пенями - 3840,00 грн. Відповідачу 13.11.2020 було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, не виконані. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по кредитному договору, представник позивача просить стягнути з відповідача 23560,00 грн заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 11.10.2022 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначивши серед іншого, що позивачем стягуються відсотки, нараховані поза межами строку кредитування, незаконно пролонговано дію кредитного договору, подано неповний примірник Кредитного договору без узгодженої сторонами редакції Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», що є невід`ємною частиною Кредитного договору, відсутності серед доказів первинних бухгалтерських документів, а також належних доказів відступлення права вимоги. Крім того, відповідач заявив про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені, а також, просив суд стягнути з позивача судові витрати у вигляді документально підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 20.03.2023 на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 09.06.2023 задоволено клопотання представника позивача. Витребувано у Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» інформацію про перерахування 11 липня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН»(код ЄДРПОУ 40484607) на рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошових коштів за кредитним договором № 6090241. 25.07.2023 на адресу суду від Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» надійшла витребувана інформація про зарахування 11.07.2019 на рахунок відповідача [PERSON] грошових коштів за Кредитним договором № 6090241 від ТОВ «Мілоан» 15.08.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. про долучення доказів про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся. При цьому, 23.11.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якому він частково визнав позовні вимоги. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 11.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 6090241 (далі-Договір), відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 8 000 грн., строком користування на 30 днів, з 11.07.2019, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 10.08.2019 (а.с. 6-8). За змістом п. 6.1., п. 7.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Міліон» та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладання ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Міліон» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання на наслідки (п.6.4 кредитного договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 кредитного договору). Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.2, 1.6 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит до 10.08.2019 і сплатити комісію за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Сукупна вартість кредиту складає 4400 грн в грошовому виразі та 669,00 відсотків річних у процентному значенні реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 Договору. Загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12400 грн. Комісія за надання кредиту: 800 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користуванням кредитом: 3600 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користуванням кредитом. У відповідності до розділу 2 кредитного договору: кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 кредитного договору). Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом за базовою ставкою здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (пп.2.2.2 кредитного договору). Відповідно до п.2.3.1. кредитного договору визначено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти за базовою ставкою, визначеною Кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за Договором на дату здійснення пролонгації. У разі, якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню у повному обсязі. Згідно із ч.4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.4.1 цього Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлення графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Як свідчить графік платежів за кредитним договором № 6090241 від 11.07.2019, який є додатком №1 до Договору, дата платежу 10.08.2019, сума платежу 12400,00 грн, яка складається із: 8000 грн суми кредиту; 3600 грн. процентів за користування кредитом та 800 грн. - комісія за надання кредиту (а.с.9). Анкета-заява на кредит № 6090241 від 11.07.2019 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві (а.с. 15). Довідка ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію свідчить про те, що [PERSON] , з яким укладений договір №6090241 від 11.07.2019, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор F5855, час відправки ідентифікатора позичальнику: 11.07.2019 та містить номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор (а.с.10). Факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі 8000 грн. підтверджено довідкою ТОВ «Мілоан» від 08.08.2022, інформацією наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 09.06.2023 про зарахування 11.07.2019 ТОВ «Мілоан» на рахунок відповідача [PERSON] грошових коштів за кредитним договором № 6090241. 28.11.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 42-МЛ, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредиторові права вимоги до Боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників. Згідно реєстру боржників до Договору факторингу №42-МЛ від 28.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №6090241, загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 23560 грн., з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 10920 грн. - сума заборгованості за процентами, 800 - сума заборгованості по комісії, 3840,00 грн- заборгованість по штрафах/пені (а.с. 21). Відповідачу 13.11.2020 було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, не виконані. Як вбачається з виписки з особового рахунка за кредитним договором №6090241 станом на 07.12.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 23560 грн., з яких: 8 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10920 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 800 - прострочена заборгованість за комісією, 3840,00 грн -прострочена заборгованість за штрафами і пенями. Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Судом встановлено, що 11.07.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено було укладено кредитний договір № 6090241 (далі-Договір), відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 8 000 грн., строком користування на 30 днів, з 11.07.2019, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 10.08.2019. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 10.08.2019, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 23560 грн., яка складається з 8 000 грн. - простроченої заборгованість за сумою кредиту; 10920 грн. - простроченої заборгованість за процентами, 800 - простроченої заборгованість за комісією, 3840,00 грн простроченої заборгованість за штрафами і пенями. Аналіз, наданої позивачем копії відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками та пенею нараховувалася поза межами строку дії договору. Водночас, як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Суд звертає увагу, що згідно з умовами пунктів 1.3, 1.4. кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів з 11.07.2019, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 10.08.2019. Як зазначалося вище, п.2.3.1. кредитного договору визначено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти за базовою ставкою, визначеною Кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за Договором на дату здійснення пролонгації. У разі, якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню у повному обсязі. Згідно із ч.4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.4.1 цього Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлення графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 10.08.2019, але не вказано іншої умови, зокрема, «або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1. цього договору». Таким чином, за умовами кредитного договору сторони погодили строк його дії до 10.08.2019, тому саме із зазначеної дати, кредитодавець ТОВ «Мілоан» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом та пеню. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню припинилося зі спливом строку дії договору 10.08.2019, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом та пені не відповідає вимогам закону. Суд не бере до уваги нарахування процентів у розмірі 10920грн. та пені у розмірі 3840 грн. з посиланням на вищезазначені пункти кредитного договору, як на підставу нарахування процентів і пені після настання терміну (дати) повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням чинного законодавства та зазначеним висновкам Верховного Суду. Крім того, посилання позивача у позові на те, що такий розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів та пені. У той же час, позивач позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України не заявляє. Водночас, як зазначалося вище, погоджена сторонами загальна вартість кредиту для позичальника, складалася з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12400 грн., з яких: 8000,00 грн. кредит, 3600,00 грн проценти за користуванням кредитом 800,00 грн. комісія за надання кредиту. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за період з 10.08.2019 по 07.09.2019 включно, відповідачем первісному кредитору було сплачено 10.08.2019 - 1400,00 грн., 18.08.2019 - 1560,00 грн., 25.08.2019 - 1400,00 грн., 01.09.2019 - 680,00 грн., 04.09.2019 - 680,00 грн., 07.09.2019 - 680,00 грн, на загальну суму 6400,00 грн. Відтак, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача в користь позивача суми заборгованості лише за тілом кредиту, проте, з вирахуванням коштів, які відповідач сплачував в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, яка виходячи з розрахунку (12400грн.-6400грн.) становить 6000,00 грн. При цьому, виходячи з викладеного вище, недоведеності приведених у позові обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та пені нарахованих за межами строку кредитування. Разом з тим, представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог у частині стягнення пені. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як убачається із матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені за період з 18.08.2019 по 04.10.2019. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Беручи до уваги положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023, позивач звернувся до суду 12.08.2022, тобто в період дії карантину. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності звернення з позовними вимогами у частині стягнення пені до суду, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений, ураховуючи зазначене. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем, відповідно до постанові в справі №755/13805/16-ц від 14 червня 2023 року. З урахуванням того, що в задоволені позову у частині стягнення пені відмовлено, у зв`язку із недоведеністю приведених у позові обставин, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Ураховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню у розмірі 6000,00 грн. Що стосується вимог про відшкодування позивачем на користь відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представник відповідача подав договір про надання правничої (правової) допомоги №2181 від 21.09.2022, укладений між адвокатом Яресько Т.В. та Широковим В.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, акт приймання-передачі послуг № 1 від 05.09.2022, квитанцію про оплату послуг адвоката, додаток №2 від 11.11.2022 до Договору №2181 від 21.09.2022, акти приймання-передачі послуг № 1 від 15.11.2022 та від 16.01.2023, квитанції про оплату послуг адвоката. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial