Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06 серпня 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, запис №688. За час спільного проживання вони мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життя, що породжувало в сім`ї непорозуміння і конфлікти, у зв`язку з чим їхнє подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало суперечити інтересам кожного з них та їхніх дітей, а тому не бажає підтримувати подружні відносини з відповідачем у майбутньому. Спільне проживання припинено 12 років тому. Сім`я фактично розпалася. Шлюб носить формальний характер. Примирення з [PERSON] є неможливим. Спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя вони з відповідачем не мають. До того ж відсутній спір щодо місця проживання дітей, так як [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття, а донька [PERSON] , якій 17 років, самостійно визначила місце свого проживання з нею, позивачем по справі. Просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в котрій позовні вимоги визнав, просив розгляд справи провести без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 серпня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюбу, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №688 від 06.08.1994 року та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають трьох дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які достягли повноліття, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.08.1995 року, серії [NUMBER] від 28.10.2003 року та серії [NUMBER] від 01.02.2006 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 536,80 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved