Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачкою, зареєстрований 07 вересня 2007 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №964. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що з 07 вересня 2007 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, між ними втрачено всі фізичні та духовні зв`язки, більше року проживають окремо, перебування у шлюбі має формальний характер, примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, тому вважає, що шлюб потрібно розірвати. Судові витрати просить з відповідачки не стягувати. 19 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не подавала. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, місце і час судового засідання, у судове засідання не з`явився повторно, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України та за згодою позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 07 вересня 2007 року перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №964. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14 жовтня 2008 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.8). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало припинення сімейно-шлюбних відносин, відсутність ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, примирення між сторонами неможливе. За змістом ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст.51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4 ст.\~56\~СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив судові витрати з відповідача не стягувати, а покласти їх на нього, тому суд вважає, що судові витрати у сумі 1073,60 грн залишаються за позивачем.

Outcome: approved