Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

18 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 42\~545 грн. 50 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 768грн. 40 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 лютого 2011 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити 1650 доларів США, що на даний час становить 43375игр. 50 коп.,за умови повернення зазначеної суми до 15 квітня 2011 року. На цих умовах між ними був укладений договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші. Однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, на неодноразові звернення до нього з вимогою про повернення грошей, постійно обіцяв повернути кошти, але повернув йому 27 вересня 2018 року тільки 800 грн., і знову переховується, на контакт не виходить. Позивач вважає, що частковою сплатою боргу відповідач визнав наявність заборгованості, а строк позовної давності необхідно обраховувати з 27 вересня 2018 року, при цьому сума заборгованості складає 42545 грн.50 коп., виходячи з розрахунку: 1650 доларів США х 26,27 грн. -800 грн. = 42545 грн.50 коп. Позивач зазначає, що раніше звертався 12 вересня 2019 року з таким же позовом до [PERSON] , але ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року позовна заява була повернута йому з роз`ясненням можливості повторного звернення до суду у встановленому законом порядку. Позивач також просив поновити йому строк для звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів з 20 жовтня 2018 року. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.04.2020 року підготовче засідання у справі закрито і справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Лапко В.П. не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи, надали заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе відповідно до ч.2\~ст.247 та \~ст.\~280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено,\~що відповідач [PERSON] 24 02.2011 року власноруч склав боргову розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 13 тисяч 200 гривень ( прописом зазначивши тринадцять тисяч триста гривень), які зобов`язався повернути до 15 квітня 2011 року.(а.с.4). В тексті цієї ж розписки після дужок із зазначенням суми боргу прописом міститься наведений запис «1650 $». На листі, де написана розписка, внизу міститься запис [PERSON] від 27.09.2018 року про отримання від Авдієнка Федора 800 грн. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За змістом частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція неодноразово підтверджена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16. Оскільки боргова розписка надана до суду позивачем, суд вважає, що боржник [PERSON] не виконав свій обов`язок по повернення боргу [PERSON] . Між тим, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначені висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У звязку з чим, суд, досліджуючи текст боргової розписки [PERSON] від 24 02.2011 року, встановив, що останній взяв у борг у Мараховського 13300 грн. (з урахуванням суми боргу, зазначеної прописом), а не 1650 доларів США, як вказує позивач, оскільки на час складання розписки позивачем офіційний курс долара США, встановлений Національним Банком України, становив 7.9327\~грн.\~за 1\~долар\~США,\~що не\~співпадає із\~сумою наданого\~боргу.\~ Текст\~боргової розписки\~не свідчить\~прол те,\~що сторони\~ договору\~позики визначили\~грошовий еквівалент\~зобов`язання в\~іноземній валюті. Тому з урахуванням того, що оригінал боргової розписки знаходився у позивача, а також положень ст. 545 ЦК України суд вважає, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано, і позов [PERSON] в частині повернення суми боргу за наданою розпискою є обґрунтованим. Наслідки спливу\~позовної давності\~визначені статтею\~267\~ЦК України,\~відповідно до\~якої заява\~про захист\~цивільного права\~або інтересу\~має бути\~прийнята судом\~до розгляду\~незалежно від\~спливу позовної\~давності(ч.2). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення(ч.3). Сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові(ч.4). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту(ч.5). Під час звернення до суду із зазначеним позовом [PERSON] заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин, та просив поновити йому строк для звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів з 20 жовтня 2018 року, посилаючись на те, що [PERSON] повернувши йому 27 вересня 2018 року 800 грн., по суті визнав борг. Крім того, він раніше звертався 12 вересня 2019 року до суду з таким же позовом до [PERSON] , але ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року позовна заява була повернута йому з роз`ясненням можливості повторного звернення до суду у встановленому законом порядку. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такий правовий висновок зроблений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц. Зазначені висновки відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Посилання [PERSON] на те, що часткова сплата відповідачем свого боргу 27 вересня 2018 року та звернення позивача до суду у вересні 2019 року з аналогічним позовом переривають перебіг позовної давності, суд не може прийняти до уваги, оскільки переривання позовної давності можливе виключно в межах її строку. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 211/5281/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 755/15853/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 316/1703/15-ц, у постанові КЦС ВС від 20.03.2019 у справі № 648/3491/15-ц . Поновлення строку позовної давності полягає в тому, що суд, визнавши, що строк пропущено з поважної причини, поновлює перебіг строку позовної давності. Суд зазначає,\~що [PERSON] ,\~подаючи \~позов з\~пропуском строку\~позовної давності,\~ не\~навів причини,\~які з\~об`єктивних,\~незалежних від\~позивача підстав\~унеможливлювали або\~істотно утруднювали\~своєчасне подання\~позову, \~тобто можуть бути визнані поважними для захисту його порушеного права. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору, покладаються на позивача відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed