Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.05.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.01.2022 позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказував, що з причин того, що під квартири не передбачено виділ земельної ділянки, виникла потреба у реальному виділі кватири [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомого майна. В своїй позовній заяві просив припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Просив взнати за ним право власності та виділити в окремий об`єкт нерухомого майна індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS] у складі відповідних приміщень. Просив визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] та визнати, що відповідно до вимог БТН для обслуговування будинку необхідна площа земельної ділянки 201 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.05.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Третя особа Полтавська міська рада 16.06.2023 подала до суду письмові пояснення на позовну заяву, де зазначила, що Полтавська міська територіальна громада проти позову заперечує. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави 26.09.2023 закрито підготовче провадження в даній справі. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду позовній заяві обставини. Інші особи в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2022 є власником квартири [ADDRESS] . Квартира належить позивачу на праві власності. Статтею 361\~ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367\~ЦК передбачено,\~що майно,\~що є\~у спільній\~частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При поділі майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності (ст. 372 ЦК України), майно може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу право спільної сумісної власності на майно припиняється. При цьому частки співвласників є рівними, але можуть бути змінені за домовленістю співвласників, за законом або на підставі рішення суду. На самостійні об`єкти можуть бути поділені об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, в тому числі квартири. Не підлягають поділу об`єкти, до яких входять самочинно збудовані/реконструйовані/переплановані об`єкти. Поділ можливий лише після визнання права власності. У постанові Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~19\~травня 2021\~року у\~справі N\~501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом та обираючи на власний розсуд спосіб захисту свого права [PERSON] просить виділити йому квартиру [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомого майна. Разом з тим, питання виділу частки зі спільної часткової власності врегульовано ст. 364 ЦК України, якою встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, а також право одержати від інших співвласників грошову/матеріальну компенсацію вартості його частки, якщо виділ у натурі частки не допускається згідно з законом або є неможливим (неподільна річ). Внаслідок виділу припиняється право спільної часткової власності, особа набуває право власності на виділене майно та право власності підлягає державній реєстрації. Питання виділу частки зі спільної сумісної власності врегульовано ст. 370 ЦК України. Встановлено судом та не заперечується позивачем, квартира [ADDRESS] не перебуває у спільній власності. Матеріали справи не містять жодних даних щодо власника та/чи балансоутримувача будинку по [ADDRESS] в цілому. Оскільки квартира [ADDRESS] не перебуває у спільній власності, суд приходить до висновку, що такий об`єкт нерухомого майна не може бути предметом виділу/поділу. Також в поданій до суду позовній заві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що виділ квартири є необхідним з метою виділу земельної ділянки. Підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено статтями 116, 118 ЗК України. Згідно із частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. Позивач у встановленому законом порядку до уповноваженого органу з питання отримання земельної ділянки у власність чи у користування не звертався, а відповідач Київська районна в місті Полтаві рада жодних права позивача на користування чи володіння земельною ділянкою не порушувала. Твердження позивача про те, що квартира [ADDRESS] фактично відповідає визначенню індивідуальний житловий будинок садиба, судом оцінюється критично. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями Натомість, як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником нерухомого майна, яке в розумінні норм ст. 382 ЦК України має статус квартири. Наданий до суду висновок № 21 від 28.03.2023 не є висновком експерта в розумінні норм ст. 102 ЦПК України. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, визначає Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року. Однією з умов підготовки висновку щодо технічної можливості поділу/виділу об`єкта нерухомого майна є наявність документа, який підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою. Натомість, як встановлено судом, позивач не тільки не має документів, які б підтверджували його право на користування (право власності) земельною ділянкою, але і не звертався у встановленому законом порядку до уповноважених органів з цього питання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимоги позивача про визнання судом тієї обставини, що для обслуговування належного йому на праві власності об`єкта нерухомого майна технічно необхідною є земельна ділянка площею 201 кв.м. не можуть бути задоволені судом, оскільки суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи. Звертаючись до суду з даним позовом, фактично позивач заявляє вимоги про зміну статусу нерухомого майна всупереч встановленому законом порядку. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed