Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ [PERSON] звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), передану у колективну власність реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Воровського, Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Рудня Черняхівського району Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в селі Рудня Черняхівського (нині Житомирського) району Житомирської області померла її мати [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла в рівних частках своєму сину - [PERSON] та онуку [PERSON] . Вказані у заповіту спадкоємці спадщину у встановленому законом порядку після смерті заповідача не прийняли. Позивач зазначає, що спадщину після смерті матері прийняла вона шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої та як спадкоємець першої черги спадкування за законом, звернулась до державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, державний нотаріус 04.07.2023 року виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не був поданий правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім. Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району. В позасудовому порядку позивач не має можливості оформити право на спадщину після смерті матері, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.09.2023 справа №293/1415/23 передана на розгляд судді Збаражського О.М. 13.09.2023 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 16.10.2023. Постановлено витребувати у державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . 19.09.2023 на виконання вимог ухвали суду від 13.09.2023 Черняхівською державною нотаріальною конторою надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру на померлу [PERSON] 16.10.2023 суд закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду по суті на 20.11.2023. 20.11.2023 сторони в судове засідання не прибули. Позивач [PERSON] згідно позовної заяви, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, згідно поданої заяви від 16.11.2023 Черняхівська селищна рада просила розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні 20.11.2023 суд розглянув справу та ухвалив рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 28.04.2003 в с.Рудня Черняхівського району Житомирської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). За життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЖТ №147517, згідно якого остання набула право на земельну частку (пай) в реформованому колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Воровського, Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.18). Після смерті [PERSON] вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений, що підтверджується оголошенням про втрату сертифікату серії ЖТ №147517 та визнання його недійсним, розміщеним у газеті «Нове життя» №27 від 07.07.2023 (а.с.19). 24.07.1998 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму сину - [PERSON] та внуку [PERSON] , вказаний заповіт посвідчений секретарем Очеретянської сільської ради 24.07.1998 року та зареєстрований в реєстрі за №5 (а.с.8). Відповідно до довідки № 10, виданої 17.02.2022 Очеретянським старостинським округом №10 Черняхівської селищної ради Житомирської області, [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після смерті [PERSON] в її будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.16). Відповідно до довідки №9 виданої 17.02.2022 Очеретянським старостинським округом №10 Черняхівської селищної ради Житомирської області, після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла її дочка [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої (а.с.17). Родинні відносини позивача [PERSON] та [PERSON] підтверджуються наступними документами: свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.12); витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.13,14); свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.15). 04.07.2023 постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із не поданням нею правовстановлюючого документа на вищевказану земельну частку (пай) реформованому колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Воровського, Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.20). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) сформованого за №73112788, 07.07.2023, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена (а.с. 21). Згідно заяв поданих до суду 09.09.2023 [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відмовляються від прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.24, 27). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч.1 ст.524 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Положеннями статті 553 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до норм частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України в редакції від 16.01.2003 року, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). За п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р.№ 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.2 цього ж Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ Позивач звернулась із даним позовом та просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування за законом, що належала її матері [PERSON] . Ступінь родинних відносин померлої [PERSON] та позивача підтверджується матеріалами справи. Право на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім. Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області набуто [PERSON] за життя, тому відповідно, її майнові права увійшли до складу спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, однак спадкоємці визначені у її заповіті спадщину у порядку, передбаченому нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року не прийняли. До майна [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відтак, позивач одержала право на спадщину в порядку спадкування за законом, оскільки входить до кола спадкоємців першої черги, як донька [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, спадщина після смерті [PERSON] була прийнята її донькою [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном померлої, що відповідає положенням ст. 529 п.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. За мотивами викладеними Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, провадження № 61-11869св19, «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним...». Однак, оформити право на земельну частку (пай) позивач у позасудовому порядку не має можливості, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №147517 виданий на ім`я [PERSON] втрачено. Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука В.І. 04.07.2023, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім. Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області відмовлено, оскільки спадкоємцем не було подано правовстановлюючий документ на вищевказану земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З роз`яснень п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, на час відкриття спадщини, спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) в реформованому КСП ім. Воровського Очеретянської сільської ради Черняхівського району Житомирської області згідно сертифіката серії ЖТ № №147517, а також враховуючи, що позивач є спадкоємцем вказаного спадкового майна, зазначений сертифікат про право на земельну частку (пай) втрачено, а тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved