Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольської Катерини Костянтинівни (далі - третя особа, Державний нотаріус Трипольська К.К.), у якому просить визнати за позивачем право власності на банківський вклад, з усіма відсотками на момент виплати, в розмірі 46 317,90 грн., що знаходиться в АТ КБ «Приватбанк», як спадкоємця після смерті бабусі [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , позивач звернулася до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори м. Запоріжжя із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно - грошові вклади в АТ КБ «Приватбанк», але постановою від 18.12.2020 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на неможливість встановлення місця відкриття спадщини. У той же час, позивачем із відповіді на нотаріальний запит стала відома інформація про номери рахунків та розмір банківського вкладу в АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що з усіма відсотками на момент виплати становить 46 317,90 грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 1216, 1221-1223, 1268-1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника позивача Адвокатське бюро "Середи Дмитра" в особі адвоката Середи Дмитра Миколайовича до РУ АТ КБ "Приватбанк", третя особа: Державний нотаріус Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольскька К.К. про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування за законом, та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2021 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року прийнято до провадження судді вищевказану цивільну справу, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 02.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2022 року відкладено підготовче засідання на 19.08.2022 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці підготовче засідання, призначене на 19.08.2023 року, знято з розгляду та призначено на 16.11.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви представника позивача [PERSON] - Середи Д.М., у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольської Катерини Костянтинівни, про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування за законом - відмовлено та повернуто уточнену позовну заяву позивачу. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2022 року відкладено підготовче засідання на 17.04.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.08.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не доведено спорідненості із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на грошові вклади якої у АТ КБ «Приватбанк» позивач просить визнати право власності, як спадкоємиці. До того ж, позивач не обґрунтував підстави для пред`явлення позову саме до АТ КБ «Приватбанк», а не до нотаріуса. При цьому, нотаріусом здійснено реєстрацію спадкової справи, однак відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість встановити місце відкриття спадщини, що не відповідає Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також відповідач наголосив на невірно обраному позивачем способі захисту, оскільки позивач мав звернутися до суду з позовом про встановлення місця відкриття спадщини або оскаржити дії нотаріуса. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.09.2019 року Шевченківським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно з листом АТ КБ "Приватбанк" від 25.08.2020 року № 20.1.0.0.0/7-200825/3493 на ім`я померлої [PERSON] виявлено депозитні рахунки: № [NUMBER] із залишком 1,18 грн., № [NUMBER] із залишком 0,01 грн., № [NUMBER] із залишком 0 грн.; картка № [NUMBER] із залишком 76317,90 грн. Відповідно до п. 1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору. Згідно зі ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Відповідно до ч. 2 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Як визначено у ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин 1-2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої статті 1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно з частиною 9 статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку (фінансовій установі), а також на грошовий вклад, щодо якого немає заповідального розпорядження, після смерті вкладника може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на загальних підставах. Як слідує з постанови від 18.12.2020 року Третьої Запорізької державної нотаріальної контори м. Запоріжжя позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на неможливість встановлення місця відкриття спадщини на спадкове майно - грошові вклади в АТ КБ «Приватбанк». При цьому, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, що вона є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у встановленому законом порядку; також невідомо коло спадкоємців, що мав встановити нотаріус. Матеріали справи не містять доказів, що позивач визначена єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . При розгляді справ про спадкування суд має перевірити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, які можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. З матеріалів даної справи вбачається, що суд при розгляді справи позбавлений можливості перевірити обставини, які входять до предмета доказування у цій справі. Докази, надані позивачем, суд вважає недостатніми та такими, що не дають змоги суду дійти обґрунтованого висновку про наявність тих обставин, які входять до предмета доказування у цій справі. При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, за змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Водночас, відповідачем у даній справі позивачем визначено АТ КБ "Приватбанк", в якому відкриті депозитні рахунки та картка на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . Натомість, у відзиві на позов представник АТ КБ "Приватбанк" наголошував, що не є належним відповідачем, яким має виступати безпосередньо нотаріус. Ураховуючи те, що доказів оспорювання відповідачем права власності позивача на банківські вклади, розміщені померлою [INFO] [PERSON] у банку, позивачем суду не надано, АТ КБ "Приватбанк" не є належними відповідачем у справі. До того ж, позивачем не вказано у позові, які його права та інтереси були порушені визначеним ним відповідачем у справі. Суд зауважує, що банківська установа не має жодних прав щодо спадкування грошових коштів на рахунках померлого, не є власником грошових коштів вкладника, а лише виконує розпорядження власника рахунку щодо грошових коштів і не може бути стороною цивільних правовідносин у справах про спадкування. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на зазначене, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed