Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Андрощуком С.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва, із позовом, в якому уточнивши позовні вимоги просив визнати, що позивач не є "політично значущою особою" і "національним публічним діячем" з 16.08.2020 року. Позов обрунтовано тим, що АТ "ПУМБ" листом №КНО-33/80032 від 14.01.2021 повідомило позивача про те, що 11.05.1994 по 12.05.1998 він обіймав посаду народного депутата Верховної Ради України, а тому банк відніс позивача до категорії "національних публічних діячів" та підпорядкував відносин з ним, як це передбачено положеннями Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, банк повідомив позивача, що ним встановлено факт належності останнього до національних публічних діячів та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Банк прийняв рішення про віднесення споживача до категорії національних публічних діячів та задіяння обмежень в обслуговуванні останнього у вигляді блокування рахунків, зупинення банківських операцій, зобов`язання надати документи (інформацію), що підтверджують джерела походження активів, прав на такі активи (джерела статків) позивача, його близьких або пов`язаних з ним осіб. Проте норми Закону не поширюються на позивача, також він не є національним публічним діячем, оскільки Закон почав діяти 28.04.2020, а народним депутатом України він був до 12.05.1998 року. Позивач стверджує, що внаслідок такого рішення порушуються його права як споживача фінансових послуг, проявляється непряма дискримінація та порушується право на банківську таємницю. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.06.2023 року представником АТ "ПУМБ" подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 22.11.2012 позивачем було підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, умови якого розміщенні на сайті Банку. На умовах приєднання до ДКБО позивачу було відкрито поточний рахунок. У період часу з 11.05.1994 по 12.05.1998 позивач обіймав посаду народного депутата України ІІ скликання. З огляду на наведені норми законодавства з питань фінансового моніторингу Банк, як суб"єкт первинного фінансового моніторингу, зобов"язаний на постійній основі під час належної перевірки виявляти факти належності клієнта, як нових так і діючих до політично значущої особи. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту фінансової системи України від дій держави, що здійснює збройну агресію проти України, та адаптації законодавства України до окремих стандартів Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмивання грошей (FATF) і вимог Директиви ЄС 2018/843" від 04.11.2022 № 2736-ІХ, який набув чинності 19.11.2022, внесені зміни до Закону № 361-ІХ від 06.12.2019, зокрема змінено визначення "національні публічні діячі" під яким розуміється фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років в Україні визначні публічні функції за наведеними в п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону посадах. Оскільки із такими змінами у законодавсті позивач більше не підпав під визначення національного публічного діяча Банк актуалізував статус позивача і останній був виключений із переліку політично значущих осіб. У зв"язку з чим Банк більше не застосовує до позивача додаткові заходи належної перевірки, оскільки він виключений зі списку "політично значущих осіб". 23.06.2023 від представника АТ КБ "Приватбанк" надійшли пояснення на позовну заяву, в яких сторона відповідача просила закрити провадження у справі посилаючись на те, що за результатами розгляду справи № 757/33022/21-ц було ухвалено рішення про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: АТ "ПУМБ" про встановлення факту, що має юридичне значення. У зв"язку з чим представник вважає, що заявлені позовні вимоги безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. Відповідач АТ «Правекс Банк» не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви. Представники відповідача АТ "ПУМБ" у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце призначеного судового засідання, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутністю представника. Представник відповідача АТ "Правекс Банк" у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце призначеного судового засідання, про причини неявки до суду не повідомив, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що у період часу з 11.05.1994 по 12.05.1998 [PERSON] обіймав посаду народного депутата України ІІ скликання Верховної Ради України. 14 січня 2021 року АТ «ПУМБ» направив [PERSON] лист, яким повідомив, що у зв"язку із тим, що в період з 11.05.1994 по 12.05.1998 позивач займав посаду народного депутата Верховної Ради України, відповідно до вимог Закону, були віднесені Банком до категорії публічних осіб. Згідно з положеннями частини першої статті 270 Цивільного кодексу України, до особистих немайнових прав людини належать серед іншого право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Відповідно до частини третьої статті 273 Цивільного кодексу України, діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Згідно до частини першої статті 275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до положень статті 299 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з частинами першою, другою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Частиною першою статті 302 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Відповідно до положень частини п`ятої Закону України «Про інформацію», кожному гарантовано право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. У відповідності до положень частини першої статті 29 Закону закріплюється право на поширення суспільно необхідної інформації, тобто інформації, що є предметом суспільного інтересу. У такому випадку право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Також, однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. Згідно з положеннями частини 2 статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до положень частини першої, другої статті 11 Закону України «Про інформацію», інформацією про фізичну особу (персональні дані) визнаються відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно з статтями 20 та 21 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Згідно з статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється зокрема на принципі вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом Частиною першою статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачено, що доступ до інформації забезпечується зокрема шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та будь-яким іншим способом. Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах. Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення. Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації. Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом. Відповідно до Додатку до «Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 у формі відкритих даних завантажуються також відомості, що оприлюднюються Мін`юстом, зокрема Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до положень пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи. Згідно пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться зокрема такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Згідно частини першої, другої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються, зокрема у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів. Згідно з частиною першою, другою розділу V «Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10 червня 2016 року № 1657/5, безоплатний доступ до відомостей з Єдиного державного реєстру в електронній формі надається через портал електронних сервісів з метою перегляду, копіювання та друку відомостей щодо юридичної особи. Відомості про юридичну особу серед іншого містять відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Відповідно до положень частини першої, другої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Зокрема: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Відповідно пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» від 30 вересня 2011 року № 10, банківська таємниця за своїм правовим режимом відноситься до таємної інформації з обмеженим доступом, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству й державі. У зв`язку із цим вона суворо оберігається законодавством України. Проте встановлений законом режим банківської таємниці не має абсолютного характеру, оскільки передбачено правомірні правові дії щодо розкриття такого виду інформації. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції закону від 23 березня 2017 року) суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є серед іншого особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку. Частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції закону від 23 березня 2017 року) встановлено, що суб`єкти декларування це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Згідно із частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції закону від 23 березня 2017 року) особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Частиною третьою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції до набрання чинності Законом України від 04 березня 2020 року № 524-IX) встановлено, що персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Згідно з положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати визначені цим Законом додаткові заходи, зокрема, стосовно національних публічних діячів та їх близьких осіб. Пунктом 25 частини першої статті 1 Закону про протидію легалізації (у редакції станом на 05 грудня 2019 року) доходів встановлено, що національні публічні діячі - фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років визначені публічні функції в Україні, зокрема, керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків. Окрім того, відповідно до пункту 37 частини першої статті 1 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (прийнятий 6 грудня 2019 року, набув чинності 28 квітня 2020 року), національним публічним діячем є, серед іншого фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, зокрема керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких прямо чи опосередковано перевищує 50 відсотків. Відповідно до пунктів 38, 41 «12 Рекомендацій Міжнародної групи з протидії відмиванню брудних грошей», публічною посадовою особою (публічним діячем) є фізична особа, яка наділена значущими публічними функціями. Визначення «значущих публічних функцій» всередині країни залежить від певної організаційної структури уряду або міжнародної організації, а також від того, які права і обов`язки пов`язані з тією чи іншою функцією та інших факторів, які необхідно враховувати при оцінці ризиків. Наприклад, значущі публічні функції можуть існувати на федеральному рівні, на рівні регіону або провінції, а також на муніципальному рівні. В 12 Рекомендації FATF (пункт 41) вказується, що одним із підходів до визначення кола національних публічних діячів може бути підхід, заснований на переліку важливих публічних функцій, наприклад прийняття кінцевих рішень щодо публічних закупівель, відповідальність за витрачання бюджетних коштів тощо. У період з 11.05.1994 по 12.05.1998 [PERSON] обіймав посаду народного депутата України ІІ скликання, що не заперечує і власне позивач. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону №361-ІХ від 06.12.2019 визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний додатково під час належної перевірки здійснювати стосовно клієнтів, які (кінцеві бенефіціарні власники яких) є політично значущими особами, членами їх сімей та особами, пов`язаними з політично значущими особами, такі заходи: 1) Мати належну систему управління ризиками з метою виявлення факту належності клієнта або кінцевого бенефіціарного власника клієнта до зазначеної категорії; 2) Одержувати дозвіл керівника суб`єкта первинного фінансового моніторингу для встановлення (продовження) ділових відносин, проведення (без встановлення ділових відносин) фінансових операцій на суму, що дорівнює чи перевищує суму, визначену ч. 1 ст. 20 цього Закону 9незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою); 3) Вживати достатніх заходів з метою встановлення джерела статків (багатства) та джерела коштів, з якими пов`язані ділові відносини чи операції з такими особами; 4) Здійснювати на постійній основі поглиблений моніторинг ділових відносин. Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону № 361-ІХ від 06.12.2019 року зазначено, що національні публічні діячі, це фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, зокрема народні депутати України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту фінансової системи України від дій держави, що здійснює збройну агресію проти України, та адаптації законодавства України до окремих стандартів Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмиванням грошей (FATF) і вимог Директиви ЄС 2018/843» від 04.11.2022 №2736-ІХ, який набув чинності 19.11.2022, внесені зміни до Закону № 361-ІХ від 06.12.2019 року, зокрема змінено визначення «національні публічні діячі» під яким розуміється фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років в Україні визначені публічні функції за наведеним в п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону посадах. З огляду на це вбачається, що АТ «ПУМБ» було виключено [PERSON] із переліку політично значущих осіб. Таким чином, позивач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у розумінні вимог статей 77-80 ЦПК України, щодо порушення його прав відповідачем на використання імені, неправомірного поширення його персональних відомостей, у зв`язку з розміщенням його імені на сайті відповідача ГО «Центр протидії корупції», а також віднесення його до категорії національних публічних діячів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі встановлених судом обставин,

Outcome: dismissed