Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

29.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд визнати 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на 1/6 частину у праві спільної власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.09.2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2021 року у справі №639/5610/21 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти позивачем та відповідачем придбано та оформлено на відповідача 84/400 часток житлового будинку [ADDRESS] . Позивачем надавалась згода на купівлю вказаного нерухомого майна, про що зазначається в п. 9 договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.03.2017 року. Крім того, за вказаним договором купівлі-продажу 58/400 часток було придбано на ім`я сина подружжя [PERSON] , а ще 58/400 часток було придбано на ім`я доньки подружжя [PERSON] . Придбаний на спільні кошти подружжя об`єкт нерухомого майна на момент купівлі-продажу складався із житлового будинку з прибудовами літ. «А-1» загальною площею 108,5 кв. м. та житловою площею 69 кв.м. та надвірних будівель: дві вбиральні літ. «М, Т», два сараї літ. «Б, Л», два льохи літ. «И, К», огорожа 1-5, 7-8. Право власності за відповідачем та дітьми подружжя було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1193982363101. Пізніше, 26.01.2018 року між всіма співвласниками вказаного нерухомого майна було укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М. за реєстрованим номером 223. Відповідно до вказаного договору сторони (співвласники) дійшли згоди, зокрема, що нерухоме майно, яке припадає на частку, належну [PERSON] , а також дітям подружжя [PERSON] та [PERSON] , є таким, що може самостійно використовуватися за цільовим призначенням, у зв`язку із чим сторони вирішили з метою припинення спільної часткової власності поділити нерухоме майно наступним чином: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переходить у власність по 1/3 частці кожному житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., а саме приміщення VII - тамбур площею 0,5 кв.м, 1-1 кухня площею 6,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею 9,7 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 5,3 кв.м., 2-2 - передпокій площею 5,8 кв.м., 2-3 - житлова кімната площею 9,2 кв.м., 2-4 - кухня площею 5,6 кв.м., а також надвірні будівлі: льох літ «И», ворота з хвірткою №1, огорожі № 7, № 9. Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами становить окремий об`єкт нерухомого майна із подальшим присвоєнням нової поштової адреси. Рішенням виконавчого, комітету Харківської міської ради від 25.04.2018 року №272 житловому будинку літ «А-1» з надвірними будівлями про [ADDRESS] належного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було визнано окремим домоволодінням та присвоєно нову поштову адресу - [ADDRESS] . Після присвоєння житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., а саме приміщення VII - тамбур площею 0,5 кв.м., 1-1 - кухня-площею 6,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею , 9,7 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 15,3 кв.м., 2-2 - передпокій площею 5,8 кв.м., 2-3 - житлова кімната площею 9,2 кв.м., 2-4 - кухня площею 5,6 кв.м., а також надвірні будівлі: льох літ «И», ворота з хвірткою №1, огорожі № 7, № 9, самостійні адреси: [ADDRESS] приватним нотаріусом ХМНО Сарапас Н.Б. проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 щодо кожного. При цьому приватним нотаріус ХМНО Сарапас Н.Б. як державним реєстратором було, прийнято рішення і про відкриття нового розділу щодо цього нерухомого майна, якому присвоєно новий реєстраційний номер - 1548258763101. Пізніше, в процесі поточної технічної інвентаризації було уточнено технічні характеристики житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що були внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Об`єкт нерухомого майна було визначено, як житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею. 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. Таким чином, 1/3 частина житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м., належна [PERSON] , є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя, оскільки була набута у власність під час їх перебування у шлюбі. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернуться до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 27.11.2023 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Залеська А.С. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність та відзив не подавала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кучер Ю.Ю. надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у іншому процесі 27.11.2023 року по кримінальній справі, однак належних даних про день і час розгляду іншої справи, а також виклик адвоката для її участі в судовому засіданні адвокат суду не надала, при цьому, згідно з інформацією сайту «Судова влада», на який посилалась представник відповідача, зазначена нею кримінальна справа була призначена на інший день - 28.11.2023 року. До цього судом відкладався розгляд справи за заявою представника відповідача у зв`язку з необхідністю її ознайомлення з матеріалами справи, з якою представник відповідача адвокат Кучер Ю.Ю. ознайомилась 11.07.2023 року, однак з цього часу відзив поданий не був. Отже причини повторної неявки представника відповідача не обґрунтовані належними доказами, тому не визнані судом поважними. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, актовий запис № 1865. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 6). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.09.2002 у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1865. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. (а.с.7-9). На підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М. за №498, покупці - [PERSON] , [PERSON] , що діяв від імені своїх малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 01.03.2017 року №136, прийняли у власність 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] таким чином: [PERSON] - 84/400 часток, [PERSON] - 58/400, [PERSON] - 58/400. Згідно п.2 договору на земельній ділянці розташовано: житловий будинок з прибудовами - літ. «А-1», загальною площею 108,5 кв. м. та житловою площею 69,0 кв.м., дві вбиральні літ. «М, Т», два сараї літ. «Б, Л», два льохи літ. «И, К», огорожа 1-5, 7-8. Продаж вищевказаної частки вчинено за суму 864000 грн. Зміст ст.ст. 229, 230, 231, 232, 234, 235, 377 ЦК України, статей 60,65 Сімейного кодексу України, сторонам роз`яснено. В п.13 договору вказано, що всі витрати за складання та оформлення цього договору сплачує [PERSON] (а.с.10-11). Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі вказаного договору зареєстровано право власності на частки житлового будинку [ADDRESS] наступним чином: на 84/400 часток - за [PERSON] , на 58/400 часток за [PERSON] , на 58/400 - за [PERSON] (ас.12-13). 26.01.2018 року між всіма співвласниками вказаного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М. за реєстрованим номером 223. Відповідно до вказаного договору сторони (співвласники) в тому числі [PERSON] і [PERSON] від імені своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та інші співвласники дійшли згоди, зокрема про те, що нерухоме майно, яке припадає на частку, належну [PERSON] (84/400), [PERSON] (58/400) та [PERSON] (58/400), є таким що може самостійно використовуватися за цільовим призначенням, у зв`язку із чим сторони вирішили з метою припинення спільної часткової власності поділити нерухоме майно наступним чином: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переходить у власність по 1/3 частці кожному житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., а саме приміщення VII - тамбур площею 0,5 кв.м, 1-1 кухня площею 6,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею, 9,7 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 15,3 кв.м., 2-2 - передпокій площею 5,8 кв.м., 2-3 - житлова кімната площею 9,2 кв.м., 2-4 - кухня площею 5,6 кв.м. та надвірні будівлі: льох літ «И», ворота з хвірткою №1, огорожі № 7, № 9 - становлять окремий об`єкт - житловий будинок з надвірними будівлями з подальшим присвоєнням нової поштової адреси (а.с. 14-16). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.04.2018 року №272 житловий будинок літ «А-1» (приміщення VII, приміщення № 1-1, № 1-3, № 1-4, № 2-2, № 2-3, №2-4 з надвірними будівлями (льохом літ «И», воротами з хвірткою №1, огорожами № 7, № 9) про [ADDRESS] , який визнано окремим домоволодінням, належним [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , присвоєно окрему адресу - [ADDRESS] (а.с. 17). 08.05.2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Сарапас Н.Б. Харківського міського нотаріального округу прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , розмір частки 1/3 за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/серія, номер паспорта [NUMBER] , розмір частки 1/3 за суб`єктом: [PERSON] , , розмір частки 1/3 за суб`єктом: [PERSON] . При цьому державним реєстратором відкрито новий розділ щодо цього нерухомого майна, якому присвоєно новий реєстраційний номер - 1548258763101. Опис об`єкта: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., літ А-1 з надвірними будівлями льох літ. И, ворота с хвірткою №1, огорожі №7, №9 за адресою [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2018 року (а.с 18). На підставі технічного паспорту та довідки, виданих 14.10.2020 року ТОВ «Архітектурна майстерня», приватним нотаріусом були внесені інші технічні характеристики житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт нерухомого майна визначено, як житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею. 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. Право на 1/3 частку у спільній частковій власності на вказаний об`єкт зареєстровано за [PERSON] (а.с. 21-22). Згідно зі звітом про оцінку майна від 25.11.2022 року, складеного ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку за надвірними будівлями [ADDRESS] складає 646200 грн. (а.с.23-24) Так, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності. В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені. Стаття 65 СК України передбачає право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема відповідно до ч.3,4 зазначеної статті для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Крім того, стаття 61 СК України визначає об`єкти права спільної сумісної власності, зокрема, я кщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Отже, за змістом чинного законодавства та судової практики, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання спірного нерухомого майна її особистою власністю. А також відповідачем не доведено під час розгляду справи належними і достатніми доказами факт придбання спірного майна частково або повністю за її особисті кошти. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що 1/3 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по [ADDRESS] придбана під час шлюбу позивача та відповідача, отже є передбачені законом підстави для визнання зазначеної частки спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідачем вказана презумпція не спростована під час розгляду справи жодними доказами, оскільки відповідач не скористалась своїм правом надати особисто або через представника відзив з відповідними запереченнями та доказами на їх підтвердження. В тому числі відповідачем не доведено факт придбання спірної нерухомості за її особисті кошти. Більш того, з огляду на обставини укладення угод щодо спірної нерухомості, в їх укладенні брали участь як дружина відповідач, так і особисто чоловік - позивач у справі, який на діяв на той момент як законний представник в інтересах малолітніх дітей, отже можна зробити висновок, що вказані угоди укладались в інтересах сім`ї. За таких обставин суд також приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і про визнання за ним в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 077,00 грн. (а.с.5). З огляду на викладене та

Outcome: approved