Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивача: Позивачка просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на підставі судового наказу від 21.09.2020 на утримання [PERSON] , [INFO] , з частини до 1/6 частини усіх видів її доходу. В обґрунтування посилається на те, що такий розмір аліментів для неї є непід`ємним, оскільки вона безробітна та на її утримані перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народженням третьої дитини матеріальне становище погіршилося, так як зросли її витрати на утримання дітей. Разом з тим на момент винесення судового наказу про стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1/4 від всього її заробітку [PERSON] як заявнику не було відомо про народження третьої дитини, відповідно судом при вирішені розміру аліментів це не враховувалося і позивачка про розгляд такої справи не знала та не могла повідомити про це суд. Вважає, що перебування на утриманні ще однієї дитини є самостійною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються. Відповідача. Відповідач заперечує щодо позову, оскільки на даний час з позивачки утримуються аліменти в розмірі 2 854, 50 грн. Коли синові [PERSON] не було двох років, його матір [PERSON] привезла дитину з речами і віддала батькові, [PERSON] і поїхала за кордон влаштовувати своє життя. З того часу її не цікавило як зростає син і чим він цікавиться, матеріальної допомоги добровільно на дитину не надавала. Брала один раз у 2018 році сина на один тиждень до себе за кордон у Німеччину, де постійно мешкає до даного часу. Після цього, приїжджаючи в Україну періодично приблизно раз на рік вона лише брала сина в кафе і прогулятися містом, далі повертала батькові. Привозила і віддавала [PERSON] речі, яка стали малі для її старшого сина [PERSON] . Позивачка з двома дітьми не проживає у будинку [ADDRESS] тривалий час, він занедбаний, а коли приїздить в Україну, то проживає в готелях або у знайомих. Її сини [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали в тому будинку, а постійно проживають з нею у Німеччині, позивачка живе у Німеччині з 2015 року. Згідно поданої позивачем довідки №31726 від 24.08.2023 розмір заборгованості по аліментах у [PERSON] станом на 1 серпня 2023 року становить 70 535,94 грн. Сплата аліментів нею здійснювалася у 2020 році - двічі по 2000 грн. та 1975 грн., у 2021 році - тричі по 2965 грн., 1000 грн., 1500 грн., у 2022 році - один раз в сумі 1300 грн. та у 2023 році один раз в травні в сумі 16 000 грн. Вважає, що причиною звернення із даним позовом є зростання заборгованості по аліментах на утримання сина, які позивачка добровільно та регулярно не сплачує, а тому може мати проблеми із перетином державного кордону за наявності такого боргу. Доходи отримані позивачкою за кордоном є суттєвими і не можуть бути порівняні із доходами батька, який самостійно протягом всіх цих років утримує і виховує сина. Крім того, позивачка одружена і обов`язок по утриманню її меншого сина покладений і на батька [PERSON] . Призначений розмір аліментів судовим наказом на сина [PERSON] є мінімальним, який є визначений чинним законодавством України, а тому ще його зменшувати немає законних підстав. Вважає, що позивачем не надано суду достатніх доказів про погіршення свого матеріального стану після винесення рішення суду. Із наданих доказів не вбачається, що її матеріальний стан був змінений та погіршився. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 21.09.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 16.10.2023 в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку представнику відповідача адвокату Лопухович А.О. було відмовлено. 16.10.2023 відповідачем через свого представника адвоката Лопухович А.О. подано відзив. Заперечує проти позову (а.с.41-47). Також стороною відповідача подано клопотання, згідно яких просить: 1) витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] , громадянкою Росії, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за період з 1 липня 2020 року по даний час включно, а також просить викликати до суду та допитати свідків у цій справі: [PERSON] , жительку [ADDRESS] , та [PERSON] , жительку [ADDRESS] , що підписала акт про проживання в будинку [ADDRESS] позивачки з двома дітьми. 27.10.2023 від представника позивача адвоката Альонової М.Б. надійшла відповідь на відзив, згідно якої наполягає на задоволенні позовних вимог. Підставою зменшення аліментів є не лише народження третьої дитини, а також те, що на сьогодні триває процес розлучення, вона є безробітною, влаштуватись на роботу не може, бо перебуває у відпустці по догляду за меншим сином 2020 року народження. Розірвання шлюбу значною мірою погіршує її матеріальне становище (а.с.82-84). Також заперечує проти задоволення клопотань відповідача, бо це призведе лише до затягування розгляду справи, а позивач і в позовній заяві вказує, що проживає з двома дітьми в Німеччині. Суд відмовляє в задоволенні клопотань відповідача, оскільки виклик свідків недоцільний з огляду на призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто у письмовому порядку без проведення судового засідання та заслуховування учасників справі, Сторонам була надана можливість усі докази подати у письмовій формі. Сторона позивача визнає, що позивачка з двома дітьми тривалий час проживає в Німеччині, а відповідач також в відзиві не оспорює і визнає, що у позивачки є двоє інших дітей, з якими вона проживає. Тому ці факти доказування не потребують і відповідно потреби в їх спростуванні немає даними з Державної прикордонної служби чи показаннями свідків немає згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України. 20.11.2023 представник відповідача адвокат Лопухович А.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с.87). Це клопотання також суд не задовольняє, оскільки справа розглядається в спрощеному провадженні без виклику сторін, тобто і без їх представників. Суд не викликав до суду учасників та перебування на лікарняному представника відповідача не має значення для вирішення цієї справи і жодним чином не впливає на можливість чи ні реалізації прав відповідача. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з [PERSON] ) на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від доходу, починаючи з 14.07.2020 та до досягнення дитиною повноліття, згідно з судовим наказом, виданим 21.09.2020 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області (а.с.8). Заборгованість [PERSON] ) по сплаті аліментів станом на 01.08.2023 становила 70535,94 грн, станом на 01.10.2023 - 64244,94 грн, згідно з наданими розрахунками ДВС №31726 від 24.08.2023 та №38515 від 13.10.2023. Сплата аліментів нею здійснювалася у 2020 році - двічі по 2000 грн. та 1975 грн., у 2021 році - тричі по 2965 грн., 1000 грн., 1500 грн., у 2022 році - один раз в сумі 1300 грн. та у 2023 році один раз в травні в сумі 16 000 грн. (а.с.6-7, 63). На утримані [PERSON] ) перебувають ще двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №928 від 27.07.2023 про склад сім`ї. Акт про проживання без реєстрації №158 від 27.07.2023 у [ADDRESS] суд до уваги не бере, оскільки сторона позивача визнає, що матір з двома дітьми постійно проживає в Німеччині (а.с.10,11,12,13). [PERSON] одружена, але в районному суді Кройцберга, м. Берлін, Німеччина, 11.05.2023 за заявою [PERSON] до [PERSON] зареєстровано справу про розлучення, яка не вирішена станом на 23.10.2023 (а.с. а.с. 85). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження 61-51сво18). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища боржника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Погіршення матеріального стану платника аліментів надає йому право звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв`язку з чим від буде зобов`язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі, дружину до трьох років дитини. Погіршення матеріального стану платника аліментів може бути викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, виходом на пенсію, банкрутством, знищенням майна, яке давало доходи тощо. Обставиною, яка може призвести до зменшення розміру аліментів, є також наявність у платника аліментів інвалідності І чи II груп і отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування; за період дії аліментного зобов`язання у платника з`являться непрацездатні члени сім`ї, яких за законом він мусить утримувати. До числа таких осіб належать непрацездатні батьки, повнолітні дочка, син, непрацездатні за станом здоров`я. Зміна матеріального стану також можлива за наявності у платника аліментних зобов`язань щодо дітей від іншого шлюбу. У даному випадку закон виходить з того, аби діти, на користь яких стягуються аліменти, знаходилися в однаковому матеріальному стані з дітьми платника аліментів, які проживають у його сім`ї. Сімейним законодавством України передбачена можливість зміни суми аліментів, встановленої судом або домовленістю між батьками. Ініціатором цього процесу може виступати як Одержувач, так і Платник аліментів. Розмір виплат збільшується або зменшується, в залежності від зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одного з батьків, і в інших випадках, передбачених ст. 192 «Сімейним кодексом». Загальна сума утримань не має перевищувати 70% зарплати працівника (крім добровільних аліментів) (ст.128 Кодекс законів про працю України). Якщо з виконанням цього обмеження зарплати не вистачає, то нараховується борг по аліментах. Відповідно до висновку Верхового Суду у постанові від 28.05.2021, справа №715/2073/20 зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20)». З огляду на викладене та відповідно до положення частини 4 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей (ст. 3). V. Мотивована оцінка і висновки суду. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України, а відповідно і для задоволення позову, - немає. Так, позивачем зазначено, що підставою для звернення до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів стала зміна матеріального стану внаслідок народження дитини та процесу розлучення з чоловіком, однак така позиція не заслуговує на увагу. Позивачка, як матір трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зобов`язана утримувати їх на однаковому рівні, жоден з дітей не повинен перебувати в гіршому матеріальному становищі від інших дітей, незалежно від того проживає він з матір`ю чи батьком, а також у батьків дітей є спільний та рівний, імперативний обов`язок по утриманню дітей. Позивачка народила третю дитину, у якої також є батько, але це не означає, що обов`язок утримувати іншого сина зменшився. Вирішуючи справу, суд керується принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини, тобто сина сторін [PERSON] в цьому випадку, на потреби якого і стягуються аліменти. При цьому, суд звертає увагу, що матір не сплачує ці аліменти регулярно, а лише час від часу - у 2020 році тричі замість шести, у 2021 році тричі замість 12 разів і не в повному обсязі, у 2022 році сплатила лише один раз в січні 1300 грн. з необхідних 2854 грн., а в 2023 році - лише один раз у травні 2023 року намагалась погасити борг і сплатила 16000 грн., тобто основний тягар утримання сина [PERSON] і так несе батько. Суд вважає, що призначені аліменти з матері у розмірі частини її доходу є мінімальними згідно чинного законодавства, які присуджуються на утримання дитини судовим наказом і не можуть бути скасовані. Підстав їх зменшувати до 1/6 частини доходу (відомості про який позивачкою і не надано суду), виходячи з потреб матеріального забезпечення та гармонійного розвитку дитини, - немає. В підсумку, в задоволенні позову суд відмовляє внаслідок безпідставності. За таких обставин,

Outcome: dismissed