Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Камінь - Каширська міська рада про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року розірвано. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її розвитку, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не бере участі в утриманні доньки, проживає окремо. Натомість, з 2018 року і по теперішній час, вона самостійно піклується про дитину, її фізичний, духовний та моральний розвиток, самостійно несе витрати на утримання доньки. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 серпня 2018 року ухвалено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно. Однак відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2023 року ухвалено стягнути з відповідача в її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2018 року по 31 жовтня 2022 року у сумі 38 000 грн. Також, згідно розрахунку заборгованості по аліментах, відповідач станом на 29.06.2023 року розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідача становить 51 651,77 грн. На підставі наведеного та покликаючись на ст.ст. 155,164-166,180-182 СК України, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Станом на 23 листопада 2023 року відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Надаючи свої пояснення, позивач зазначила, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно їхньої малолітньої доньки [PERSON] та впродовж кількох років жодним чином не намагався побачити доньки, не виявляв інтересу щодо спілкування з нею . Також відповідач не сплачує аліменти на утримання спільної доньки. Представник третьої особи Щерблюк Т.М. позов підтримала, вважаючи позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини [PERSON] , [INFO] , доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату,час, місце розгляду справи.Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження та копію позовною заяви, з долученим до неї документами, надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Адресоване відповідачу поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим адресату з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.1 ч. 3ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про народження (а.с.12). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 червня 2017 року розірвано (а. с. 6-7). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 серпня 2018 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 21 червня 2018 року та досягнення нею повноліття (а.с.4-5). Заочним рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2023 року ухвалено стягнути з відповідача в користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2018 року по 31 жовтня 2022 року у сумі 38 000 грн. (а.с. 8-11). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного в межах виконавчого провадження № [NUMBER], у відповідача [PERSON] станом на 29.06.2023 року утворилась заборгованість заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 51 651,77 грн (а.с.13). З довідки, виданої директором Луцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 14 Луцької міської рад від 13.10.2023 року [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідувала вказаний заклад з березня 2021 року по лютий 2022 р. Мама дитини - [PERSON] приймала активну участь у всебічному розвитку дитини, постійно цікавилась її поведінкою та досягненнями, забезпечувала одягом, взуттям,іграшками, книжками, здійснювала оплату за харчування доньки. Батько дитини, [PERSON] контакту з вихователями дошкільного навчального закладу не підтримував, з вихователями не спілкувався,не цікавився життям своєї дитини. Також з довідки, виданої директором опорного закладу загальної середньої освіти «Раково-Ліський ліцей» Камінь-Каширської міської ради Волинської області Кузьмича О. вбачається, що за період навчання дитини з 01 вересня 2023 року по 16 жовтня 2023 року, батько [PERSON] контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Дитину до школи приводить і забирає мати, на виклики до школи приходить лише мати. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 12 жовтня 2023 року № 10/21, позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] . Камінь-Каширська міська рада, як орган опіки та піклування встановили, що після розірвання шлюбу між сторонами, донька [PERSON] залишилась з мамою, зі слів мами саме вона займалась утриманням та вихованням малолітньої дитини від народження до теперішнього часу. Батько ніяких стосунків з дитиною не підтримує. Працівники відділу «Служба у справах дітей» Камінь-Каширської міської ради неодноразово намагались зв`язатись із [PERSON] , однак на телефонні дзвінки останній не відповідав та не перетелефоновував. Працівники служби у справах дітей Луцького міськвиконкому усно повідомили, що обстежили умови проживання гр.. [PERSON] за місцем його реєстрації, за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за вищевказаною адресою він не проживає, місце його перебування члени родини не повідомили, спеціалісти служби поспілкувались з останнім по мобільному телефону сестри. В ході розмови, [PERSON] повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав та, що дружина чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з донькою. [PERSON] не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з донькою, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Батько тривалий час не цікавився життям, здоров`ям та моральним станом доньки та не відвідував її за місцем проживання з матір`ю,тим самим підтвердивши свою байдужість до своєї малолітньої доньки. Про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків свідчить також наявність в нього заборгованості по сплаті аліментів. Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання своєї доньки та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечував її необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] , від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved