Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] ,(колишня [ADDRESS] , за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві. В судове засідання позивач не з`явився, однак в заяві вказав про те, що справу просить слухати у його відсутності, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Представник Теребовлянської міської ради у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, згідно якої представник відповідача просить справу слухати в його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, оскільки судом встановлено наступне. Відповідно до довідки виданої виконкомом Теребовлянської міської ради № 09-04/05-159 від 26.10.2023 року станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в [ADDRESS] , (колишня [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова двору - [PERSON] [INFO] , дружина - [PERSON] [INFO] . Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином, із вищевказаного вбачається, що власниками по 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що [ADDRESS] , (колишня [ADDRESS] були- [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 грудня 1991 року [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 32. Відповідно до довідки виданої Теребовлянською міською радою № 09-04/05/97 від 18 серпня 2023 року на день смерті [PERSON] [INFO] в житловому будинку в [ADDRESS] проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON] [INFO] .\\ Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, [PERSON] успадкувала 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , (колишня [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2018 року [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 24. За життя 11.03.1998 року [PERSON] склала заповіт зареєстрований в реєстрі під № 182, в якому заповіла жилий будинок з надвірні будівлі і все своє майно [PERSON] . [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] , (колишня [ADDRESS] . Однак йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належний померлій [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що [ADDRESS] ,(колишня [ADDRESS] . Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] , за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved