Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно\~набутих коштів у зв`язку з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.10.2021 року приватний нотаріус Сазанова О.М. вчинила виконавчий напис №10364 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 15571,00 грн., які було стягнуто на користь відповідача. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.01.2023 року даний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути дані кошти з відповідача як безпідставно набуті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просять позов задоволити в повному об`ємі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що 05.10.2021 року приватний нотаріус Київського міського округу Сазанова О.М. вчинила виконавчий напис №10364 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 15571,00грн. 27 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67595565, згідно з якою основний борг за виконавчим документом стягнуто в повному обсязі з боржника. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.01.2023 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім цього, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). Також у постанові від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд зазначив, що оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Таким чином, факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача коштів в розмірі 15571,00 грн., які з нього стягнуто на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, та які підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки відпала підстава, на якій вони були отримані. Крім того, з урахуванням положень ст.ст. 133, 137 ЦПК України, слід також вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що розмір правничих витрат, як правило, не повинен бути більший від ціни позову, до того ж законодавством не передбачено, що правничі витрати повинні становити визначену частку від ціни позову. З досліджених матеріалів справи вбачається, що представником позивача [PERSON] була надана правнича допомога, зокрема складання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, які не могли бути здійснені без вивчення адвокатом матеріалів, збору інформації, виготовлення копій документів, консультацій тощо. Так, відповідно до п.4.1 та п.4.2 Договору про надання правничої допомоги №6\~від 01.03.2023\~року розмір\~наданої адвокатом\~Брикар О.М.\~замовнику [PERSON] \~правничої допомоги\~оцінюється в\~сукупності у\~10000,\~00\~грн.,\~що включає\~оплату за\~вивчення матеріалів,\~збір інформації,\~виготовлення копій\~документів,\~підготовку і\~відправлення позову,\~консультації,\~моніторинг справи,\~подання заяв\~по суті\~справи та\~з процесуальних\~питань.Оплата за цим договором здійснюється на умовах після плати протягом 20 днів з моменту набрання рішення суду законної сили незалежно від результату розгляду. \~З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач фактично поніс витрати на правничу допомогу, і такі були неминучими, їх розмір є обґрунтований. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10000,00 грн. понесених позивачем судових витрат на надання правничої допомоги. Також у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,\~60грн.

Outcome: approved