Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог позивача, з урахуванням змінених позовних вимог та заперечень відповідача У серпні 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Тарновецький В.І. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного товариства «Сенс - Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] був клієнтом Кіцманського відділення АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») з початку 2000 х років, в якому у позивача був відкритий гривневий та доларовий депозитні рахунки , на які [PERSON] вносив періодично кошти на депозит, та отримував відсотки. 21.11.2014 року [PERSON] письмово звернувся до Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про повернення вкладу, на що отримав письмову відповідь про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти на депозитні рахунки позивача. Станом на 26.09.2014 року, згідно банківського розпорядження загальна сума гривневого депозиту позивача в ПАТ «Укрсоцбанк» складала 951\~000,00 грн. Зазначає, що згідно наявного у службовому розслідуванні ПАТ «Укрсоцбанк» списку осбі, які станом на 30.01.2015 року звернулися до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявами про повернення вкладу, за порядковим №39 зазначений позивач [PERSON] з вимогою про повернення банківського вкладу на загальну суму 951\~000,00 гривень. Так, станом на сьогоднішній день у провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальна справа №718/470/17 щодо колишнього начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..191 ч.3, ст..191 ч.4, ст..191 ч.5, ст..200 ч.2 КК України. У даній справі [PERSON] визнаний потерпілою особою. Вказує, що у нього зберіглися оригінали всіх банківських розпоряджень на внесення коштів на депозит та отримання відсотків по депозиту за останні 3 роки, які передували зникненню [PERSON] , та привласненню нею банківського вкладу позивача. \~ У\~всіх банківських\~розпорядженнях наявні\~печатка банку\~та підпис\~начальника Кіцманського\~відділення ПАТ\~«Укрсоцбанк» Василькової\~Г.В. З вищевказаних банківських розпоряджень вбачається, що позивач роками щомісячно отримував у банку відсотки по депозиту, а також періодично збільшував суму депозиту, шляхом внесення додаткових вкладів. Крім того, вказує на те, що позивач отримував від банку відсотки за вищевказаним вкладом без внесення їх на депозит, зокрема за період з 01.12.2011 по 26.09.2014 року, що підтверджується розпорядженнями на виплату відсотків по депозиту. Востаннє позивач отримував відсотки по депозиту 26.09.2014 у розмірі 22 982 гривень. Станом на сьогоднішній день сума вкладу позивача, яка була внесена ним у Банк у розмірі 951\~000,00 грн., залишається неповернутою. Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу. Дії банку вважає неправомірними, оскільки банк не виконав своїх зобов`язань за договором банківського вкладу. Тобто, Договір, а також розпорядження про внесення банківського вкладу, складені між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», свідчать про дотримання сторонами письмової форми цього договору. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний був повернути позивачу суму банківського вкладу в розмірі 951\~000,00 гривень , однак цього не зробив, у зв`язку із чим позивач звертається до суду до правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ « Сенс Банк» про стягнення коштів. Враховуючи вищевказане, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідача повинні бути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, з врахуванням строку дії карантину ( COVID-19) та строку дії воєнного стану в Україні, який продовжений з 18.08.2023 по 18.11.2023 року. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк», а з 30.11.2022 року - АТ «Сенс Банк», який і є належним відповідачем у справі. З посиланням на відповідні норми Закону \~просив суд стягнути з акціонерного товариства « Сенс Банк» на користь [PERSON] суму неповернутого банківського вкладу 951\~000 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 865\~672,55 грн. за період з квітня 2017 року по червень 2023 року, а також 3% річних за період з 03.04.2017 по 17.08.2023 в розмірі 181\~888,052 грн. (а.с. 1-106 ) Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву 04.10.2023 представником АТ «Сенс Банк» - Самокишою В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що АТ « Сенс Банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує на те, що відповідно до вимог\~ст.1059 ЦК України,\~ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,\~ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.1, 1.5, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої\~постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року\~та п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого\~постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року\~- договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Проте, позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів. Позивач не надає договору/ договорів банківського вкладу на підтвердження внесення коштів у розмірі 951\~000,00 грн. Також він не містить паспортних даних, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та повної адреси місця проживання позивача. Зазначення таких реквізитів є звичайним для даного виду банківських договорів та унормовано законодавчо, зокрема у п.п.2.1, 2.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Зазначає, що Позивач стверджує, що нею було внесено кошти на депозит, але при цьому взагалі в жодному документі не зазначено номера рахунку клієнта. Разом з тим, виходячи зі змісту вказаного пункту Договору, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Договором та розпорядженням. Вказаний пункт містить виключний перелік конкретних документів. Однак позивачем не додано передбаченого Договором документу, який має підтвердити факт внесення коштів. Зі змісту Договору, на який посилається позивач, не слідує, що внесення коштів на депозит може бути підтверджено будь-яким іншим документом. Додані до позову копії розпоряджень не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, адже не відповідають вимогам закону та суперечать Договору. Пунктом 1.3 Розділу IV вказаної Інструкції встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. Додані позивачем розпорядження встановленим законодавством вимогам до касових документів не відповідають та не можуть бути підтвердженням внесення грошових коштів до установи банку. Згідно положення п.2.2. Розділу IV Інструкції, у якому зазначено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - напоточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки банку (філії, відділення), у тому числі на погашення кредиту, інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказ без відкриття рахунку. Всупереч положенням п.2.9. гл.2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої\~постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року №174\~внесення грошової суми позивачем не підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Долучені до позовної заяви копії письмових документів з назвою «розпорядження на внесення коштів на депозит» не відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України. Спірні розпорядження ймовірно, були виготовлені в ручному режимі та не відповідають формі заяви на переказ готівки, які роздруковуються за допомогою комп`ютерного програмного забезпечення банку. З наданих позивачем копій розпоряджень взагалі не можна встановити, на який рахунок чи рахунки вносилися кошти. Оскільки внесення грошових сум, крім договору банківського вкладу, не підтверджується платіжним документом, який би відповідав вимогам чинного законодавства, письмова форма договору банківського вкладу не додержана, а отже договір банківського вкладу в будь-якому випадку є нікчемним. Вказує, що позивачем не надано суду доказів, згідно вимог\~ст.1059 ЦК України\~про внесення коштів до каси банку за договором банківського вкладу, що суперечить вимогами п.2.10 гл.2 розд.\~IV Інструкції НБУ від 01.06.2011 року №174 «Про ведення касових операцій банками України». Посилання позивача на те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, спростовується тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин для стягнення шкоди, тобто винних та неправомірних дій відповідача, наявність шкоди, факт її заподіяння відповідачем та причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою. Посилання у позові на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц безпідставне, оскільки предметом спору по даній цивільній справі було визнання договору банківського вкладу нікчемним. Однак у даній справі відсутні належні докази укладення договорів банківського вкладу. Разом з тим, позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати за 6 років за період з 03.04.2017 по 17.08.2023. Зазначає, що оскільки з 02.04.2020 продовжено строк позовної давності на строк дії карантину, то це дає право позивачу нарахувати 3% річних та інфляційні втрати за вказаний період. Отже, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не можуть бути задоволені, оскільки вони заявлені 17.08.2023 після спливу строку позовної давності (тобто після 24.11.2015). Просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення інфляційних витрат та пені, оскільки такі заявлені після спливу строку позовної давності, що є підставо для відмови у задоволенні цих вимог згідно ч.4 ст.267 ЦК України. Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 136-142) Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.08.2023 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. (а.с.110). 04.10.2023 від представника АТ «Сенс Банк» - Самокиші В.Ю. на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву з додатками та підтвердженням скерування копії позивачу (а.с. 136-145) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10.10.2023 судові засідання визначено проводити у режимі відеоконференції (а.с. 150) 10.10.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2023 за участі сторін. Крім того, даною ухвалою клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші В.Ю. про залучення третіх осіб, про виклик свідка, про витребування доказів, про зупинення провадження у справі, про визнання явки позивача обов`язковою залишені без задоволення. (а.с.155-157) Після закриття підготовчого засідання, представником відповідача [PERSON] скеровано 10.10.2023 клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, які вона просила розглянути в судовому засіданні. 14.11.2023 судом ухвалено залишити клопотання без задоволення, з підстав пропуску встановленого строку звернення до суду із таким клопотанням, на підставі ст. 84 ЦПК України, та необгрунтуванням причин неможливості заявити клопотання в підготовчому засіданні. Адже 10.10.2023 в підготовчому судовому засіданні представник [PERSON] заявляла 6 інших клопотань, які були вирішені в підготовчому засіданні за її участі. Разом з тим, повідомила суд про відсутність інших клопотань. А тому підготовче провадження у справі було закрите. (а.с.155-159) 14.11.2023 адвокат Тарновецький В.І. подав письмові пояснення у справі, які просить врахувати при розгляді справи. (а.с.172-175) Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція представників сторін в судовому засіданні У судовому засіданні представник позивача\~ адвокат\~Тарновецький В.І. просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи серед іншого на те, що існують договірні зобов`язання, адже [PERSON] з 2001 року був клієнтом ПАТ Укрсоцбанку. У позивача збереглись оригінали банківських розпоряджень на внесення коштів з 2011 року до 26 вересня 2014 . Крім того, згідно протоколу тимчасового доступу до документів від 12.03.2015 року , проведеного в межах кримінального провадження відносно [PERSON] , банк надав слідчому виписки по особовому рахунку [PERSON] , договір банківського вкладу між банком та позивачем від 10.09.2014, що підтверджує наявність договірних відносин між сторонами. У [PERSON] в банку офіційно обліковувався банківський вклад, позивач щомісячно, на протязі останніз 3 років, що передували зникненню [PERSON] , отримував відсотки. На момент зникнення [PERSON] у позивача був розміщений банківський вклад у банку у розмірі 951 000 гривень, які йому не повернуто на його вимогу. Ініціатором початку кримінального провадження був саме ПАТ Укрсоцбанк, бо визнавав, що керуюча відділенням Василькова уповноважена була на отримання коштів від громадян, укладала договори, видавала розпорядження, скріплювала підписом та печаткою банку, а отримані кошти привласнювала. Позивач [PERSON] позов підтримав повністю, пояснив, що [PERSON] знав ще з 2001 року, коли та ще працювала в банку «Україна», між ними виникли довірливі відносини, адже він на той час працював в колгоспі та часто заносив документи в банку. Так, в 2001 році він відкрив рахунок в ПАТ «Укрсоцбанку», а в 2005 році разом з дружиною виїхали до США на заробітки. Він періодично переказував кошти через Western Union на Україну, син отримував та відносив в банк до [PERSON] , де доповнював депозит. Перебуваючи в США, він телефонував [PERSON] , вона говорила коли приносити кошти, узгоджувала з ним чи продовжувати дію договору. В 2009 році він повернувся, зробив звірку із [PERSON] , сума внесених коштів і в нього і в банку співпадали. Він продовжив дію договору. Продовжив вносити кошти на депозит і отримував щомісячно відсотки, [PERSON] сама телефонувала і казала коли можна приходити. Давала більші відсотки ніж в інших банках, запропонувала ще більше підняти відсотки за умови, що він принесе ще 20 000 гривень до наступного дня, він погоджувався. Чим більше вносив коштів тим більші відсотки давала. [PERSON] повністю довіряв, навіть не міг припустити обман, не всі розпорядження зберігав. Коли їхав в Америку в 2005, то [PERSON] видала довідку в посольство США про наявність у нього коштів на рахунку в [PERSON] в сумі 120 000 гривень, щоб він міг відкрити візу. [PERSON] його запевняла, що він - [PERSON] клієнт банку, запрошувала в свій кабінет, без сторонніх осіб, де виготовляла договір, розпорядження , які при ньому підписувала та скріплювала печаткою. Один примірник йому віддала, а інший зберігала в папці з його прізвищем. В кабінеті було біля 300 папок, зберігались в шафі, кожна підписана прізвищем клієнта переважно з числа керівників різних підприємств, яких вона особисто вела. Ніхто не підозрював про обман. Востаннє бачив [PERSON] 26.09.2014, коли сума вкладу становила 951 тис грн., отримав відсотки 22 тис. грн. Керуюча видала йому розпорядження 26.09.2014 на отримання відсотків та підтвердження суми вкладу 951\~000 гривень, при ньому підписала і поклала печатку. Вказав, що являється потерпілим в кримінальному провадженні, звертався в банку за поверненням коштів. Просив повернути йому суму банківського вкладу 951 000 грн., інфляційні та 3 % річних. Представник відповідача\~АТ «Сенс\~ Банк» - адвокат Самокиша В.Ю., в режимі\~відео конференції,\~просила відмовити\~у задоволенні\~позову повністю,\~посилаючись на\~те,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~ являються\~необґрунтованими,\~безпідставними та\~не підтвердженими\~належними доказами.\~Відсутні докази\~того,\~що розпорядження\~підписані [PERSON] .\~Разом з\~тим у\~кримінальному провадженні\~обвинувальний вирок\~не ухвалено\~та вина\~керуючої банком\~не встановлена.\~На підтримання\~поданого відзиву\~пояснила,\~що Договір не\~укладався між\~позивачем та\~банком.\~Законодавством встановлено\~форму договору,\~який вважається\~належним,\~видача розпоряджень\~взагалі не\~передбачена.\~Форма розпорядження\~викладена в\~довільній формі,\~відсутній номер\~розрахункового рахунку,\~ не\~підписані касиром,\~а тому\~кошти не\~попадали в\~банк.\~Взагалі відсутні\~будь-які\~відомості про\~те,\~що позивач\~на той\~момент мав\~такі суми\~коштів,\~існують сумніви\~в походженні\~коштів.\~Просила відмовити\~повністю,\~застосувати наслідки\~спливу строку\~позовної давності\~до вимоги\~про стягнення\~інфляційних витрат\~та 3 % річних, оскільки такі заявлені після спливу строку позовної давності, що є підставо для відмови у задоволенні цих вимог згідно ч.4ст.267 ЦК України. Разом з тим, просила зменшити суми по ст. 625 ЦК України, посилаючись на Постанову ВП ВС від 18.03.2020. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Починаючи з 01.12.2011 [PERSON] на виконання договору, здійснював поповнення банківського вкладу у АКБ «Укрсоцбанк», а банк виплачував відсотки за користування депозитом, кожного разу видаючи розпорядження, яке начальник відділення [PERSON] підписувала , скріплювала печаткою АКБ «Укрсоцбанк», у присутності клієнта [PERSON] . Так, керуюча відділенням АКБ Укрсоцбанку [PERSON] видала клієнту [PERSON] наступні розпорядження : 01.12.2011 сума депозиту 582 000 гривень, 28.12.2011 сума залишку вкладу 582000 грн.; 29.12.2011 сума внесених коштів 83 000 грн., загальний залишок 665 000 грн.; 01.02.2012 сума виплати відсотків 13837 грн.; 01.03.2012 загальна сума вкладу 665 000 грн.; 22.03.2012 сума поповнення 50 000 грн., загальна сума 715 000 грн.; 02.04.2012 сума вкладу 715 000 грн., сума виплати відсотків 14167 грн.; 03.04.2012 сума внесення коштів на депозит 45 000 грн., загальна сума вкладу 760 000 грн.; 03.05.2012 сума виплати відсотків 16467 грн., загальна сума вкладу 760 000 грн.; 31.05.2012 сума виплати відсоткі в16540 грн., загальна сума вкладу 760 000 грн.; 09.07.2012 відсотки нараховані та видані 16783 грн., 01.08.2012 - відсотки нараховані та видані 16783 грн., 01.09.2012 - відсотки нараховані та видані 16783 грн., 02.10.2012 - відсотки нараховані та видані 16783 грн., 02.11.2012 сума конвертації відсотків на валюту в доларах США 2049,21 дол США; 02.11.2012 сума внесених коштів на депозит 131 000 грн., залишок депозиту 891 000 грн.; 03.12.2012 сума виплати відсотків 2447,80 дол США; 28.12.2012 сума внесення коштів 60 000 грн., загальна сума депозиту 951 000 грн.; 03.01.2013 сума виплати відсотків 2500 дол.США, залишок депозиту 951 000 грн.; 04.02.2013 сума виплати відсотків 2642 дол.США; 04.03.2013 - сума виплати відсотків 2740 дол.США;02.04.2013 -сума виплати відсотків 2740 дол.США; 08.05.2013 сума виплати відсотків 22190 грн.; 01.06.2012 - сума виплати відсотків 2740 дол.США ; 02.07.2013 -сума виплати відсотків 22190 грн.; 01.08.2013 -сума виплати відсотків 2740 дол.США; 02.09.2013-сума виплати відсотків 2740 дол.США ; 02.10.2013 -сума виплати відсотків 2720 дол.США ;03.12.2013 -сума виплати відсотків 2694 дол.США ; 03.01.2014 -сума виплати відсотків 22190 грн.; 03.02.2014 -сума виплати відсотків 22190 грн.; 04.03.2014 -сума виплати відсотків 22190 грн.; 06.05.2014 -сума виплати відсотків 22982 грн.; 04.06.2014 -сума виплати відсотків 22982 грн.; 04.07.2014 -сума виплати відсотків 22982 грн.; 27.08.2014 -сума виплати відсотків 22982 грн.; Востаннє [PERSON] отримував відсотки за розміщений в ПАТ Укрсоцбанку банківський вклад на суму 951 000 гривень - 26.09.2014, сума виплати відсотків становила 22982 грн. , сума депозиту 951 000 грн. Розпорядження підписано сторонами та скріплено печаткою ПАТ Укрсоцбанку (а.с.20-56) Таким чином, станом на 26.09.2014 року, згідно розпорядження, позивачем [PERSON] передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано, банківський вклад на загальну суму 951 000 гривень, який на вимогу позивача до сьогоднішнього дня не повернутий. 21.11.2014 року [PERSON] звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договірів банківського вкладу та повернення грошових коштів. ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 06.01.2015 року №09-202-86/96-79, повідомив [PERSON] , що вказаний ним договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Уксоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував депозитні кошти згідно договорів з депозитного обслуговування , зазначені позивачем. (а.с .68). 06.03.2015 року Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що [PERSON] з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою [PERSON] ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. (а.с. 84-102) Станом на 30.01.2015 до Банку звернулось 128 осіб із зверненнями щодо перевірки наявності депозитних вкладів та їх повернення, серед яких є і [PERSON] 20.11.2014 року начальник Управління банківської безпеки ПАТ «Укрсоцбанку» Л.Тарасович звернувся до Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, у зв`язку із тим, що 20.11.2014 в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем, на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала з ними фіктивні депозитні угоди. При цьому кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. [PERSON] періодично цим особам виплачувались депозитні проценти. Просив прийняти заяву про злочин та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст..190-192 КК України. Згідно протоколу тимчасового доступу до документів від 12.03.2015 року , проведеного в межах кримінального провадження відносно Василькової №12015260000000118 від 30.01.2015, на підставі ухвали слідчого судді, банк надав слідчому виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , договір№26305011404784 банківського вкладу між банком та позивачем від 10.09.2014, що підтверджує наявність договірних відносин між ПАТ Укрсоцбанком та [PERSON] (а.с.57-67) Дані обставини також підтверджують , що [PERSON] був клієнтом ПАТ Укрсоцбанку, відкривав рахунку та розміщував депозитні кошти. Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191\~ч.3, ст.191\~ч.4. ст.191\~ч.5, ст.200\~ч.2\~КК України, з якого вбачається, серед іншого, що в період 28.12.2010 по 26.09.2014 [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в м. Кіцмань по вул. Незалежності, 71, отримала від [PERSON] готівкою кошти на загальну суму 951 000 грн. для відкриття депозитного рахунку на його ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти в касу банку не внесла, не відобразила дану операцію по обліках банку та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд. З метою створення видимості законності своїх дій, [PERSON] , в службовому кабінеті банку склала договір №150 банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] ,про відкриття банком депозитного рахунку. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк». (а.с. 75-83). [PERSON] по даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим. Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03.10.2019 року, який змінив найменування на АТ «Сенс Банк» з 30.11.2022. Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»\~визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до\~ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно\~ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6\~ст.633 ЦК України\~встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.2\~ст.207 ЦК України\~правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору. Відповідно до ч.1\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1\~ст.1058 ЦК України\~договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16. Відповідно до ч.3\~ст.1058 ЦК України\~до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2\~ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК України\~передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до\~ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516\~(далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);\~\~договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією\~Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією\~Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I\~Інструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. У частині 3\~статті 1060 ЦК України\~зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене\~статтею 625 Цивільного кодексу України\~право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Стаття 629 ЦК України\~передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А у\~статті 78 ЦПК України\~зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви з яких виходив суд. Судом встановлено, що [PERSON] являється клієнтом Кіцманського відділення АТ Укрсоцбанку починаючи з 2000 року, мав відкриті депозитні рахунки, періодично вносив кошти на депозит та щомісячно отримував відсотки. Станом на 26.09.2014 року загальна сума гривневого депозиту становила 951 000 гривень, що підтверджується розпорядженням від 26.09.2014. Дане розпорядження підписане начальником відділення Васильковою Г.В., [PERSON] , скріплене печаткою Укрсоцбанку та є належним доказом у справі. До 14.11.2014 року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року. Як свідчать матеріали справи, а також із пояснень [PERSON] наданих в судовому засіданні, вбачається, що розпорядження на поповнення банківського вкладу, на виплату відсотків [PERSON] , з боку відповідача підписувала колишня керуюча Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» №933 [PERSON] , відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №12014260110000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191ч.3, ст.191ч.4. ст.191ч.5, ст.200ч.2КК України. [PERSON] визнаний потерпілим в кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному до ЄРДР 21.11.2014 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України. В пред`явленому Васильковій обвинуваченні викладений епізод і щодо [PERSON] , відображено обставини укладення між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Васильковою Г.В. та [PERSON] договорів банківського вкладу, видачі розпоряджень за період 28.12.2010 по 26.09.2014, зокрема: - підписання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. та [PERSON] зазначених розпоряджень на внесення коштів на депозит на загальну суму 951 000 гривень, скріплення підписами сторін та печаткою банку; - отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. коштів у розмірі 951 000 гривень з наданням [PERSON] підписаних сторонами договору, передбачених його умовами та зазначеними вище актами НБУ «інших документів» на підтвердження цього факту - розпоряджень на внесення коштів на депозит. До сьогоднішнього дня вклад в розмірі 951 000 гривень на вимогу [PERSON] повернуто йому не було, отже є підстави для захисту прав вкладника [PERSON] шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] не укладався, а наявні розпорядження, що надані позивачем на підтвердження внесення коштів є неналежними доказами. Адже недотримання уповноваженою особою банку керуючою відділенням Васильковою Г.В. вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладів, не може свідчити, що такий договір не укладався чи про те, що кошти на депозитний рахунок банку не вносились. Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а надані ним розпорядження суперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне. Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду розпорядження банку про внесення коштів на депозит на протязі тривалого періоду часу з 2011-2014 років, тобто за останні 3 роки, що передували втечі [PERSON] . Розпорядження видавались особисто начальником Кіцманського відділення [PERSON] в її службовому кабінеті, засвідчувались підписами [PERSON] та [PERSON] , скріплювались печаткою банку. А відповідно до матеріалів службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року, [PERSON] з 2001 року і до моменту службового розслідування 06.03.2015 року обіймала посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, до обов`язків [PERSON] відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозитний рахунок підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних . Необліковування банком таких коштів, неповне заповнення ідентифікаційних даних Клієнта, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. Обставини того, що [PERSON] в період видачі розпоряджень на внесення коштів та виплату відсотків в період 01.12.2011-26.09.2014 обіймала посаду начальника КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі, на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. Посилання сторони відповідача на відсутності вироку щодо [PERSON] в кримінальному провадженні, не стосується даної справи, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами склалися договірні відносини по договору банківського вкладу, кошти з боку позивача були передані банку в особі уповноваженої на те особи - керівнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», яка в свою чергу здійснювала свої посадові обов`язки та надала клієнту банку сам Договір, розпорядження про внесення коштів та оплату відсотків за користування внесеними в розпорядження банку коштів, що є самостійними й достатніми обставинами для ухвалення рішення. При цьому посилання відповідача на те, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, суд вважає необґрунтованим в даному випадку, оскільки судом не дається оцінка вказаному вище кримінальному провадженню, а лише враховуються результати досудового розслідування, які знайшло своє відображення в пред`явленому обвинуваченні, де потерпілим є [PERSON] , спростування дійсності яких відповідачем не заперечується. Слід також зазначити, що звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивач правомірно сподівався на належне оформлення депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі. Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. Крім того, в розпорядженні від 28.12.2012, оригінал якого є у позивача, вказано, що розпорядження видається на внесення коштів на депозит [PERSON] . Того дня позивачем внесено кошти на депозит в сумі 60 000 гривень і загальна сума депозиту склала 951 000 гривень. Всі наступні розпорядження, що видані аж до 26.09.2014, видавались на виплату відсотків щомісячно та підтверджували наявну суму депозитних коштів 951 000 гривень. А тому дії керуючої відділенням [PERSON] жодних сумнівів у позивача на протязі років не викликали. Отже, факт укладення [PERSON] договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозит підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів - суми банківського вкладу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу (21.11.2014 року), сума вкладу внесена позивачем до даного банку у розмірі 951 000 гривень залишається неповернутою. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати 865 672,55 гривень за період з квітня 2017 по червень 2023 та 3% річних в сумі 181 888,52 гривень за період з 03.04.2017 по 17.08.2023. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву з посиланням на пропущений строк позовної давності. Крім того в письмових пояснення та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застосування наслідків спливу строку позовної давності стосно вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. За змістомстатті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначенихст. 625 ЦКУкраїни трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника. Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат і 3% річних, а тому такий взятий до уваги судом. За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і триває до сьогоднішнього дня. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року). Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року. Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення інфляційних втрат за період з квітня 2017 по червень 2023 та 3% річних за період з 03.04.2017 по 17.08.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України у межах строку позовної давності. Представником відповідача [PERSON] не оспорювались суми нарахувань по ст.625 ЦК України. Разом з тим, представник просила зменшити заявлений розмір інфляційних та 3 % річних , як такі що значно перевищують суму депозиту. Однак, з такими доводами представника відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст.625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то слід відхилити доводи відповідача про зменшення розміру цієї відповідальності. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, що передують зверненню до суду в заявленому [PERSON] розмірі, з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами підставність вказаних нарахувань. Щодо стягнення судового збору. Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб \~складає 2684,00 гривні. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становитьза подання фізичною особою до суду позовної \~заяви: - майнового характеру\~потрібно сплатити: 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1073,60 грн та не більше 13 420 грн); З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 13 420гривень. На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved