Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис про народження №86 від 17.05.2017 року. В обґрунтування позову посилається на те, що з 05.01.2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у цивільній справі №171/113/19 шлюб між ними було розірвано. Восени 2018 року відповідачка покинула його з дитиною та поїхала за кордон на заробітки, а згодом вони припинили шлюбні відносини, оскільки в неї з`явилися нові стосунки та родина її взагалі перестала цікавити. Взимку 2019 року відповідачка приїздила у м. Апостолове для оформлення особистих документів і невдовзі знову виїхала до Польщі, де й мешкає й дотепер у м. Слубіце, створивши іншу сім`ю. З осені 2018 року до весни 2019 року відповідачка майже не надавала допомогу на утримання дитини, життям дитини майже не цікавилася та участі в її вихованні не приймала, а з весни 2019 року перестала цікавитися виховання та утримання дитини, її життям, розвитком, ні він, ні син її не бачили. Після розлучення вони домовилися, що дитина буде мешкати разом з ним, бо відповідачка не бажала обтяжувати своє нове життя маленьким сином. Він з сином мешкають за адресою: [ADDRESS] , разом із його батьками. Відповідно до судового наказу Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 28.08.2019 року у справі №171/1423/19 з відповідачки на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів. Втім, аліменти на утримання дитини відповідачка не сплачувала жодного разу, через що станом на 01.09.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 105221,25 грн. Всіма питаннями щодо виховання, утримання, розумового, фізичного та духовного розвитку сина він опікується сам. Дитина фактично не знає своєї мами, бо коли відповідачка залишила дитину та стала байдужою до неї сину було трошки більше одного року. Останній раз, коли він мав нагоду поспілкуватися з відповідачкою через її батьків, то вона його сповістила, що дитина її взагалі не цікавить і вона не заперечує, щоб він ставив питання про позбавлення її батьківських прав, повертатися в Україну вона не планує, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.01.2017 року між позивачем та відповідачкою Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №02 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.9). Згідно судового наказу Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 28.08.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 01.08.2019 року і до повноліття дитини (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.09.2022 року має заборгованість в розмірі 105221,25 грн. (а.с.14). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 06.09.2022 року за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (заявник), [PERSON] (колишня дружина заявника), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [PERSON] (батько), [PERSON] (мати) (а.с.11). Згідно Акту обстеження умов проживання від 26.08.2022 року за адресою: [ADDRESS] санітарний стан жилого приміщення задовільний, відповідає санітарно-гігієнічним нормам. У дитини є окрема кімната, дитяче ліжко, є в наявності постільна білизна, комп`ютер, дитячі іграшки, книги, забезпечений повноцінним харчуванням. За місцем мешкання батько характеризується позитивно, має виховний вплив на дитину, хлопчик доглянутий, дуже любить батька. Встановлено, що батько належним чином доглядає за сином, забезпечує всім необхідним, є належні умови для проживання (а.с.12). Згідно довідки №13 від 18.08.2022 року, виданої виконкомом Апостолівської міської ради «Лікарська амбулаторія загальної практики сімейної медицини №1», [PERSON] , [INFO] перебуває під спостереженням у ЛАЗПСМ м. Апостолове, сімейний лікар [PERSON] . За останні три роки спостереження наглядом за дитиною займається батько [PERSON] : приводить на профогляди та щеплення, доглядає під час хвороби. Мати не з`являється з дитиною з липня 2018 року (а.с.15). Згідно довідки №34 від 19.08.2022 року, виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Малятко» Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує ЗДО (ясла-садок) «Малятко» Апостолівської міської ради Дніпропетровської області старшу групу «Капітошка» з 2020 року. За період перебування дитини в закладі, за спостереженням педагогічних працівників, стало відомо, що його вихованням займається виключно тато: відвідує збори, приводить та забирає дитину з садочка, піклується про нього, повністю займається його утриманням та вихованням. Мати хлопчика, [PERSON] не бере участі в житті та вихованні сина. За період перебування [PERSON] у закладі вона не з`являлася жодного разу (а.с.16). Згідно характеристики батька вихованця №35 від 19.08.2022 року, виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Малятко» Апостолівської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Займається вихованням хлопчика - [PERSON] , [INFO] , який відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Малятко». З ним у дитини доброзичливі взаємовідносини. Він приділяє багато уваги вихованню та розвитку сина. Батько дитини добре справляється зі своїми обов`язками, а саме: спокійно, доброзичливо спілкується з дитиною, виховує, захищає, забезпечує інтереси дитини, створює умови, щоб дитина росла та розвивалася (а.с.17). Згідно характеристики служби у справах дітей виконкому Апостолівської міської ради від 30.09.2022 року, [PERSON] проживає за адресою - [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та батьками - [PERSON] та [PERSON] . Проживає за даною адресою більшу частину свого життя і зарекомендував себе як доброзичливий, працелюбний та порядний сусід. На протязі останніх трьох років сам займається вихованням сина, для якого він є авторитетом і взірцем (а.с.18). Згідно довідки №1443 від 31.08.2022 року, виданої відділом надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського міськрайонного центра зайнятості, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний у відділі надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МРЦЗ з 21.04.2022 року (а.с.19). За приписами ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у житті сина, його вихованні, утриманні, розумовому, фізичному та духовному розвитку, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечує його необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає матеріальної допомоги на його утримання, навіть не сплачує аліменти. Тобто жодним чином не проявляє батьківського піклування, передбачене та гарантоване дитині нормами ст. 150 СК України. Про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав свідчить висновок служби у справах дітей при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради, органу опіки та піклування №14 від 02.02.2023 року, яким встановлено, що з осені 2018 року малолітній [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] . Мати дитини [PERSON] поїхала до Польщі на заробітки, де зі слів батька, в неї з`явилася інша сім`я. З цього часу мати припинила цікавиться життям та здоров`ям дитини. Повністю самоусунулася від виховання та утримання сина. Станом на 01.09.2022 року [PERSON] має заборгованість по аліментах в сумі 105 221,25 грн., що підтверджує факт байдужості матеріального забезпечення дитини. Всім необхідним забезпечує його батько та дідусь з бабусею. Службою у справах дітей виконкому Апостолівської міської ради було обстежено. В ході обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] виявлено, що дитина має окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями, є в наявності комп`ютер. [PERSON] повністю забезпечений повноцінним харчуванням та посезонним дитячим одягом і взуттям. Дитина має добрі відносини з батьком. За місцем проживання батько характеризується позитивно, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина, приділяє багато уваги розвитку сина, піклується про стан здоров`я. Виходячи з вищевикладеного та з метою захисту прав і інтересів дитини, служба у справах дітей виконкому Апостолівської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХП від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved