Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

03.10.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи. Отримує стабільний щомісячний дохід, пенсію, розмір яких перевищує 4500 гривень на місяць. Проживає на [ADDRESS] на безоплатній основі (статус внутрішньо переміщено особи - ВПО). Розлучений. Відповідачі: [PERSON] є сином позивача; [PERSON] є його донькою, працездатною, безробітною, проживає в м.Дрогобичі в статусі внутрішньо переміщеної особи (ВПО). Зазначає, що він є непрацездатною особою та бажає вирішити спір щодо стягнення аліментів на його утримання з доньки та сина. Ввважає, що син та донька в змозі платити аліменти в розмірі по 1000 грн. кожний, щомісячно, для утримання непрацездатного батька. 03.10.2023 суддею отримано відповідь №253808 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] та №253797 щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , інформація щодо якого відсутня у даному реєстрі. Ухвалою від 04.10.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 06.11.2023, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвала разом з позовною заявою та додатками надсилалась сторонам по справі, однак відповідачі ухвали про відкриття провадження з додатками не отримали, поштові конверти були повернені до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 20.10.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що позивач є повнолітньою особою, але не є особою, цивільна дієздатність якої обмежена, крім того позивач не визнаний недієздатною особою; то ж обов`язок опікуватися (піклуватися) ним в розумінні змісту статті 51 Конституції України у його повнолітніх дітей відсутній, у зв`язку з чим позивач не має правових підстав вимагати від дітей опіки або піклування і такого обов`язку відповідно у дітей позивача не виникає. Зсилається на те, що позивач має стабільний фінансовий дохід, який перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум (4500 грн. пенсії та 3000 грн. матеріальної допомоги внутрішньо переміщеним особам), вимог щодо додаткових витрат на утримання позивачем заявлено не було, що виключає наявність в позивача потреб в матеріальній допомозі. Додатково зазначила, що ні до неї, ні до брата, позивач жодного разу за матеріальною допомогою не звертався, прохань або вимог щодо матеріального утримання не висував. Доповнила, що позивачем було складено заяву, яка була засвідчена нотаріусом, в якій останній зазначив про відсутність у нього потреби в утриманні з боку відповідачів. Відтак, просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позову [PERSON] . Просить розгляд справи проводити у її відсутності. 02.11.2023 відповідач [PERSON] подав на адресу суду заяву. Зазначив, що повністю погоджується з доводами та запереченнями на позов, викладеними у відзиві на позовну заяву відповідачки [PERSON] . Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити, розгляд справи проводити у його відсутності. 02.11.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якому підтвердив, що дійсно його дохід перевищує в сукупності встановлений законом прожитковий мінімум й не потребує додаткового утримання, а також не потребує покриття якихось додаткових витрат. Зазначив, що ніколи не звертався до відповідачів за матеріальною допомогою або за іншими формами допомоги. З приводу нотаріально посвідченої заяви щодо відсутності у позивача потреби в матеріальній допомозі, зазначив, що від змісту такої не відмовляється та викладені в ній факти мають місце станом на теперішній час. Підтвердив, що не потребує утримання з боку відповідачів у зв`язку з чим вони не мають обов`язку з утримання батька. Ухвалою суду від 06.11.2023 відкладено судове засідання на 20.11.2023. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 08.04.2078, та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27.10.1982., а.с.9,13. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, загальне захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №713539 від 13.07.2018 та пенсійним посвідченням № [NUMBER] , а.с.15,16. Згідно довідки від 11.11.2022 №1302-5002317579 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] , а.с.6. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією по інвалідності, державною допомогою, тощо. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Жодних доказів того, що позивач потребує матеріальної допомоги, стороною позивача до матеріалів справи не надано. Натомість, в матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О., р.№2633, якою він підтверджує, що не потребує від своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] матеріальної допомоги (утримання) в розумінні ст.202 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим обов`язок зазначених осіб щодо його утримання згідно норм чинного законодавства вважає відсутнім, а даних осіб: сина та дочку не вважає такими, що зобов`язані його утримувати. Про складення такої заяви, позивач підтвердив у відповіді на відзив, в якій також підтвердив наявність достатнього матеріального доходу та відсутність обов`язку у дітей щодо його утримання. Матеріалами справи не підтверджується непрацездатність та потреба позивача в матеріальній допомозі, тобто виникнення обов`язку у відповідачів відповідно до ст. 202 СК України щодо утримання батька у зв`язку з наведеними обставинами. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed