Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позову. В суд з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2012 року по 2016 рік та за цей період спільного подружнього проживання однією сім`єю народилася дитина - [PERSON] , 2013 року народження. Позивач зазначає, що дитина проживає із нею і знаходиться на її матеріальному утриманні; відповідач самоусунувся від допомоги на утримання сина, а тому, вона, самостійно одна, не взмозі забезпечити належний рівень життя, необхідних для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини, оскільки в силу об`активних обставин, на даний час тимчасово не працює. А,тому, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь для утримання їхнього сина [PERSON] , 2013 року, батьківство якого визнано відповідачем, аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина, починаючи з дня звернення в суд. Рух справи та позиція сторін. 26.10.2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці відкрито провадження в даній справі, до розлояду за правилами спрощеного позовного провадження, викликом сторін в засідання. Сторони (позивач, відповідач), відповідно були належним чином, в установленому законом порядку, повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Позивачем до суду скеровано письмове клопотання про судовий розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримано в повному обсязі та надано згоду на ухвалення заочного рішення в справі. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Від [PERSON] заяв і клопотань про розгляд справи за його відсутності не надходило. Виходячи з вимог п.5 ч.2 ст.223, ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд вважає, що судовий розгляд справи за відсутності сторін та відповідно представників сторін, зокрема, згідно ст. 223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. З`ясовані фактичні обставини справи, досліджені докази та застосовані норми права. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. З даних про реєстрацію місця проживання особи, - позивача (а.с.4), а саме довідки за № 23/696 від 27.01.2020 року відділе ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 5) разом з сином, - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 6) та довідки про склад сім`ї № 563339 від 25.09.2023 року (а.с.7). Судом установлено, що на даний час сторони не спілкуються, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не зважаючи на це, позивачка самостійно опікується та матеріально утримує сина: купує продукти харчування, одяг, шкільне приладдя, оплачує всі витрати на оздоровлення, навчання та лікування, дає кишенькові гроші на обіди та дозвілля, оплачує супутні потреби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Враховуючи, що відповідач жодним чином не вживає заходів щодо належного піклування про сина, його здоров`я, духовний розвиток та навчання, участі в його утриманні не бере, позивачка з змушена звернутись до суду для стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] , 2013 року народження. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3_1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; З'2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Що стосується стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів (п.2 ч.1 ст. 182 СК України), то [PERSON] є працездатною, фізично здоровою особою, має високий рівень доходу, а тому здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і свого сина. Доказів, що відповідач не змозі сплачувати аліменти на утримання сина, матеріали справи не містять. Відсутні дані і відносно того, що відповідач [PERSON] має на утриманні інших дітей, в останнього наявні грошові зобов`язання перед третіми особами. З огляду на ріст інфляційних процесів в Україні та, як наслідок, підвищення цін і продукти харчування, оздоровлення, лікування, шкільне приладдя, одяг і взуття та на інші предмети матеріального світу, потреба дитини в яких є базовою та розмір заробітні плати позивачки, остання позбавлена можливості самостійно забезпечувати всі потреби сина на рівні достатньому для його фізичного, інтелектуального, морального та культурного, духовного та соціального розвитку, а тому змушена звернутись до суду до стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатною фізичною здоровою особою, має високий рівень доходу, а тому здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і свого сина, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина, починаючи з дня звернення в суд та судові витрати покласти на [PERSON] . У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у частці 1/3 заробітку (доходу) відповідача, щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved