Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Адвокат Турецька Є.А., в інтересах [PERSON] , [PERSON] ,звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочар Івана Івановича, [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя та витребування майна. У позовній заяві зазначає, що 06.11.2017 року апеляційним судом Закарпатської області постановлено ухвалу по справі № 308/12448/13-ц якою залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 року. У вищезазначеному рішенні суд вирішив позовні вимоги [PERSON] до малолітньої [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] задовольнити частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в межах вартості спірного майна. Рішенням встановлений спосіб реалізації зазначеного майна шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з визначенням початкової ціни реалізації 917400 грн. Але водночас, виконання рішення відтерміновано у зв`язку з неможливістю звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто, на вищевказану квартиру, на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Однак, відповідач 1 - державний реєстратор Баранинської сільської ради Мочар І.І. здійснив незаконну державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на вищевказану квартиру на користь [PERSON] шляхом прийняття рішення № 39893745 від 27.02.2018 року, про яку позивач та її законний представник дізналися від нового власника квартири [PERSON] , який змушував їх виселитися з квартири протягом місяця. Позивач вказує, що зазначена реєстрація підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, у даній справі звернення стягнення на квартиру позивача як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем не може бути здійснено не у примусовому порядку, оскільки вже є рішення суду щодо стягнення предмету іпотеки. Також позивач зазначає, що для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження іпотекодержатель серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем. Однак, таких документів у справі не було і не може бути, оскільки позивач та його законний представник у квітні - травні 2015 року перебували у місті Києві, про що свідчить довідка з місця навчання позивача. Ні підпису позивача, ні її законного представника на повідомленні про вручення немає. Відсутнє зазначення про відмову від отримання, а також є незрозумілим, що означає дата 04.05.2015 року - чи це є дата коли вручено, чи коли виплачено. Крім того, згідно роз`яснень ВСУ № 21-1458а16 від 11.04.2017 року іпотекодержатедь повинен був направити вимогу цінним листом, а так зване повідомлення про вручення містить інформацію про рекомендований лист, що також є порушенням порядку державної реєстрації. Іпотекодержатель не направляв жодної вимоги про усунення порушень, а нібито направив повідомлення про застосування застереження, що є порушенням порядку реєстрації, оскільки зазначений документ жодним нормативним актом не передбачений. Отже, іпотекодержатель не направляв 30.04.2015 року, а відповідно позивач не отримував 04.05.2015 року письмової вимоги про усунення порушень, а рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з нібито підписами законного представника позивача є підробкою. Крім того, висновок про вартість квартири здійснений приватним підприємцем [PERSON] від 01.02.2018 року, який був використаний для проведення реєстрації, є недійсним, у зв`язку з тим, що його замовником є [PERSON] згідно довіреності НАК № 203733 від 25.10.2014 року, зареєстрованою у реєстрі за № 2992, а строк дії довіреності закінчився 25.11.2017 року, тобто, був замовлений майже через три місяці після закінчення повноважень. Також в даному випадку є навмисне порушення державним реєстратором обов`язку перевірки (використання) даних Єдиного державного реєстру судових рішень, передбаченого ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки в ЄДРСР міститься і ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2017 року і рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 року у справі № 308/12448/13-ц. Окрім того, посилається на порушення строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, та зазначає, що відповідач не мав права здійснювати реєстрацію права власності на квартиру на [PERSON] поза межами шестимісячного строку, встановленого ст. 1281 ЦК України. Також зазначає, що 04.05.2018 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. вчинено виконавчий напис № 473 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 100000,00 грн. та 2000 грн. сплачених за вчинення виконавчого напису. З цього приводу приватним виконавцем Крегул І.І. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. 07.05.2018 року до приватного виконавця надійшла заява [PERSON] , про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі нерухомого майна [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. Відповідач [PERSON] як боржник визначив вартість майна в сумі 102000,00 грн. 10.05.2018 року до приватного виконавця надійшла заява [PERSON] за якою [PERSON] погоджує передачу майна та погоджується прийняти в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок зазначених дій приватним виконавцем була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.05.2018 року, якою передано відповідачу [PERSON] вищезазначену квартиру. На підставі вказаної постанови [PERSON] 11.05.2018 року отримала свідоцтво № 375 видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П. на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не мав правових підстав для набуття права власності на зазначене майно та відчуження його відповідачу [PERSON] . Виходячи з того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно, без відповідних правових підстав заволоділи зазначеним майном просить суд: - визнати рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права васності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , № 39893745 від 27.02.2018 року недійним з дня його прийняття; - визнати незаконними дії державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , № 39893745 від 27.02.2018 року; - скасувати рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , № 39893745 від 27.02.2018 року; - скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , № 39893745 від 27.02.2018 року, зареєстровану державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочаром Іваном Івановичем; - скасувати свідоцтво № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П. на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] вчинене на підставі свідоцтва № 375 виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П.; - зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] ; - зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] ; - зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - визнати незаконним право на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотеко держателя - відповідача 2 через сплив, визначених ст. 1281 ЦК України, строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, який має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. В подальшому представник позивача подала до суду додаткові пояснення щодо застосування висновків, викладених у Постанові ВС № 465/1310/17 від 31.10.2018 року стосовно того, що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, у якому зазначила, що згідно висновків вказаної постанови визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. За наслідками прийнятого рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара І.І. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] №39893745 від 27.02.2018 року за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шпуганич В.П. подано відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 року та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2018 року визнано право іпотекодержателя [PERSON] на звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] в межах суми боргу 74992,58 дол. США. Вказаний факт є преюдиційним. Вказував, що наявність судових рішень про звернення стягнення не є перешкодою для застосування позасудового способу звернення, оскільки рішення суду про звернення стягнення не було виконано. В межах застосування процедури позасудового звернення стягнення державному реєстратору було надано всі документи, які надають право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про погашення заборгованості та застосування позасудового порядку була надана та була отримана позивачкою та її законним представником. Посилання у позові, що іпотекодержатель повинен направляти вимогу цінним листом не заслуговує на увагу так як сторони у договорі не встановили, що направлення поштової коренспонденцї здійснюється саме шляхом направлення цінним листом з описом про вкладення. Сторони свої відносини врегулювали по іншому, як зазначено у постанові від 11.05.2017 року. Більше того, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказом її отримання позивачем міститься у вищевказаній справі, у якій приймав участь представник позивачки. Судом у справі № 308/12448/13-ц встановлено, що вимога до спадкоємців була пред`явлена своєчасно, строк на пред`явлення вимоги кредитором не пропущено, а тому вказані обставини додатково не доводяться щодо тих самих осіб в силу ст. 78 ЦПК України. Зазначає, що у межах застосування процедури позасудового способу звернення стягнення відповідач взяв за основу всі факти, які встановлено та визначено у судовому рішенні від 11.05.2017 року як щодо розміру заборгованості по кредиту, щодо вартості майна тощо. Також зазначив, що позивачка оскаржувала у адміністративному порядку правомірність набуття права власності. Наказом Мінюсту від 02.10.2018 року № 3585/7 скарги [PERSON] на дії державних реєстраторів залишено без задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачем - державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочар І.І. також подано відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначає, що позивачка оскаржувала у позасудовому порядку шляхом подачі до Міністерства юстиції України скарги про правомірність набуття права власності [PERSON] на підставі договору іпотеки, що містить іпотечне застереження. Наказом Мінюсту від 02.10.2018 року № 3585/7 скаргу [PERSON] на дії державного реєстратора залишено без задоволення. Доказів про оскарження відмови Мінюсту у задоволенні скарги у порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» матеріали справи не містять. Щодо можливості застосування у спірних правовідносинах позасудового способу звернення на предмет іпотеки, направлення вимоги, поширення на спірні правовідносини норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», він погоджується з доводами, які у відзиві від 21.11.2019 року наведені представником [PERSON] - адвокатом Шпуганич В.П. В свою чергу [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Вищевказані позови згідно ухвали суду від 04.12.2019 року об`єднано в одне провадження. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі мають реєстрацію: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження. На даний час у квартирі фактично проживає відповідачка [PERSON] зі своєю малолітньою донькою [PERSON] та повнолітньою донькою [PERSON] . Відповідачі не являються членами сім`ї нового власника, їх проживання та реєстрація порушує правомочності власника, а також осіб, яких він уповноважив на проживання у квартирі. Вирішити з відповідачами питання звільнення квартири не вдається можливим. Вимоги про звільнення квартири залишені відповідачами без реагування. Крім того зазначає, що фактичне користування квартирою створює для позивачки фінансове навантаження, так як рахунки переоформлено на власника і остання вимушена в силу закону та договору оплачувати послуги, якими вона не користується фактично. Вказує, що відповідачі забезпечені в м. Ужгороді житловим приміщенням. Так, у 2014 році коли квартира перебувала в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» відповідачі мали ще одну квартиру в [ADDRESS] , яку протягом останніх трьох років відповідачі, в т.ч. малолітня відчужили на ім`я [PERSON] , який доводився братом чоловіка і батька відповідачів відповідно. Зазначає, що відповідачка оскаржувала в адміністративному порядку правомірність набуття права власності і наказом Мінюcту від 02.10.2018 року № 3585/1 скарги [PERSON] на дії державних реєстраторів залишено без задоволення. А тому просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , вселити [PERSON] у належну їй на праві власності вищевказану кватиру та виселити з вказаної квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Турецькою Є.А. подано відзив на позовну заяву згідно якої вона просить у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана не за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення та є постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] , а відповідачам не надано інше постійне житло. Вказувала, що виходячи з позиції, викладеній у постанові Великої Палати ВС від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15-ц новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків. Також заперечувала отримання вимоги про звільнення квартири. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Шпуганичем В.П. подано пояснення на відзив у якому він зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відбулась після 2010 року, тобто після смерті власника [PERSON] . Попереднім місцем реєстрації та проживання відповідачів була квартира в [ADDRESS] . На момент проведення реєстрації іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк» своєї згоди на реєстрацію місця проживання у предметі іпотеки - квартирі по [ADDRESS] , не давав. Реєстрація місця проживання проведена з порушенням та за відсутності документів на власність, та з урахуванням ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а також п. 2.4.9 договору іпотеки № 11220102000 є недійсною. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради подано письмові пояснення щодо позову [PERSON] згідно яких орган опіки та піклуквання заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , з посиланням на ст. 47 Конституції України, ч.3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». У судовому засіданні представник [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Турецька Є.А. позов [PERSON] до державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочар Івана Івановича, [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя та витребування майна підтримала та просила задовольнити вказаний позов. В судових дебатах підтримала позовні вимоги частково , а саме просила задовольнити позовні вимоги під №№ 1,2,3,4,5,6 в частині позовні вимоги №№ 7,8,9,10 не підтримала та просила їх не розглядати. Проти позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення заперечила та просила відмовити у задоволенні вказаного позову. Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Шпуганич В.П. у судовому засіданні заперечив проти позову [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , до державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочар Івана Івановича, [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя та витребування майна та просив задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Відповідач Мочар І.І. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - представник органу опіки та піклування Ужгородської міської ради та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали об"єднаної справи, дослідивши реєстраційну справу за №1496054621101 на об"єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 21.09.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», що змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11220102000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти для особистих потреб, а саме: придбання житлової нерухомості, в сумі 64800 дол. США, що еквівалентно 327240,00 грн., зі сплатою 11,90 % річних з кінцевим терміном повернення 21.09.2037 року. 21.09.2007 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 11220102000, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку нерухомість - квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер та спадкоємець померлого [PERSON] , яким є одноособово його малолітня донька - [PERSON] , прийняла в цілому у спадок квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2017 року у справі № 308/12448/13-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2017 року. Згідно вищезазначеного рішення за результатами розгляду позову [PERSON] до [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник - мати [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено в рахунок погашення заборгованості, що виникла у [PERSON] , померлого [INFO] , перед [PERSON] , який є правонаступником публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за договором про надання споживчого кредиту № 11220102000 від 21.09.2007 року, яка станом на 11.04.2010 (на момент смерті [PERSON] ) складає 74992 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто два) дол. США 58 центів США, що згідно з курсом НБУ станом на 02.11.2016 року становить 1918310 (один мільйон дев`ятсот вісімнадцять тисяч триста десять) гривень 20 коп. (1 долар США = 25,58 грн.), з яких: 62305,10 дол. США - заборгованість за кредитом, 12684,48 дол. США - заборгованість за процентами), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 11220102000 від 21.09.2007 року - квартиру, загальною площею 65,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє законний представник - [PERSON] , в межах вартості спадкового майна, успадкованого [PERSON] , [INFO] , після смерті [PERSON] . Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири, загальною площею 65,3 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки у сумі 917400,00 грн. Також у вказаному рішенні зазначено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зокрема, судом встановлено, що позичальник [PERSON] отримав споживчий кредит в іноземній валюті, предмет іпотеки є постійним місцем проживання його спадкоємця [PERSON] , житлова площа такого не перевищує межу зазначену в Законі, а у [PERSON] відсутнє інше житло. Водночас, встановлено, що 27.02.2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Мочар І.І. за результатом розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняту 22.02.2018 року о 14:56:41 за реєстраційним номером 26915823 прийняв рішення № 39893745 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору іпотеки № 11220102000 виданого 21.09.2007 року АКІБ «УкрСибанк» та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. за реєстровим № 2187; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: б/н, виданого 11.09.2014 року, видавник: ПАТ «УкрСиббанк»/ТОВ «Факторингова компанія ФК «Факторинг», посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 11.09.2014 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2279; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: б/н, виданого 11.09.2014 року, видавник: ТОВ «Факторингова компанія ФК «Факторинг» [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 11.09.2014 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2282. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою та третьою статті 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» (яка діяла станом на день укладення іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. При вирішенні даного спору суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17 у якій суд зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Також суд враховує висновки, викладені у постанові ВП Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, у якій суд зазначив, що до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 759/5454/19 від 26.07.2023 року, у якій Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. У оскаржуваному рішенні державний реєстратор вказував, що спадкоємець [PERSON] має у власності нерухоме майно - частку квартири [ADDRESS] , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав від 27.02.2018 року індексний номер документа 115507997. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Турецька Є.А. вказувала на те, що інформаційна довідка індексний номер документа 115507997 від 27.02.2018 року є сфальсифікованою. Згідно наданої представником позивача інформаційної довідки № 351764752 від 25.10.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав прав власності на нерухоме майно судом встановлено, що право власності [PERSON] на частки квартири за адресою: [ADDRESS] припинено на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. за реєстровим № 1324. При цьому, при перевірці за пошуком на сайті Мінюсту в розділі Перевірка документів державного реєстру речових прав на нерухоме майно за інтернет адресою: http:// rrpdoc.informjust.ua/ інформаційна довідка індексний номер документа 115507997 від 27.02.2018 року, яка була взята державним реєстратором до уваги, при прийнятті оскаржуваного рішення не відображається. За таких обставин, з урахуванням преюдиційності фактів встановлених судом у рішенні Ужгородського міськрайонного суду 11.05.2017 року у справі № 308/12448/13-ц судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому у державного реєстратора були відсутніми підстави для проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки № 11220102000 від 21.09.2007 року, в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. Частиною третьою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. За таких обставин, з огляду на те, що в судовому засіданні встановлено, що рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , № 39893745 від 27.02.2018 року прийняте з порушенням вимог Закону, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним вказаного рішення з часу його прийняття та скасування такого, а також скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] № 39893745 від 27.02.2018 року, зареєстровану державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочаром Іваном Івановичем та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , вчинене на підставі свідоцтва № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П., є обгрунтованими і підлягають до задоволення. При цьому суд вважає, що свідоцтво № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П. окремому скасуванню не підлягає. Що стосується інших вимог позивача [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] про зобов`язання посадових осіб внести дії щодо виключення [PERSON] та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та внесення [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , позовні вимоги №№ 7,8,9 , то суд уважає, що вчинення таких передбачено нормами Закону України № 1952-IV та не потребує окремого зобов`язання з боку суду, а тому суд відхиляє вказані позовні вимоги, при цьому також враховує позицію представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Турецької Є.А. в судових дебата, де вона позовні вимоги №№ 7,8,9,10 не підтримала та просила їх не розглядати. При цьому суд констатує, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), що підтверджено у постанові ВП ВС у справі № 910/15972/20 від 05.07.2023 року. Щодо вимоги позивача [PERSON] про визнання незаконним права на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя -відповідача [PERSON] через сплив, визначених ст. 1281 ЦК України, строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, який має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань суд констатує, що питання спливу строків, визначених ст. 1281 ЦК України вирішувалося в ході розгляду цивільної справи № 12448/13-ц в ході розгляду якої суд дійшов висновку, що вказані строки пропущені не були, оскільки 22.07.2010 року банк звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич А. з претензією про пред`явлення вимог до спадкоємців. Вказаний факт, у відповідності з приписами ч.5 ст. 82 ЦПК України, є преюдиційним, при розгляді даної справи. За таких обставин зазначена позовна вимога до задоволення не підлягає. Що стосується позовних вимог [PERSON] суд констатує, що такі ґрунтуються на зареєстрованому за нею праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено порушення при реєстрації права власності, на підставі договору іпотеки, на вказану квартиру за [PERSON] , що є підставою для скасування державної реєстрації за відповідачами права власності на вказану квартиру, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини висловлену у п.29 Рішення від 09.12.1994р. у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) у якому суд зазначив, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. А тому розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, з огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що вимоги позивача [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] слід задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити.

Outcome: partial