Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

06.01.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Стрикаль М.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру загальною площею 68,5кв.м., житловою площею 34,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А.Г., реєстровий номер №1844. Позовна заява обґрунтована тим, що 27 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Холодногірським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №326. Сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини припинені близько чотирьох років, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та майже не спілкуються. Позивач та відповідач спільних неповнолітніх дітей не мають. В період шлюбу 17 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В., реєстровий номер №750, за ким [PERSON] продав [PERSON] належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 134,1кв.м., житловою площею 41,9кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж зазначеного будинку було вчинено позивачем за 1222000,00грн. 22 липня 2021 року позивач за його особисті кошти, які були виручені від продажу вищевказаного житлового будинку за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Серветник А.Г., реєстровий номер №1844, придбав у власність квартиру загальною площею 68,5кв. м., житловою площею 34,0кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Купівлю зазначеної квартири було вчинено позивачем за 1068000,00грн. Зважаючи на той факт, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана позивачем за його особисті кошти в період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, просить суд визнати зазначену квартиру особистою приватною власністю позивача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.01.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням часу для усунення недоліків (а.с. 13). 30.01.2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Призначено підготовче засідання (а.с. 30). 15.02.2023 року від представника відповідача по первісному позову [PERSON] - адвоката Бойко Р.М. надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та задовольнити зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з 2006 року. 27.07.2018 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований Холодногірським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №326. [PERSON] є пенсіонером, з 2020 року [PERSON] також є пенсіонером за віком. За кошти виручені від продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] придбав квартиру в м. Києві для старшої доньки від першого шлюбу - [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за спільні кошти, набуті ними за час зареєстрованого шлюбу, що підтверджується п. 7 договору купівлі-продажу спірної квартири від 22.07.2021 року та нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 22.07.2021, де остання дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю спірної квартири за спільні кошти, набуті ними за час зареєстрованого шлюбу. При цьому під час укладання договору від 22.07.2021 року була присутня [PERSON] , та написала заяву у нотаріуса про те, що дійсно квартира придбана на спільні кошти та надала свою згоду на придбання спірної квартири. 22.07.2021 року [PERSON] надав своїй дружині [PERSON] нотаріально завірену довіреністю, якою наділив [PERSON] бути її представником у питаннях експлуатації спірної квартири, та яка була оформлена за взаємною домовленістю подружжя. Після придбання квартири подружжя почало за спільні кошти робити ремонт в придбаній квартирі, так як планували проживати разом в цій квартирі, питаннями щодо ремонту займалась переважно [PERSON] . Тому, з огляду на те, що спірна квартира придбана на спільні кошти позивача та відповідача, є спільною сумісною власністю, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину двокімнатної квартири, квартиру загальною площею 68,5кв.м., житловою площею 34,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.02.2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 121). У відзиві на зустрічну позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко О.В., яка діє на підставі ордеру (а.с. 118), та яка одночасно є представником позивача по первісному позову, заперечувала проти задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність, просила відмовити в задоволені зустрічного позову. В обґрунтування зазначила, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана позивачем за його особисті кошти та є його особистою власністю хоча була придбана ним в час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, що вона своїми коштами чи працею приймала участь у придбанні [PERSON] спірної квартири. Позивачем за зустрічним позовом жодними доказами не підтверджено, що [PERSON] витратив грошові кошти, які були ним отримані від продажу належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на придбання квартири для його дочки в м. Києві. 16.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Лисенко О.В., первісний позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позові, та відповідно, заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , яка одночасно є позивачем за зустрічним позовом, та її представник - адвокат Бойко Р.М., який діє на підставі ордеру (а.с. 47), у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, яку вони підтримали та просили задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, надані в обґрунтування первісного та зустрічного позовів, а також їх заперечень, суд дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 27 липня року між Позивачем, [PERSON] , та Відповідачкою, [PERSON] , Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27 липня 2018 року, актовий запис № 326. Шлюб між Позивачем та Відповідачкою було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.03.2023 року у цивільній справі №639/3714/22. До спірного майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі, відноситься квартира загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2021 року [PERSON] придбав у власність двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Купівлю зазначеної квартири було вчинено Позивачем за 1068000,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1844. Згідно цього договору покупець придбаває вказану квартиру на спільні кошти за згодою дружини, [PERSON] . Відповідно до Договору, нотаріусом було роз`яснено сторонам Договору положення чинного законодавства, у тому числі і зміст статей 57, 60, 62 65-70, 74, 97 Сімейного кодексу. Відповідно до п. 7 Договору, Покупець придбаває вказану квартиру на спільні кошти за згодою дружини, [PERSON] , її заява, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А.Г. 22.07.2021 р. за реєстровим номером 1843, та додається до справи нотаріуса. Як вбачається з вищевказаної згоди дружини покупця - [PERSON] , остання дає [PERSON] свою згоду на укладення попереднього договору щодо купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] , на спільні кошти, набуті ними за час зареєстрованого шлюбу (а.с. 111). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2022 №319074504 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Отже, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] укладаючи вищевказані правочини був ознайомлений зі змістом статей Сімейного кодексу України щодо майна, на яке розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя та підписанням Договору погодився з тим, що придбана квартири [ADDRESS] , купуються за спільні кошти подружжя . На підтвердження доходів сторін під час перебування у шлюбі та до придбання спірного майна судом витребувані наступні докази. Згідно довідки про доходи за вих. № 4762/5/20-40-12-03-09 від 06.04.2011 року, виданої Головним управлінням ДПС у Харківській області, [PERSON] та [PERSON] заробітну плату не отримували. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами. З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2020 року [PERSON] , в період перебування з відповідачем у шлюбі та на момент придбання спірного майна отримав дохід у розмірі 1222000,00грн. від продажу на підставі договору-купівлі від 17.02.2020 року належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Що стосується тверджень відповідача за первісним позовом про те, що за кошти виручені від продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] придбав квартиру в м. Києві для старшої доньки від першого шлюбу - [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідачем за первісним позовом не було надано суду жодних доказів того, що [PERSON] після 17.02.2020 року придбавав у власність будь-яке нерухоме майно у м. Києві. Будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження даних обставин з боку відповідача за первісним позовом не надходило. Відтак, суд проходить до висновку про те, що твердження відповідача за первісним позовом про те, що за кошти виручені від продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] придбав квартиру в м. Києві для старшої доньки від першого шлюбу - є неспроможними, оскільки не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Водночас, суд критично відноситься до доводів позивача за первісним позовом, що спірне нерухоме майно було набуте за його особисті кошти у зв`язку з тим, що з часу продажу на підставі договору-купівлі від 17.02.2020 року належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] і до моменту купівлі 22.07.2021 року квартири за адресою: [ADDRESS] , пройшло більше року. Будь-яких інших доказів того, що ці кошти позивачем зберігались і саме вони були витрачені на покупку квартири, позивач не надав. На підтвердження позиції позивача [PERSON] по зустрічному позову що підтверджують факт наявності у неї власних заощаджень, за які в подальшому було придбано у шлюбі квартиру, яка є предметом спору суду надано : -копію договору купівлі продажу квартири від 03.04.2008 року, згідно якого мати відповідача [PERSON] - [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2.1 зазначеного договору продаж вказаної квартири вчиняється на суму 277750, 00грн., що еквівалентно за курсом НБУ на день укладання договору 55000,00 доларів США, які отримала [PERSON] для свого довірителя [PERSON] повністю від покупця [PERSON] ; -копію виписки із особового та депозитного рахунків [PERSON] в АТ « Сенс Банк» про рух грошових коштів; -копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , та копією повідомлення про припинення підприємницької діяльності, згідно яких остання з 2003 по 2012 рік займалась підприємницькою діяльністю (а.с.201-202); -копію протоколу обшуку згідно якого у [PERSON] було вилучено 15800 доларів США 17.03.2023 року, за місцем її мешкання. Проте, відповідачкою не надано жодного доказу того, що зазначені грошові кошти у сумі 277750,00 грн. в договорі купівлі-продажу квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були нею успадковані після смерті [PERSON] - суду не надано. Як вбачається з протоколу обшуку від 17.03.2023 року, органами досудового розслідування під час проведення обшуку у помешканні [PERSON] були вилучені грошові кошти у сумі 15800,00 доларів США, які належали Відповідачці. Однак вилучення коштів не підтверджує фінансової участі у придбанні [PERSON] спірної квартири. Водночас, з наданих до суду виписок по банківським рахункам на ім`я [PERSON] вбачається що з 2009 року по 2022 рік, Відповідачка мала на банківських рахунках певну суму грошових коштів, яку періодично знімала з банківського рахунку (у зв`язку з закінченням дії договору банківського вкладу), та знову вносила наявні в неї грошові кошти на свій банківський рахунок. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Водночас, суд критично ставиться до пояснень свідків, оскільки їх показання щодо цих обставин ґрунтуються лише на інформації, яка була ними отримана від [PERSON] . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістомст.60Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з і ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.30постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. За приписами положень ч.1ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У відповідності до положень ст.57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Суд критично відноситься до доводів позивача за первісним позовом, що спірне нерухоме майно було набуте за його особисті кошти у зв`язку із отриманням останніх від продажу його будинку, оскільки з часу його продажу до моменту купівлі спірної квартири пройшло більше року. Будь-яких інших доказів того, що ці кошти позивачем зберігались і саме вони були витрачені на покупку квартири, позивач не надав. Суд відхиляє посилання представника позивача за первісним позовом на правову позицію Верховного суду, викладену у постановах від 22.05.2019 року у справі №523/8319/14-ц та від 09.12.2019 року у справі №643/16576/15-ц, оскільки в них зазначено про незначний проміжок часу між купівлею спірної квартири та відчуженням квартири, що належить на праві особистої власності одного з подружжя. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 22.07.2021 не містить інформації, що спірна квартира придбана за кошти, що є особистою власністю покупця [PERSON] , а натомість з договору вбачається, що спірна квартира придбана на спільні кошти за згодою дружини покупця. Суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто наявні законні підстави для визнання за ними по 1/2 частині на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як наслідок суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісної вимоги про визнання вищезазначеної квартири особистою приватною власністю [PERSON] . На підставі вищевикладеного, ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved