Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представника позивача [PERSON] - адвокат Ященко С.М. звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування позовної заяви вказав, що [PERSON] , має на праві спільної власності 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником будинку є [PERSON] (надалі Відповідач) у власності якого знаходиться 9/20 частини житлового будинку [ADDRESS] . У користуванні Позивача фактично знаходяться наступні приміщення: коридор площею 3,2 м2; кухня площею 10,6 м2; туалет площею 1,5 м2; ванна площею 4,4 м2; житлова кімната площею 10,9 м2; житлова кімната площею 16,1 м2; житлова кімната площею 11,1 м2; вітальня площею 13,5 м2; кабінет площею 16,0 м2, веранда 6,9 м2, всього загальною площею 94,2 м2, житловою площею 51,6 м2. В користуванні Відповідача знаходяться кімнати: веранда площею 9,8 м2; кухня площею 9,20 м2; кладова площею 4,10 м2; житлова кімната 10,80 м2; житлова кімната 22,50 м2, всього загальною площею 56,40 м2, житловою площею 33,3 м2. Будинок має два окремі входи до кожної частини будинку, частка будинку Позивача повністю ізольована від частки Відповідача, в кожного співвласника будинку своє окреме опалення, водопостачання, ектропостачання та газопостачання. Земельна ділянка площею 0,0454 га, кадастровий номер 3224010100:01:058: 0016, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, на якій розташована частина будинку із господарськими спорудами Позивача, перебуває у її, тобто Позивача, власності. Позивач, як співвласник частини будинку планує відчужити належну їй частку будинку. У серпні 2023 року представник Позивача звертався до Відповідача з проханням нотаріально укласти договір про виділ в натурі частки нерухомого майна, проте Відповідач проігнорував таке прохання і угоди про спосіб виділення в натурі частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Тому Позивач змушена звернутися до суду з даним за захистом своїх прав та на підставі вищевикладеного просить суд : 1.Провести виділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності на два ізольованих будинки за [ADDRESS] та [ADDRESS] . 2.Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на будинок [ADDRESS] , що складається: коридор площею 3,2 м2; кухня площею 10,6 м2; туалет площею 1,5 м2; ванна площею 4,4 м2; житлова кімната площею 10,9 м2; житлова кімната площею 16,1 м2; житлова кімната площею 11,1 м2; вітальня площею 13,5 м2; кабінет площею 16,0 м2, веранда 6,9 м2, всього загальною площею 94,2 м2, житловою площею 51,6 м2, з відповідними господарськими будівлями та спорудами. 3.Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житлове приміщення розташоване по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник Ященко С.М. в судове засідання не з`явилися, адвокат Ященко С.М. звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивсясь, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності , позов визнає та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.20). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , має на праві спільної власності 11/20 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Ухвали Сквирського районного суду Київської області від 04.03.2022 року у справі №376/330/22 (а.с.7) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №302588731 від 13.06.2022 року (а.с.8). Співвласником будинку є [PERSON] (надалі Відповідач) у власності якого знаходиться 9/20 частини житлового будинку [ADDRESS] . У користуванні Позивача фактично знаходяться наступні приміщення: коридор площею 3,2 м2; кухня площею 10,6 м2; туалет площею 1,5 м2; ванна площею 4,4 м2; житлова кімната площею 10,9 м2; житлова кімната площею 16,1 м2; житлова кімната площею 11,1 м2; вітальня площею 13,5 м2; кабінет площею 16,0 м2, веранда 6,9 м2, всього загальною площею 94,2 м2, житловою площею 51,6 м2., що підтверджується копією Технічного плану будинку [ADDRESS] (а.с.10-12). В користуванні Відповідача знаходяться кімнати: веранда площею 9,8 м2; кухня площею 9,20 м2; кладова площею 4,10 м2; житлова кімната 10,80 м2; житлова кімната 22,50 м2, всього загальною площею 56,40 м2, житловою площею 33,3 м2. Будинок має два окремі входи до кожної частини будинку, частка будинку Позивача повністю ізольована від частки Відповідача, в кожного співвласника будинку своє окреме опалення, водопостачання, ектропостачання та газопостачання. Земельна ділянка площею 0,0454 га, кадастровий номер 3224010100:01:058: 0016, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, на якій розташована частина будинку із господарськими спорудами Позивача, перебуває у власності [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №302589218 від 13.06.2022 року (а.с.9). Позивач, як співвласник частини будинку планує відчужити належну їй частку будинку. У серпні 2023 року представник Позивача звертався до Відповідача з проханням нотаріально укласти договір про виділ в натурі частки нерухомого майна, проте Відповідач проігнорував таке прохання і угоди про спосіб виділення в натурі частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Тому [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК Україниспіввласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частка, яку просить виділити позивач є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Правова позиція ВСУ з цього приводу висловлена у справі № 6-12цс13, яка гласить: Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Враховуючи наведене та беручи до уваги усталений порядок користування окремими ізольованими частинами будинку суд вважає, що дані частини повинні бути їм виділені в натурі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved