Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

19.09.2023 року до суду надійшов вказаний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, який позивачка мотивує тим, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, але певний час проживали разом після народження доньки. Після припинення фактичних відносин сторін з 2017 року дитина проживає разом з нею. Відповідач, як батько, виконує покладені на нього батьківські обов`язків, приймає участь в утриманні та вихованні доньки, спілкується з нею. В той же час, відповідач наполягає, щоб донька проживала разом з ним. Між сторонами з цього приводу виникають суперечки та вони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їх доньки. Вважає, що проживання доньки разом з матір`ю якнайкраще відповідає інтересам дитини. За місцем проживання позивачки для доньки створені усі умови для її проживання та розвитку, вона має власну кімнату в квартирі, де має змогу в належних умовах навчатись та проводити дозвілля. Донька охоплена турботою та піклування, як з боку позивачки, так і з боку її батьків (бабусі та дідуся доньки). Дитина навчається в Запорізькій школі-інтернат «Козацький ліцей». Поряд живуть її друзі, з якими вона спілкується. Також у районі проживання доньки знаходиться гуртки та секції, які відвідує дитина, а також репетитори, з якими вона додатково поглиблено вивчає предмети за шкільною програмою. Донька протягом останніх 7 років не проживає в Хортицькому районі м.Запоріжжя (в районі проживання батька), тому в цьому районі їй стало все незвичним та чужим. За роки проживання разом з матір`ю у дитини склались дуже теплі відносини саме з матір`ю, вона більш прихильна до матері, оскільки багато часу проводить саме з нею. Позивачка має змогу належним чином доглядати за донькою та виховувати її, а саме: має постійне місце роботи - працює в ТОВ «ДіаСервіс» лаборантом-бактеріологом, має власний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», на якому доставляє доньку за потреби як до місця навчання, так і для додаткових занять та участі у гуртках. З урахуванням викладених обставин та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в найкращих інтересах дитини, просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Ухвалою суду від 21.09.2023р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. 14.11.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шулякова М.В. позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, надіслав заяву в якій зазначив, що з позовом [PERSON] ознайомлений, позов визнає та не заперечує проти його задоволення, а також просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в підготовче судове засідання не прибув, суду подано заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, просить прийняти рішення з урахуванням наданого суду висновку органу опіки та піклування. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та представника третьої особи і згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON] ухвалити рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 та ч.10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,150,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які в зареєстрованому шлюбі не перебували. Також встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає разом з малолітньою донькою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована, працює у ТОВ «Діасервіс» на посаді лаборанта з 01.12.2014р., відповідно до довідки про доходи від 18.09.2023р. має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, загальна сума доходу за період з березня 2023р. по серпень 2023р. включно становить 42537,00 грн. Крім того позивачка [PERSON] має на праві власностіавтомобіль марки «Volkswagen», д.н.з [NUMBER] . 24.10.2023р. спеціалістом відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради отримано письмове пояснення малолітньої [PERSON] , [INFO] про те, що вона підтримує позовну заяву [PERSON] та бажає жити з матір`ю. Відповідно до висновку орану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.01/01-27/843 від 14.11.2023р., визнано доцільним визнання місця проживання малолітньої [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] разом з матір`ю. При цьому, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь прав, свободи та інтереси. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що малолітня [PERSON] , [INFO] , після припинення відносин між сторонами, проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , перебуває на її виховані, мати піклується про розвиток, стан здоров`я та навчання дитини, забезпечує її побутові потреби тощо. Позивачка має житло, власний транспортний засіб та дохід. Відповідач [PERSON] вказані обставини не оспорював. У зв`язку з цим, суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - позивачкою [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, є розумним та справедливим. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved