Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням звернулася Остерська квартирно-експлуатаційної частини (району) до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: кімната [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що усі житлові приміщення, які перебувають на території смт. Десна, в тому числі і житло за адресою: [ADDRESS] є у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебувають та обліку в Остерської КЕЧ (району), що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Нещодавно Остерській КЕЧ (району) стало відомо про факт здачі в оренду житлового приміщення у гуртожитку сімейного типу за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних, що перебувають у Остерської КЕЧ (району) дану кімнату було надано військовослужбовцю [PERSON] в користування вільне ізольоване житлове приміщення, придатне для тимчасового проживання у ньому на час проходження військової служби в Деснянському гарнізоні де він і зареєстрував своє місце проживання 24.01.2006р. Пізніше, 23.07.2008р., було також зареєстровано місце проживання його дружини [PERSON] (далі- Відповідач -1), а згодом доньки [PERSON] , [INFO] (далі - Відповідач 2). 04.04.2018 р. Наказом командира військової частини [NUMBER] № 85 [PERSON] було виключено зі списків особового складу частини і він був переведений для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника оперативного управління командного центру штабу командування Сухопутних військ Збройних Сил України, м. Київ. А 18.04.2018 р. [PERSON] знався з реєстрації за вказаною адресою. Натомість, 20.07.2020 року, [PERSON] порушуючи умови законодавства уклав Договір оренди житлового приміщення (квартири) з [PERSON] на кількість чотири особи та на довгостроковий термін з зазначенням в ньому вартості оплати за проживання та фіксування показників лічильника. За проживання [PERSON] сплачувала [PERSON] та [PERSON] кошти, доказом чого є виписки з банку про перерахунок коштів. На підтвердження факту проживання [PERSON] та членів її родини за вказаною адресою було здійснено обстеження квартири про що складено АКТ за підписом депутата селищної ради С.М.Марченко. 24.03.2023 р. про проживання у кімнаті [ADDRESS] , та повторний Акт від 31.03.2023 р. який засвідчено підписами сусідів. Таким чином було встановлено, що фактично з 20.07.2020 року в даному житловому приміщенні проживають [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] та особа, над якою встановлено опіку - неповнолітній [PERSON] , [INFO] [PERSON] сплачує комунальні платежі відповідно до пункту 5.4 договору оренди цього житла, а [PERSON] вносить оплату на рахунки підприємств, що надають комунальні послуги. Це підтверджується належним чином засвідченою копією договору оренди, скрін-шотами переписки через застосунок УіЬег між [PERSON] та [PERSON] , та банківськими виписками, наданими [PERSON] Тобто, Відповідачі не тільки не користуються цим житлом, а і не приймають жодної участі у його утриманні і догляді вже майже три роки, і використовують його як додатковий дохід, що є заборонено. [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] відсутні без поважних причин понад 6 місяців, а в сукупності більше трьох років. Добровільно з реєстрації не знімаються. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснивши, що у даному помешканні проживає близько трьох років на підставі договору оренди, укладеного з [PERSON] . Плату за оренду житла та за комунальні послуги переводила останньому електронними переказами. Відповідачі цім житлом не користуються з липня 2020 року. В ньому відсутні їх особисті речі. Все майно, яке знаходиться в кімнаті, в тому числі меблі, належать їй. Особисто займалася ремонтом приміщення, про що надала фотознімки. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності за наявними в матеріалах документами. В судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 43276131 від 04.09.2015) об`єкт нерухомого майна - гуртожиток за адресою: [ADDRESS] належить Державі в особі Міністерства оборони України. Даний факт також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 43276209 від 04.09.2025 року). Рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради №138 від 26.10.2006 гуртожитку №2 з юридичною адресою: [ADDRESS] надано статус сімейного. Відповідно до довідки виконавчого комітету Деснянської селищної ради №10-04/396 від 29.03.2023 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Довідками про перевірку житлових умов від 15.03.2022 та 25.03.2023, затвердженими ТВО командира військової частини [NUMBER] встановлено, що у житлі, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] (заявник), [PERSON] (підопічний), [PERSON] (донька заявника). [PERSON] проходить військову службу військовій частині [NUMBER] , від Міністерства оборони України житлом не забезпечена. Вищезазначені факти підтверджуються довідкою командира військової частини [NUMBER] від 21.03.2023, Актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.03.2023 та 28.09.2022, актом обстеження квартири від 24.03.2023, актом обстеження кімнати від 31.03.2023. Із наданих позивачем письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виходить, що [PERSON] з липня 2020 року проживає за адресою [ADDRESS] . Даними АТ КБ «ПриватБанк» та скрин-шотами, наданими позивачем підтверджується факт сплати [PERSON] [PERSON] грошових коштів за піднайм квартири. Відповідно до Акту обстеження кімнати [ADDRESS] від 30.03.2023, з липня 2020 року по теперішній час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у даному помешканні не проживають., не приймали жодного разу участі в благоустрої будинку та прибудинкової території, в спільних заходах всіх мешканців цього будинку участі не приймали. Даний акт підписано заступником голови житлової комісії Деснянського гарнізону, представником військової служби правопорядку Деснянського гарнізону, депутатом Деснянської об`єднаної територіальної громади та шістьма сусідами. Викладені в Акті факти також підтверджені доданими письмовими поясненнями мешканців будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заслухавши представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що житлове приміщення, яке знаходиться по [ADDRESS] належить до держаного житлового фонду власником якого є Міністерство оборони України. Балансоутримувачем є Остерська КЕЧ (району). Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі -ЖКУкраїни). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що відповідачі не проживають у наданому їм житловому приміщенні понад шість місяців. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. А тому, суд приходить до висновку про те, що відповідачі втратили право користування вказаним житловим приміщенням, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов суд задовольняє у повному обсязі, з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 1 342 гривні 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved