Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 18.04.2014\~року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір процентної позики (далі по тексту - Договір). Відповідно до Договору Позивач в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти в розмірі, визначеному Договором, а Відповідач зобов`язався прийняти позику та повернути її Позивачу у визначений Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірі, передбачених в Договорі. Згідно з п. 1.4. сума позики становить\~643 500\~гривень, що станом на дату підписання Договору за курсом продажу долару США Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» є еквівалентом 55 000 доларів США. Пунктом 1.5. Договору визначено процентну ставку в розмірі 10% річних від розміру позики за період користування позикою. Умовами Договору передбачено, що нарахування та сплата процентів здійснюються Відповідачем самостійно без окремої вимоги Позивача. Сплата процентів здійснюється на дату повернення позики або її частини. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику в гривні в сумі, що має бути еквівалентною 55 000 доларів США на день такої оплати, готівкою або в безготівкову порядку (п. 3 Договору). Також Договором передбачено, що в разі повернення позики готівкою, Позивач надає Відповідачу розписку, а в разі перерахування на поточний рахунок Позивача, Відповідач зобов`язаний повідомити Позивача про перерахування коштів по телефону. Крім того, в п. 5.7. Договору погоджено, що після повного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором, Позивач повинен передати свій примірник Договору з відміткою про одержання грошей Відповідачу, у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці. Відповідно до п. 2.1. Договору, Відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування позикою до 31.12.2014\~року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Згідно з п. 1.3. Договору позика в повному обсязі отримана Відповідачем до моменту підписання Договору і підписання Відповідачем Договору свідчить про факт отримання ним суми позики в повному обсязі. 31.12.2014\~року Відповідач позику не повернув. 04.11.2015\~року Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Відповідача про стягнення коштів за Договором. 23.02.2016\~року Ірпінським міським судом Київської області за наслідками розгляду справи за позовом Позивача до Відповідача про стягнення коштів за Договором було прийнято рішення про задоволення позову - присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість згідно Договору позики від 18.04.2014\~року в сумі 1 347 500, 00 грн. основного боргу,\~208 585, 61 грн. 10 % річних, штраф у сумі\~134 750, 00 грн., пеню в сумі 5 685, 34 грн., 34 112, 00 грн. 3% річних, судові витрати у сумі 6 510, 00 грн. Після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, Відповідач свого зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав. 30.08.2018\~року Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Відповідача про стягнення коштів - інфляційних втрат та 3% річних за період з 04.11.2015\~по 06.08.2018. 24.05.2019\~року Ірпінським міським судом Київської області за наслідками розгляду справи № 367/6123/18 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення коштів - інфляційних втрат та 3% річних було прийнято рішення про задоволення позову - присуджено до стягненні з Відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 04.11.2015\~по 06.08.2018, інфляційні втрати\~441 980, 00 грн. та 3% річних\~111 417, 95 грн., судові витрати у сумі 5 533, 98 грн. Після вирішення судом питання про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних, Відповідач своїх зобов`язань ані щодо повернення суми основного боргу, ані щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних не виконав. З огляду на викладене, Позивач вважає за можливе скористатися, передбаченим ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способом захисту своїх майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат Позивача від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від Відповідача за користування утримуваними ним грошових коштами, належними до сплати Позивачу за період з 01.09.2018\~року по 23.06.2021. Просить суд стягнути з \~ [PERSON] на користь [PERSON] 315 315, 00 грн. - інфляційних втрат,\~113 743, 76 грн. - 3 % річних. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4 297 грн. 23 коп. у відшкодування судового збору, 10 000, 00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 15.07.2021 року відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 10.02.2023 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду від представника позивача надійшла заява, за змістом якої просить розгляд справи проводити у їх відсутність, вимоги позову задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Крім того, з матеріалами справи відповідач ознайомлювався, подавав заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, проте, підтвердження щодо фактів, викладених в заявах про відкладення розгляду справи, відповідачем надано не було. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 18.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір процентної позики . Відповідно до Договору Позивач в порядку та на умов, визначених Договором, зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти в розмірі, визначеному Договором, а Відповідач зобов`язався прийняти позику та повернути її Позивачу у визначений Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірі, передбачених в Договорі. Згідно з п. 1.4. сума позики становить 643 500 гривень, що станом на дату підписання Договору за курсом продажу долару США Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» є еквівалентом 55 000 доларів США. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику в гривні в сумі, що має бути еквівалентною 55 000 доларів США на день такої оплати, готівкою або в безготівкову порядку (п. 3 Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору Відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування позикою до 31.12.2014 року. Заочним рішенням Ірпінського міського\~суду Київської\~області від\~23.02.2016\~по справі\~№ 367/7944/15-ц\~стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість згідно договору позики від 18.04.2014 в сумі 1\~347 500 грн. основного боргу, 208\~585 грн. 61 коп. - 10% річних, штраф у смі 134\~750 грн., пеню в сумі 5685 грн. 34 коп., 34112 грн. - 3% річних, всього стягнуто 1\~730\~632 грн. 95 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 6510 грн. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.05.2019 по справі №367/6123/18 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні втрати 441980 грн. та 3% річних 111\~417 грн. 95 коп., всього стягнуто 553\~397 грн. 95 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 5\~533 грн. 98 коп. Наведені обставини підтверджуються копіями рішень у вказаних справах. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК. оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.» Відповідно до ст. 509 ч. 1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення,в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу,надати послугу,сплатити гроші,тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 598 ч. 1 ЦК України, зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав,передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. 599, 600,601,604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням,проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ст. 18 ч. 1 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Верховний Суд у своїй постанові № 910/11249/17\~ зазначив, що норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи викладені обставини, оскільки відповідач своє грошове зобов`язання перед позивачем не виконав, то відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Так, позивачем надано до суду розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період за період з 01.09.2018 по 23.06.2021 року. Оскільки відповідачем даний розрахунок не оспорюється, то при вирішенні даного спору по суті суд приймає до уваги даний розрахунок. Враховуючи викладені обставини, суд задовольняє позовні вимоги позивача та стягує з відповідача у порядку, передбаченому ст.625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 315\~315,00 грн., 3% річних - 113\~743, грн. 76 коп., а також судові витрати в розмірі 4297 грн. 23 коп. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи, 27.12.2016 між адвокатом Антоновою Г.І. та [PERSON] укладено угоду 28/2016 про надання правової допомоги. Разом з тим, представником позивача не надано до суду документальних підтверджень щодо витрат на правову допомогу, а саме доказів того, які саме види робіт та послуг надавалися адвокатом та їх вартість, а також факт оплати послуг позивачем, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє. Разом з тим, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 4297,23 грн. На підставі\~ ст.\~525,526,599,625\~ЦК України,\~

Outcome: partial