Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій відповідача по списанню з карток позивачів за період з 13.11.2020 по 14.04.2021 незаконними та неправомірними дій відповідача щодо нарахування відсотків, штрафів та пені по кредитному договору № HAG5AU00030022 від 17.05.2006. В обґрунтування позову вказано, що між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит строком до 16 травня 2013 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 67222,80 грн. на купівлю автомобіля - 47340,00 грн., сплату страхових платежів - 19882,80 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за цим договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та поручителем [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Через складний матеріальний стан позивачами було допущено виникнення заборгованості за вказаним кредитним договором. 13.10.2020 Чугуївським міським судом Харківської області позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено і стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 47189,87 грн., яка складається з наступного: 42455,87 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4734,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. 13.11.2020 рішення суду набрало законної сили. Однак, АТ КБ «ПриватБанк» в порушення вимог закону не припинило нарахування штрафних санкцій, а до сьогодні їх нараховує. Окрім того, весь цей час списуює кошти із інших карткових рахунків позивачів для погашенням безпідставно штучно створеної заборгованості. Після винесення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» продовжує списувати з інших карткових рахунків позивачів кошти на погашення незаконно нарахованих штрафних санкцій. Такими діями АТ КБ «ПриватБанк» створює ситуацію, за якої позивачі вимушені двічі платити один і той же борг. Щодо порушення прав споживача шляхом списання коштів із грошових коштів карткового рахунку, на який зараховувалася заробітна плата, зазначено наступне. Позивачі не надавали банку розпорядження на списання грошових коштів з карткових рахунків, на які зараховується їх заробітні плати та інші кошти. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнтів - позивачів та не маючи на це законних підстав, неправомірно, систематично списує кошти із зарплатних карток позивачів для погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо неправомірності нарахування відсотків та штрафів після винесення рішення суду про стягнення боргу зазначено. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише продовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Відповідач надав суду письмові пояснення, в яких виклав фактичні обставини справи та заперечення проти позову. Щодо фактичних обставин справи зазначено, що 17.05.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк». правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAG5AU00030022, згідно якого банк зобов`язався надати позивачу кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 67222,80 грн. на купівлю автомобіля та на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених договором. Також умовами договору передбачено сплату процентів за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобов`язання позичальника за договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір поруки з [PERSON] , відповідно до якого згідно з п. 2.2.5 кредитного договору позичальник доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядком. Пунктом 2.3.5 кредитного договору банку надано право списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно з пунктом 2.2.5 при настанні строків платежів, передбачених умовами нього договору. У відповідності до п. 3 договору поруки, поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У відповідності до п. 8 договору поруки, поручитель доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 16.04.2020 в сумі 1047739,40 гри., яка складалася з наступного: 42455,87 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 224290,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4734,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 776259,51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яку позивач просив стягнути, становить 47189,87 грн., яка складається з наступного: 42455,87 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4734,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області 13.10.2020 позов задоволено і стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47189,87 грн. і рішення суду набрало законної сили. Щодо правового обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що згідно з\~нормами,\~вказаними у\~ст.\~1054,\~1048,\~1050,\~526,\~629,\~1071\~ЦК України\~та умов\~укладених договорів\~(п.\~2.3.5,\~2.2.5\~кредитного договору\~і п.\~п.\~8\~договору поруки\~)\~слідує,\~що банк\~має право\~здійснювати списання\~грошових коштів\~з рахунків\~клієнтів у випадках, передбачених укладеним між банком та клієнтом договором. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачами не виконано свій процесуальний обов`язок щодо обґрунтування позовних вимог, матеріали справи не містять доказів про повне погашення кредитної заборгованості. Враховуючи наявність у [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, стягнутої рішенням суду, норми закону та умови укладених договорів - списання банком коштів з рахунків позивача не є безпідставним, а має правове підґрунтя, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання дій відповідача по списанню з карток позивачів за період з 13.11.2020 по 14.04.2021 незаконними. Також звернуто увагу на той факт, що позивачами не надано й належних та допустимих доказів списання банком коштів з їх карток. Щодо неправомірності дій нарахування відсотків, штрафів та пені зазначено. Посилання в позові на постанови Великої Падати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, в яких зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦIК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання є необґрунтованими, оскільки для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права та інтереси позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідач вважає, що позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування відсотків, штрафів та пені по кредитному договору не піддягають задоволенню, оскільки такі вимоги не є ефективним способом захисту. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Пекаренін А. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши суду, що рішення Чугуївського міського суду Харківської області 13.10.2020 позов задоволено і стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47189,87 грн. і рішення суду набрало законної сили та правовідносини між сторонами припинились. Представник відповідача [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у поясненнях, а також просив суд звернути увагу на надані згідно ухвали суду від 05.10.2023 розрахунок заборгованості за кредитним договором і виписку по транзитному рахунку з копіями меморіальних ордерів, на якому обліковується загальний рух коштів, що надходили у рахунок погашення заборгованості за умовами кредитного договору за період з 17.05.2006 по 30.09.2023 і їх розподіл на інші, встановлені умовами договору, рахунки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 17 травня 2006 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № НAG5AU00030022. Згідно даного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит строком до 16 травня 2013 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 67222,80 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля 47340,00 грн., сплата страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Договору 19882,80 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з 12 по 17 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1013,73 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором 17.05.2006 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та поручителем [PERSON] було укладено Договір поруки. Відповідно до умов даного Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Через складний матеріальний стан Позивачами було допущено виникнення заборгованості за вказаним кредитним договором, тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13.10.2020 Чугуївським міським судом Харківської області позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено і стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № НAG5AU00030022 від 17.05.2006 у розмірі 47189,87 грн. Як вбачається з рішення суду, заборгованість, яку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявляло до стягнення, становить 47189,87 грн., яка складається з наступного: 42455,87 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4734,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. 13.11.2020 вказане рішення суду набрало законної сили. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - назву отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції 01.01.2015). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без їх розпорядження та згоди) списало з належних їм банківських карток для отримання заробітної плати грошові кошти без зазначення розміру. Згідно наданої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.07.2014 (а.с.12 т.1) було оформлено карту для виплат без зазначення номера рахунку або номера банківської картки. Однак, згідно пункту 2.2.5 кредитного договору, копія якого надана позивачем, позичальник доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядком. Також у пункті 2.3.5 кредитного договору вказано, що банку надано право списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно з пунктом 2.2.5 при настанні строків платежів, передбачених умовами нього договору. У відповідності до п. 3 договору поруки, поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У відповідності до п. 8 договору поруки, поручитель доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності, на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах, сум. які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Отже, із наведених норм законодавства та умов укладених договорів слідує, що банк має право здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнтів у випадках передбачених укладеним між банком та клієнтом договором. Щодо неправомірності нарахування відсотків та штрафів після винесення рішення суду про стягнення боргу позивачі зазначили, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору і на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Також ними вказано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Тобто, позивачі зазначають, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Крім того, посилається на Висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Так у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної падати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок про те. що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредиторам права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦIК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14 та 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним, договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування, відсотків за користування, кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язки іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових, зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оголюватися судам відповідно до вимог процесуального законодавства. Щодо що рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2020, яким позов задоволено і стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47189,87 грн., то позивачами до сьогоднішнього дня не сплачено ні копійки. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування відсотків, штрафів та пені не піддягають задоволенню, оскільки ці вимоги не є ефективним способом захисту. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судовий збір підлягає стягнення з позивачів у розмірі , передбаченому Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Таким чином, враховуючи, що двома позивачами заявлено по дві вимоги немайнового характеру, та те, що у задоволені позову відмовлено, з кожного позивача підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру на користь держави. Згідно з п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», - за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового розміру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (2270,00 грн.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (794500,00 грн.). Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового розміру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (908,00 грн.). Таким чином, підлягає стягненню судовий збір з кожного позивача 1816,00 грн. (2*908,00 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved