Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

21.11.2023 заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просить винести обмежувальний припис на строк до шести місяців стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] , яким: 1) заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] ; 2) усунути перешкоди у користуванні будинком за адресою: [ADDRESS] ; 3) заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Із посиланням на норми статей 1, 24, 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ч. 1 ст. 350-2, п. 3 ч. 1 ст. 350-4, ст. 350-6 ЦПК України, практику Верховного Суду та ЄСПЛ, заява обґрунтована тим, що [PERSON] з 1986 року по 2013 рік проживав у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка була власницею будинку за вказаною адресою. Факт спільного проживання заявника [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1986 року по 2013 рік встановлений рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.07.2014 у справі № 2-о/546/9/14, яке набрало законної сили. 22.04.2014 [PERSON] подарувала житловий будинок сину [PERSON] . [PERSON] , який є сином [PERSON] та пасинком [PERSON] , постійно вчиняє відносно заявника [PERSON] економічне та психологічне домашнє насильство. Заявник зазначає, що є пенсіонером та інвалідом 2 групи (ампутація нижньої кінцівки), пройшов складну операцію на серці (інфаркт) та у віці 73 років потерпає від дій пасинка - [PERSON] , який на протязі декількох років вчиняє відносно нього протиправні дії з метою позбавити заявника права проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] . Заявник зазначає, що спір між власником житла [PERSON] та [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, виселення вирішений у судовому порядку, що закріплено рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.12.2020 у справі №546/1088/14-ц залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, на підставі якого право [PERSON] на користування спірним житловим будинком за адресою: [ADDRESS] визнано та закріплено судом. Не зважаючи на вищевказане рішення суду, [PERSON] , оперуючи тим, що рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 01.08.2023 у справі №546/564/23 не набуло чинності, вчиняє стосовно заявника домашнє насильство в сім`ї (умисне позбавлення житла), а саме: дії щодо примусового виселення [PERSON] із будинку за вказаною адресою до іншого приміщення на території домогосподарства, яким є літня кухня. Заявник систематично піддається з боку [PERSON] психологічному тиску, на його адресу неодноразово лунала нецензурна та брутальна лайка та словесні образи, приниження та залякування, погрози фізичної розправи та насильства. У зв`язку з такими діями заявник неодноразово викликав поліцію та подавав заяви щодо вчинення відносно нього домашнього насильства. Так, у зв`язку із нанесенням [PERSON] тілесних ушкоджень заявнику, 27.08.2020 до ЄРДР внесено дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. За результатами розгляду поліцією заяв [PERSON] відносно неправомірних дій [PERSON] від 13.08.2021 та 14.08.2021, заявника повідомлено про наявність цивільно-правових відносин між ним та [PERSON] , що не є компетенцією органів Національної поліції. Також поліцією складалися на [PERSON] протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. На даний час [PERSON] після вчинення дій щодо зняття із місця реєстрації заявника, викинув його речі до літньої кухні, що знаходиться на території домогосподарства та не впускає заявника проживати у будинок, обґрунтовуючи тим, що він є власником будинку. Тимчасовою комісією з розгляду звернення [PERSON] , яка створена розпорядженням міського голови від 11.09.2023 № 21, у присутності [PERSON] та [PERSON] здійснено візуальний огляд приміщення літньої кухні та складено відповідний акт від 12.09.2023, у якому вказано, що параметри літньої кухні відповідають характеристикам технічного паспорта, а саме - допоміжного (нежитлового) приміщення і відноситься до господарських будівель. Згідно норм законодавства та листа Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 04.10.2023 для проживання особи з інвалідністю необхідно провести реконструкцію літньої кухні у житлове приміщення. За останніми подіями щодо виселення [PERSON] до нежитлового приміщення заявник звертався до поліції, з [PERSON] проведено лише бесіду. Ухвалою суду від 21.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засідання з`явилися заявник та заінтересована особа. Заявник в суді підтримав свою заяву у повному обсязі, просив її задовольнити. Зазначив, що він проживав з матір`ю [PERSON] у період з 1986 року по 2013 рік у фактичних шлюбних відносинам, тому він являється [PERSON] вітчимом, а останній йому пасинком. Також пояснив, що починаючи з 2014 року з [PERSON] проживає в одному приміщенні, однак вони не ведуть спільного господарства та не пов`язані взаємними правами та обов`язками. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.12.2020, яке залишено без змін, як апеляційною, так і касаційною інстанцією, [PERSON] відмовлено у визнанні [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Пояснив, що родичами чи близькими особами з [PERSON] не являються. [PERSON] є сином [PERSON] , з якою він проживав у фактичних шлюбних відносинах з 1986 по 2013 роки. Зазначив, що взаємними правами та обов`язками та спільним побутом з [PERSON] та [PERSON] не пов`язаний. Просив суд усунути перешкоди, які чинить йому [PERSON] щодо користування житловим приміщенням. Заінтересована особа - [PERSON] заявлені вимоги не визнав. Суду пояснив, що [PERSON] дійсно проживав разом з його матір`ю [PERSON] в період часу з 1986 року по 2013 рік. Фактичні шлюбні відносини вони припинили з 2014 року та з цього часу не ведуть спільне господарство та не пов`язані взаємними правами та обов`язками. З [PERSON] заінтересована особа спільно не проживає, також не веде спільне господарство та не пов`язаний з ним взаємними правами та обов`язками. Пояснив, що жодних перешкод заявнику не чинить. Зазначив, що у 2021 році відносно нього була закрита адміністративна справа за вчинення домашнього насильства у зв`язку з відсутністю складу та події порушення. У кримінальному провадженні він допитувався як свідок, підозр та обвинувачення йому не висували. Вказав, що [PERSON] не являється йому родичем або близькою особою, а також те, що він не є [PERSON] пасинком, оскільки той навіть під час проживання з його матір`ю не займався його вихованням та утриманням. [PERSON] виконував свої батьківські обов`язки лише щодо своїх обох доньок, кожна з яких проживає у власному житлі. Вважає, що заявник для нього є лише колишнім співмешканцем його матері, з якою з 2014 року припинив фактичні шлюбні відносини. Категорично не визнав заявлені вимоги, вважає, що вони не доведені жодними доказами та порушують його законні права власника. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до частини другої та третьої статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.07.2014 у справі № 2-о/546/9/14, яке набрало законної сили, встановлено факт спільного проживання заявника [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1986 року по 2013 рік. Копія зазначеного рішення заявником не надана. Також заявником не надано доказів на підтвердження родинних відносин заінтересованої особи [PERSON] з [PERSON] . Однак зазначені обставини не оспорюються учасниками справи, тому не підлягають додатковому доказуванню та вважаються встановленими судом. Суд вважає, що статус заявника [PERSON] , як вітчима, щодо [PERSON] , як пасинка, припинився з моменту припинення фактичних шлюбних відносин з [PERSON] (матір`ю заінтересованої особи), тобто починаючи з 2014 року. Суд звертає увагу на те, що частиною 2 статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначено коло осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Зазначена норма не передбачає можливість поширення її дії на колишнього вітчима та колишнього пасинка. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не являються родичами та особами, пов`язаними спільним побутом та такими, що мають взаємні права та обов`язки, отже норма частини 3 статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не підлягає застосуванню. Таким чином, суд прийшов до переконання, що на заявника [PERSON] не поширюється дія ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відтак право на звернення до суду із заявою згідно ст. 350-2 ЦПК України у [PERSON] відсутнє. З огляду на зазначене заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі ст. 3 ЗУ«Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 4, 259, 263-265, 273, 350-2, 350-5, 350-6, 352, 354, 355, суд, -

Outcome: dismissed