Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 62\~388,34 грн. та понесених судових витрат. Як на підставу позовних вимог зазначав, що відповідач звернувся до банку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16.01.2013, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 17.07.2023 утворилась заборгованість у розмірі 62\~388,34 грн., яка складається із 50\~783,46\~грн. - заборгованість за кредитом, 11\~604,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань, АТ\~КБ\~«ПриватБанк» просить стягнути наведену заборгованість з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 05.09.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що в нього дійсно існує кредитний борг перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 47\~459,51\~грн. Проте згідно Указу президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який було неодноразово продовжено і триває дотепер. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Впродовж останніх 13 років позивач вів самостійний бізнес з доставки бутильованої води, що приносив йому стабільний дохід. Проте після введення воєнного стану багато його приватних клієнтів евакуювались з міста Миколаєва, підприємства припинили свою роботу, внаслідок чого позивач не має роботи та не отримує доходу. Вважає, що повернення кредитного боргу у розмірі 47\~459,51 грн. повинно відбутись у тридцятиденний строк після припинення або скасування воєнного стану. Відповідач підтверджує, що він звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, внаслідок чого ним було підписано заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.01.2013. Проте частина анкети «додаткова інформація (обов`язкова для отримання кредиту/кредитної картки)» не заповнена, у розділі «ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку бажаю оформити на своє ім`я» відмітку щодо типу кредитної картки (що впливає на визначення відсоткової ставки за користування кредитом) не проставлено. Відповідно у вказаній заяві-анкеті процентна ставка не зазначена. Крім того, долучений позивачем до матеріалів справи витяг з Тарифів містить умови щодо карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold», які мають різний розмір відсотків за користування кредитними коштами та не дають можливість однозначно встановити, який саме тариф застосовано до відповідача. Позивач хоча і долучає довідку з інформацією про надані йому кредитних карток, однак в ній відсутні дані про те, якими саме ці картки були і відповідно яким тарифом [PERSON] користувався. Також відповідач посилається на те, що оскільки він скористався послугами споживчого кредитування, у відповідності до положень ЗУ «Про захист прав споживачів» з нього, як споживача кредитних послуг, не може бути стягнути судовий збір. 03.10.2023 на адресу суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої він вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилається на те, що підписавши заяву-анкету клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку (що розташовані на офіційному сайті банку www.privatbank.ua) - Договорі банківського обслуговування в цілому. Представник позивача зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Крім того, представник позивача зазначає, що підписавши заяву-анкету відповідач підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також звертав увагу, що до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставу у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі його істотні умови. Умови та Правила надання банківських послуг є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Банк надав суду виписку з особового рахунку відповідача з якої вбачається, що [PERSON] часто користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості. Щодо звільнення відповідача від сплати судового збору, представник АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з таким твердженням [PERSON] та вважає, що воно ґрунтується на помилковому тлумаченні останнім чинного законодавства. 03.11.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких він наголошує, що позивач хоча і долучає довідку з інформацією про надані йому кредитні картки, проте в ній відсутні дані про те, якими саме ці картки були і відповідно яким тарифом він користувач. Вважає неузгодженими між сторонами умови про користування кредитними коштами в частині оплати відсотків, йому лише було надано для ознайомлення та підписання умови і правила надання банківських послуг, обміну підписаними документами фактично не відбулось без чого кредитний договір неможливо вважати укладеним у встановленому законом порядку. При цьому відповідач не заперечує факт отримання кредиту та користування кредитними коштами, розмір яких станом на час розгляду справи становить 47\~459,51 грн., однак вважає, що у позивача відсутні підстави звинувачувати його у простроченні виконання грошових зобов`язань та для звернення з даним позовом до суду. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» разом з позовом подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у запереченні на відповідь на відзив. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, при цьому не заперечував факту користування ним кредитною карткою Банку та наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47\~459,51 грн., проте вважає, що Банк не має права звертатися до суду з вказаним позовом у воєнний стан. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16.01.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на термін дії кредитної картки (а.с. 18). При цьому у розділі анкети-заяви «Виявляю бажання оформити на своє ім`я» тип картки не визначено. Підписавши заяву, відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.01.2013 (а.с. 10-15), а також випискою з особового рахунку за період з 16.01.2013 по 19.07.2023 (а.с. 56-88). На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., який станом на 23.06.2020 було збільшено до 50\~000,00 грн., а також довідку про видані відповідачу кредитні картки, термін дії останньої до 10/23 (а.с. 16, 17). При цьому тип кредитних карток визначено як «Карта Універсальна» (а.с. 17). Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 17.07.2023 утворилась заборгованість у розмірі 62\~388,34 грн., яка складається із 50\~783,46 грн. - заборгованість за кредитом, 11\~604,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та 2 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтями 525, 612, 625\~ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що АТ\~КБ\~«ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 17.07.2023 в розмірі 62\~388,34 грн., яка складається із 50\~783,46 грн. - заборгованість за кредитом, 11\~604,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач [PERSON] відзиві від 05.09.2023,запереченнях на відповідь на відзив (а.с.95) та в судовому засіданні не заперечує проти наявності в нього кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 47\~459,51 грн., проте не визнає заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, оскільки вважає, що на момент укладення договору між ним та банком не було належним чином погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та тип виданої йому кредитної картки. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», зокрема у відповіді на відзив, наполягає на тому, що відповідачу було надано кредитну картку типу «Універсальна» та відповідно до Тарифів банку відсоткова ставка за користування кредитними коштами за умовами даного типу кредиту становить 2,5 % (30 % на рік). Проте таке твердження представника позивача спростовуються матеріалами справи, які було долучено до позовної заяви позивачем. Так з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом всього часу користування відповідачем кредитним коштами розрахунок заборгованості по відсотками виконувався із врахуванням різного розміру відсоткової ставки: з 16.01.2013 по 19.08.2014 30,00 %, з 01.09.2014 по 11.03.2015 34,80 %, з 12.03.2015 по 31.05.2015 43,20 %, з 01.06.2015 по 31.05.2019 3,60 %, з 01.06.2019 по 31.05.2021 3,60 %, з 01.06.2021 по 01.07.2021 3,50 %, з 01.04.2022 по 31.08.2022-1,70 %, з 01.09.2022 по 17.07.2023 3,50 %. При цьому, з долученого до матеріалів справи Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається єдиного визначення відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Натомість міститься чотири різних варіанти нарахування відсотків для кредитних карт типу «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» (а.с. 21). З`ясувавши, що підписана [PERSON] анкета-заява не містить умов щодо розміру процентів за користування кредитним коштами та типу кредитної картки, суд дійшов до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з чим вважає обґрунтованими заперечення відповідача проти задоволення вимог про стягнення процентів з мотивів відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття відповідачем представлених банком умов, тарифів та відповідно приєднання до запропонованого договору. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №\~342/180/17. В той же час суд відхиляє доводи представника позивача щодо врахування при вирішенні спору позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 10.04.2019 (справа № 256/1635/16), 28.03.2019 (справа № 428/2873/17), 06.02.2018 (справа №\~755/2720/16), 17.04.2019 (справа № 66/388/16), оскільки у справі, яка розглядається, суд не дійшов висновку про неукладеність між сторонами кредитного договору, а навпаки, виходив з факту його укладеності, але відсутності домовленості між сторонами щодо окремих його умов розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Оскільки відповідачем протягом строку користування кредитними коштами здійснювались погашення заборгованості за кредитним договором, які були\~зараховані Банком\~в тому\~числі на\~погашення відсотків (як вбачається із розрахунку заборгованості та пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк», викладених у відповіді на відзив), сторони не погодили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49\~182,84 грн. станом на 17.07.2023, що підтверджується випискою з особового рахунку банку, згідно якої в період з 05.03.2022 по 17.07.2023 відповідач використав 49\~233,27\~кредитних коштів, а здійснив погашення 26.06.2022 на суму 22,34 грн. та станом на 04.03.2022 мав власні кошти на картці у розмірі 28,09 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що заборгованість за кредитом повинна бути погашена ним протягом тридцяти днів з дня закінчення воєнного стану, виходячи з наступного. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено і триває станом на час розгляду справи. Відповідно до п. 6-1 Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті.\~ Положеннями п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) Відповідно до вищезазначених положень діючого законодавства передбачено звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі від сплати неустойки (штрафу, пені). Проте при зверненні із даним позовом до суду позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки за порушення виконання грошового зобов`язання. При цьому вказаними нормативними актами не передбачено позбавлення кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення з боржника суми заборгованості (тіла кредиту) за кредитним договором. За таких обставин заперечення відповідача проти позову в цій частині є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заперечення відповідача проти стягнення з нього судового збору, оскільки від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, пов`язаними із захистом їх прав, оскільки будь-яких позовних вимог про захист його прав як споживача кредитних послуг відповідачем заявлено не було, в межах цивільної справи № 489/4739/23 розглянуто позовом АТ\~КБ\~«ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (78,83 %), відповідно до статі 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~115,80\~грн.

Outcome: partial