Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором №09/02 від 09 лютого 2022 року про надання правової допомоги. Позивач, у травні 2022 року звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 8 951,18 грн, з яких: 7 000,0 грн заборгованості за Договором 09/02 від 09.02.2022 р., 1 694,0 грн. інфляційних витрат, 257,18 грн. штрафних санкцій, а також понесені Позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.02.2022 року між фізичною особою -підприємцем [PERSON] (надалі - Виконавець) та [PERSON] (надалі Замовник) було укладено договір № 09/02 від 09 лютого 2022 року (надалі -Договір) по надання правової допомоги із захисту інтересів Замовника в судовому порядку з визнання виконавчого напису № 136926 від 10.06.21 р. вчиненого приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М., таким що не підлягає виконанню, на підставі якого було відкрито виконавче провадження [NUMBER] приватним виконавцем Русецькою О.О. Умовами договору на Виконавця було покладено наступні обов`язки (п.2.1. Договору): -Надання консультації Замовнику щодо її порушених прав; -Вивчення та аналіз спору та наданих Замовником документів; -Зібрання необхідних доказів, а саме : ознайомлення з вище вказаним ВП; -Підготовка та подача до суду заяви по суті, зокрема: позовної заяви та заяви про забезпечення позову; -Виконання доручення Замовника з оплати судового збору; -В рамках судової справи контролювати рух справи; -Здійснювати представництво інтересів Замовника у судовій справі; -Подання до суду процесуальних заяв та клопотань; -Звернення до органу ДВС та до приватного нотаріуса із заявами в інтересах Замовника. Позивачем було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов п. 2.1 договору, проте Відповідачем було порушено зобов`язання в частині сплати за надані послуги Виконавцем, відповідно до п.2.2.3 договору, що відповідно до п. 3.1. умов договору вартість наданих юридичних послуг вказаних в п.1.2 договору становить 7000 грн які повинні були бути сплачені на відкритий рахунок Виконавця до 22.02.2022 року. Проте, Відповідач не дотрималася домовленості щодо сплати боргу, тому їй було направлено досудову вимогу вих.№1 від 21.10.22.р., претензію вих.№2 від 14.02.23 р., Акт прийому-передачі виконаних робіт від 14.02.23 р. Отже, станом на 15.05.23 року [PERSON] порушено умови договору, зокрема не здійснено оплату за надані послуги в розмірі 7000, 0 грн. на рахунок Виконавця. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст.279 ЦПК України відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України відповідачем суду не подано. Відповідач, відповідно до ч. 7 ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подавав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 09 лютого 2022 року між Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (надалі - Виконавець) та [PERSON] (надалі - Замовник) було укладено договір № 09/02 від 09 лютого 2022 року про надання правової допомоги із захисту інтересів Замовника в судовому порядку з визнання виконавчого напису №126926 від 10.06.21 р. вчиненого приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М., таким що не підлягає виконанню, на підставі якого було відкрито виконавче провадження [NUMBER] приватним виконавцем Русецькою О.О. Відповідно до п.2.1 умов договору, на виконавця в рамках договору було покладено наступні обов`язки : - Надання консультації Замовнику щодо її порушених прав; - Вивчення та аналіз спору та наданих Замовником документів; - Зібрання необхідних доказів, а саме : ознайомлення з вище вказаним ВП; - Підготовка та подача до суду заяви по суті, зокрема: позовної заяви та заяви про забезпечення позову; - Виконання доручення Замовника з оплати судового збору; - В рамках судової справи контролювати рух справи; - Здійснювати представництво інтересів Замовника у судовій справі; - Подання до суду процесуальних заяв та клопотань; - Звернення до органу ДВС та до приватного нотаріуса із заявами в інтересах Замовника. 17.02.2022 року Виконавцем в інтересах Замовника було подано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, дві заяви зокрема: заява про забезпечення позову та позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 19.05.2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі №175/557/22 було винесено рішення про забезпечення позовної заяви. 28.09.2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі № 175/557/22 було винесено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , яке на час подання цього позову до суду набрало законної сили. Тобто, Виконавець за укладеним Договором №09/02 від 09.02.2022 року в інтересах [PERSON] було в повному обсязі виконано зобов`язання, які передбачені п.2.1. договору. Пунктом 2.2.3 укладеного Договору, на Замовника було покладено обов`язок зі сплати послуг, зазначених в п.1.2. Договору, в порядку та строки, які мають значення для належного надання юридичних послуг. Відповідно до пункту 3.1 умов договору, вартість юридичних послуг, вказаних в п.1.2 Договору, становить 7000,0 грн., які сплачуються на відкритий рахунок Виконавця до 22.02.2022 року на банківські реквізити Виконавця вказані в п.7 умов Договору. Проте Відповідач не виконала зобов`язання згідно умов договору в частині оплати наданих послуг, тому Позивачем задля врегулювання спору в досудовому порядку було направлено, досудову вимогу вих.№1 від 21.10.2022 року, претензію вих. № 2 від 14.02.2023 року та акт прийому-передачі виконаних робіт від 14.02.2023 р. Проте, як зазначає позивач, що станом на час подання позовної заяви до суду тобто 15.05.2023 року [PERSON] не було здійснено сплату за надані послуги Виконавцю в розмірі 7000,0 грн. що і стало приводом для звернення Позивачем до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином відповідач, допустивши неналежне виконання умов Договору №09/02 від 09.02.2022 року, порушив права позивача та прострочив виконання зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Замовником не було сплачено надані виконавцем послуги у строк до 22.02.2022 року, тому однією із вимог позовної заяви Позивача є вимога про стягнення з Відповідача 3 % річних та інфляційних витрат за період починаючи з 23.02.2022 р. по 15.05.2023 р. період прострочення грошового зобов`язання становить 447 днів. Позивачем в позовній заяві зроблено відповідний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, тому суд перевіривши правомірність на правильність розрахунку який проведений позивачем в позовній заяві прийшов до висновку про правильність розрахунку та обґрунтованість вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат з Відповідача на користь Позивача за період з 23.02.2022 - по 15.05.2023 року у загальному розмірі 1951,18. Отже, період прострочення грошового зобов`язання становить 447 днів, тому 7000 (сума боргу) + 1694,0 (інфляційне збільшення) + 257,18 (штрафні санкції) = 8951,18 грн. Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, сума яка повинна бути стягнута з Відповідача на користь Позивача станом на 15.05.2023 року становить 8951,18 грн, з яких: 7000,0 грн основного боргу, 1694,0 грн інфляційних витрат, 257,18 (3% річних). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме, судовий збір. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved