Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , через представника адвоката Голубчика І.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.10.2011 сторонами було укладено шлюб (актовий запис № 1242), який розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 (набрало законної сили 25.10.2022). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин і до розірвання шлюбу в судовому порядку, позивач з донькою переїхали на проживання до м. Черкаси, як внутрішньо переміщені особи, відповідно чого 07.06.2023 взяті на відповідний облік. Відповідач сумлінно виконував свій батьківський обов`язок щодо утримання своєї доньки в період з 18.04.2022 по 07.06.2023. Однак після отримання ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2023 про відкриття провадження у справі №337/1430/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності разом із позовною заявою з додатками, відповідач припинив утримання своєї доньки, при цьому, здійснив оплату адвокатських послуг в зазначеній справі у розмірі 40000 грн. Позивач вказує, що донька протягом тривалого часу хворіє на порушення слуху. Первинний діагноз двобічна сенсоневральна туговухість I ступеня обох вух, що на сьогоднішній день погіршилась втратою слуху правого і лівого вуха II ступеня, хронічне нейрон-сенсорне зниження слуху II-III ступеню. Отже, лікарі констатують погіршення стану здоров`я дитини з необхідністю носіння слухових апаратів, участь в придбанні яких відповідач відмовляється приймати. Відповідач ухиляється від покладених на обов`язків утримувати свою єдину дитину, витрачає гроші на свої потреби, інтересами дитини майже не цікавиться. Це, зокрема, виявилося у тому, що він відмовляється займатись її вихованням, добровільно надавати кошти на утримання, а саме: на лікування, придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, засобів особистої гігієни, тощо. Вихованням, піклуванням та утриманням займається лише позивач, при цьому, їй допомагає її мати, як бабуся для онуки, а також брат позивача, як рідний дядько для племінниці. Після припинення сплати аліментів відповідачем в односторонньому порядку, позивач в телефонних розмовах, а також через листування у viber запитувала батька дитини про подальшу сплату аліментів, на що відповіді від нього не отримувала. Тому, в інтересах захисту прав дитини позивач змушена звертатися до суду для відновлення порушених батьком дитини її прав. На даний час позивач з дитиною, як внутрішньо переселені особи, отримують лише фінансову допомогу від держави в розмірі 5000 грн., з яких 4000 грн. йде на оплату за оренду житла. Позивач час від часу має лише тимчасові підробітки, так як в Черкасах безліч ВПО і працевлаштуватись офіційно дуже важко. Тим більше, позивач також хворіє на порушення слуху і зараз проходить обстеження для підтвердження медичного діагнозу. Тому вона з донькою проживають за межею бідності, не маючи навіть й прожиткового мінімуму на кожного. Натомість, відповідач, окрім сплати аліментів, також відмовляється й від своїх батьківських зобов`язань брати участь у додаткових витратах на дитину, які викликані її хворобою. Це виразилось у його відмові брати участь в оплаті половини вартості слухового апарату донці, який коштує 24780 грн., оплату за який здійснили матір та рідний брат позивач, що підтверджено смс-листуванням сторін у viber, виписками з АТКБ\~«ПриватБанк» та товарними чеками. Також відповідач відмовляється від оплати половини транспортних послуг (1150 грн.) дитині для її поїздки на оздоровлення до дитячого табору ДП\~«Клінічний санаторій «Карпати»» в сумі 2300 грн. Стан здоров`я дитини підтверджений медичними документами про наявність у неї хвороби, що прогресує, тобто вона потребує постійного лікарського нагляду та лікування, на що, в першу чергу, потрібні чималі кошти, яких у позивача бракує. Матеріальне становище дитини після відмови сплати аліментів відповідачем в добровільному порядку, нижче прожиткового мінімуму, що є недопустимим відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначено у позовній заяві, що на даний час відповідач аліменти нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, має у приватній власності по 1/2\~частці нерухоме майно в м. Запоріжжя за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Достатній рівень для належного розвитку спільної з відповідачем дитини позивач одна не зможе забезпечити, а тому відповідач, як здоровий та працездатний батько, зможе сплачувати аліменти на утримання до повноліття дитини, які вкрай необхідні для її існування, лікування і становлення, а не витрачати на одного себе весь заробіток. Оскільки відповідач інших утриманців\~ немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому позивач вважає, що він може сплачувати аліментів у розмірі 5000\~грн. на місяць, який він раніше сплачував до 07.06.2023. Також у позовній заяві зазначено, що у зв`язку із поданням даної позовної заяви до суду та судовим розглядом цивільної справи про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, позивач понесла витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10000грн.00коп. Таким чином, позивач просить суд,\~- стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп., щомісяця та стягувати їх, починаючи з 08.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину - доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 13540грн. 00коп.; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 15.08.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Сторони проти такого порядку розгляду справи не заперечували. Відповідачем [PERSON] , через представника адвоката Корнієнко\~М.С., подано відзив на позов, який прийнятий судом і, за яким просить позовні вимоги задовольнити частково. Зазначено, що під час шлюбу відповідач сумлінно виконував свої обов`язки, як батько та годувальник сім`ї займався підприємницькою діяльністю, заробляв кошти для наповнення сімейного бюджету, утримував дружину та дитину, займався безпосереднім вихованням та розвитком дитини. В свою чергу, позивач ніколи не працювала і розпоряджалася своїм вільним часом на власний розсуд. Поступово відносини позивача та відповідача погіршилися, між ними виникало все більше конфліктів та непорозумінь з причин різних характерів та поглядів на життя, небажання позивача працювати та допомагати відповідачеві в утриманні сім`ї. Зрештою, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжував сумлінно виконувати свої обов`язки щодо утримання дитини, регулярно, по мірі своїх можливостей, виділяв кошти на утримання доньки, підтримував та підтримує з нею регулярне спілкування. Ще під час перебування сторін у шлюбі відповідач отримував допомогу в утриманні своєї молодої сім`ї від свого батька та мачухи [PERSON] та [PERSON] . Батьки продовжували допомагати відповідачеві матеріально і після розірвання шлюбу сторін, оскільки з початком повномасштабної війни відповідач практично повністю втратив заробіток та не мав об`єктивної можливості самостійно забезпечувати свої потреби та утримувати дитину. Батьки регулярно давали відповідачеві кошти для подальшого перерахування їх позивачеві на утримання дитини. Між відповідачем та його батьками існує домовленість, що відповідач поверне батькам всі отримані від них кошти на утримання дитини, як тільки в нього з`явиться достатній заробіток. Зазначено, що його батьки згодом перестали надавати відповідачеві та позивачеві будь-яку фінансову допомогу. За кошти його батьків позивачеві було проведено вартісне обстеження та лікування слуху, мачуха відповідача організовувала лікування позивача від коронавірусу, батьки оплачували її лікування у повному обсязі, їй постійно надавалися як матеріальна, так і моральна підтримка. Після того, як його батьки перестали допомагати відповідачу фінансово, останній втратив можливість регулярно виділяти на утримання дитини стабільну суму коштів. Відповідач постійно проживає у місті Запоріжжя, яке є прифронтовим містом та постійно потерпає від ворожих обстрілів. З огляду на триваючу війну, відповідачеві складно знайти постійну роботу, яка б приносила регулярний дохід. Зазначено, що позивач та відповідач мають рівні обов`язки щодо дитини її утримання та виховання. Позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що вона не має роботи та заробітку, а живе лише на соціальну виплату від держави у розмірі 5\~000\~грн., перебуває за межею бідності. Відповідач зауважує, що лише на послуги адвокатів в рамках даної справи та в рамках справи № 337/1430/23 за її позовом до відповідача про визнання права особистої приватної власності, яка перебуває у провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, позивач вже витратила 30\~000\~грн. 00\~коп. Кошти на харчування дитини та на її дрібні побутові потреби (поповнення мобільного, покупка речей, іграшок та інше) за її зверненням-проханням відправляє або відповідач або батьки відповідача. Зазначає, що позивач отримала статус ВПО ще у травні 2022\~року, а значить\~ ще з цього часу позивач отримувала державну соціальну допомогу. При цьому, її переїзд із Запоріжжя відбувся тільки восени 2022 року, про що вона сама зазначила у позовній заяві про визнання права особистої приватної власності. Натомість, як вважає сторона відповідача, у позовній заяві про стягнення аліментів позивач подає неправдиву інформацію про те, що вона з дитиною були взяті на облік як ВПО лише у червні 2023\~року. Вважає, що позивач не довела, куди вона витрачає зароблені гроші, хоча працює. Додаткові витрати на утримання дитини, як вказує позивач, складають 13 540,00\~грн., а саме: 12 390,00\~грн., які були витрачені на придбання слухового апарату; 1150,00\~грн., як транспортні витрати на дорогу до дитячого табору. Відповідач вказує, що слуховий апарат був придбаний за кошти третіх осіб, а не за особисті кошти позивача. Як позивач сама зазначила у позовній заяві, слуховий апарат дитині купувала не вона сама за власні кошти, а купили матір та рідний брат позивача. За таких умов, вважає, що у позивача немає права вимагати від відповідача виплатити їй половину від вартості слухового апарату, як і у відповідача немає обов`язку сплачувати позивачеві половину вартості слухового апарату, який купували треті особи, а не позивач. Оскільки позивач особисто не понесла додаткових витрат на утримання дитини, в неї не виникає права вимоги з відповідача половини вартості таких витрат. Вважає, що позивач не довела наявності у дитини потреби у придбанні та встановленні їй слухового апарату. З позовної заяви не вбачається, що дитина мала потребу у придбанні слухового апарату Emerald S 30 8C вартістю 24 780,00 грн. Так, квитанції про, нібито, придбання слухового апарату, датовані та 02 та 08 серпня 2023 року, в той час як призначення лікаря, з якого вбачається рекомендація "протезування слуху" (без конкретизації який саме апарат рекомендований дитині) датована 10 серпня 2023 року, тобто була отримана вже після покупки слухового апарату. Отже, позивач не підтвердила, що станом на день придбання слухового апарату Emerald S 30 8C дитині було рекомендоване його встановлення. Крім того,\~з долучених\~до позову\~доказів не\~вбачається,\~що спеціалісти\~рекомендували дитині\~саме встановлення\~слухового апарату\~Emerald\~S\~30\~8C,\~який позивач,\~вочевидь,\~обрала на\~свій власний\~розсуд.\~ З\~долучених до\~позовної заяви\~доказів також\~не вбачається,\~що дитині\~були проведені\~ґрунтовні дослідження\~слуху.\~Натомість,\~після того,\~як позивач\~повідомила відповідачеві,\~що,\~на її\~думку,\~дитині потрібен\~слуховий апарат,\~відповідач запропонував\~їй організувати та провести для дитини повноцінне дослідження слуху у медичному закладі міста Запоріжжя, де дитина раніше була на обліку, та пройти необхідне медичне обстеження, у тому числі для порівняння колишніх та нинішніх показників стану слуху дитини, адже встановлення слухового апарату є крайньою мірою, і може негативно вплинути, як на психологічний стан дитини, якій зі слуховим апаратом буде складніше соціалізуватися в дитячому колективі, так і призвести до цілковитої втрати слуху. Твердження позивача про необхідність витрат у розмірі 24 780,00 грн. на придбання слухового апарату, відповідач вважає, що ґрунтуються на припущеннях та належними і достатніми доказами не доведені. До позовної заяви не долучено належних доказів, які підтверджують факт сплати коштів за слуховий апарат. На підтвердження суми, сплаченої за придбання слухового апарату для дитини, позивач долучила два товарних чеки\~ від 02\~серпня та 08 серпня 2023 року, з яких не вбачається, хто та коли здійснив оплату товару і, що оплата була здійснена. З квитанції від 02 серпня 2023 року взагалі не вбачається, за який саме товар здійснено передплату у розмірі 15 000,00\~грн. Що стосується суми транспортних витрат, то відповідач вказує на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який міг би підтвердити, по-перше, суму транспортних витрат, а по-друге, ту обставину, що такі витрати понесла особисто позивач, а не хтось інший. Відповідач вказує, що він не ухиляється від утримання дитини, в тому числі готовий по мірі своїх можливостей нести витрати на лікування дитини та її дозвілля, однак, в повній мірі заперечує проти позовних вимог позивача про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, оскільки такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Станом на день подання даного відзиву майновий стан відповідача, як зазначено у відзиві, є скрутним та не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі більшому, ніж мінімальний рекомендований законом розмір аліментів, тобто\~ 1\~розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також відповідач повідомляє суд, що ним понесені витрати на правову допомогу і попередня (орієнтовна) сума понесених витрат становить 30 000,00 грн., яка в подальшому буде уточнена. Таким чином, відповідач просить суд,\~- позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, стягнувши зі [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 18-річного віку; у задоволенні інших позовних вимог відмовити; судові витрати покласти на позивача. Позивачем [PERSON] , через представника адвоката Голубчика І.В., подано відповідь на відзив, яка прийнята судом, за якою просить задовольнити позовні вимоги, які є обгрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, які надані суду. Відповідачем заперечення на відповідь на відзив подані не були. В судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та відповіді на відзив. Зазначили, що спору щодо батьківства відносно дитини немає; донька знаходиться на утримання лише матері і з червня 2023 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на її утримання. З-за погіршення стану здоров`я дитини, позивач придбала за кошти своєї матері та брата слуховий апарат для дитини, яка ним користується, а також відвідала табір, а тому з відповідача слід стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі, зазначеному у позові. При цьому, доказів витрат на придбання квитків, немає. Вважає, що розмір аліментів 5000грн. буде достатнім для дитини задля її належного утримання, оскільки саме такий орієнтовно розмір вона витрачає (харчування, одяг, оплата приватних уроків, гуртка, іграшки, книги, для навчання у школі, оплата житла тощо); такий розмір аліментів відповідач в змозі сплачувати, враховуючи його доходи, наявність нерухомого майна. Дохід позивача близько 7000грн. на місяць, матеріальна допомога на дитину ВПО 3000грн. та на себе 2000грн. На оплату представнику адвокату надала матеріальну допомогу матір позивача. Позивач працює неофіційно, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 10000грн. В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки вони не доведені та не обґрунтовані і просили задовольнити частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 2800грн. Саме такий розмір в змозі сплачувати відповідач, враховуючи його матеріальний стан (зменшилися доходи від підприємницької діяльності, його батьки припинили надання йому матеріальної допомоги). Вважають, що позивачем не доведено розмір 5000грн., як аліментні платежі. Нарахування аліментів слід здійснювати з моменту подачі позову до суду, а не з 08.06.2023, як просить позивач. Судові витрати у розмірі 10000грн. не визнають, оскільки необґрунтований розмір та нескладна справа. Інших утриманців не має, пільгами не користується; частину нерухомого майна отримав у спадщину разом із братом. Що стосується надання доказів по оплаті витрат на правничу допомогу адвоката, то докази будуть надані відповідно до ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що 21.10.2011 між сторонами був укладений шлюб (актовий запис №1242), який розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 (набрало законної сили 25.10.2022). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №67). Спору щодо батьківства немає. Після фактичного припинення шлюбних відносин, але до розірвання шлюбу в судовому порядку, позивач з донькою переїхали на проживання до м. Черкаси, як внутрішньо переміщені особи і, відповідно, 07.06.2023 взяті на відповідний облік, що підтверджується довідками №7010-5002801917 та №7101-5002801929. Позивач із дитиною орендують квартиру [ADDRESS] , про що свідчать договір оренди від 21.10.2022 та акт приймання-передачі квартири від 21.10.2022. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України\~визначено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.\~1, 2 ст.\~184 СК України). В законодавстві термін "тверда грошова сума" є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. Грошовою одиницею України є гривня (ст.\~99 Конституції України). Механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078\~(із змінами та доповненнями). Аналіз вказаних положень свідчить про те, що механізм та порядок щорічного визначення розміру прожиткового мінімуму та щорічної індексації розміру аліментів є в значній мірі схожим. Це робить можливим та доцільним проведення такої індексації лише за умови визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі із зазначенням конкретної грошової суми у грошовій одиниці України - гривні, а не з прив`язкою до розміру прожиткового мінімуму чи до її частини. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~- із дня подання такої заяви. Як передбачено\~частинами 1\~та 2\~статті 179\~СК України,\~аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Той\~із батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~на ім`я\~якого виплачуються\~аліменти,\~розпоряджається аліментами\~виключно за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023\~рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18\~років становить 2833\~грн. 00\~коп. Враховуючи норми сімейного законодавства мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто\~ 1416грн. 50коп. З`ясувавши обставини справи в частині заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення таких вимог, а саме у розмірі 2800грн. 00коп. В іншій частині, як на думку суду, слід відмовити. Так, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведені обставини про витрати, їх розмір, яких потребує дитина (на харчування, одяг, навчання, книги, розваги, відвідування секцій, репетиторів тощо) і, які б визначалися у розмірі 5000грн. 00коп., як просить позивач. Крім того, суд враховує розмір доходів позивача близько 7000грн. 00коп., про що вона зазначила під час розгляду справи, позицію відповідача, який не відмовляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини і визнає розмір 2800грн. 00коп. Під час розгляду справи, за результатами досліджених по справі доказів, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 5000грн. 00коп., враховуючи його доходи (податкові декларації платника єдиного податку ФОП за 2022, відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2022). Крім того, відсутні підтвердження того, що від наявного у відповідача на праві власності нерухомого майна він отримує доходи. Слід зазначити, що розмір аліментних платежів - 2800грн. 00коп. не є меншим як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений чинним законодавством і такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітньої дитини, враховуючи, що вона проживає із матір`ю, знаходиться на її утримання, сама матір не може самостійно утримувати дитину, а батько дитини, який живе окремо в іншому населеному пункті, останнім часом припинив надання коштів на утримання доньки. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Між тим, безпідставними є доводи та вимоги позивача про стягнення аліментів, починаючи з 08.06.2023, оскільки позовна заява надійшла до суду 11.08.2023, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду, а тому нарахування та сплата аліментних платежів повинна відбуватися саме з часу пред`явлення позову, як передбачено ст.\~191 СК України, тобто з 11.08.2023 і до повноліття дитини із проведенням індексації відповідно до закону. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на їхню спільну дитину, то суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення. Так,\~відповідно до\~ст.\~185\~СК України,\~той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до роз`яснень п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої\~ст. 185 Сімейного кодексу України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тобто, аналізуючи вищевикладене, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 (справа №753/19306/16-ц), зокрема, зазначив, що відповідно до змісту\~ст. 185 СК, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем жодними, належними та переконливими доказами не доведені обставини, по-перше, про те, що нею фактично були витрачені кошти на оплату транспортних послуг 2300грн. 00коп. для поїздки дитини до дитячого табору ДП «Клінічний санаторій «Карпати», з яких, як просить, - 1150грн. 00коп. слід стягнути на її користь з відповідача. Під час розгляду справи сторона позивача зазначила, що відповідних доказів таких понесених витрат немає. По-друге, позивач не довела, що такі витрати, як оплата транспортних послуг, відносяться до категорії додаткових витрат, у розумінні ст. 185 СК України. Отже, в цій частині вимоги не підлягають до задоволення. Не підлягають також до задоволення і вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 12390грн., як додаткові витрати на дитину (половина вартості слухового апарату). Так, за дослідженими медичними документами (звіт від 20.07.2023, огляд лікаря від -06.07.2023, консультативний висновок спеціаліста від 10.08.2023), які надані разом із позовом позивачем, [PERSON] , 2012 року народження має захворювання, зокрема по слуху (втрата слуху ІІ ступеню праве, ліве вуха; хронічне нейро-сенсорне зниження слуху ІІ-ІІІ ступеню); її направлено на консультацію сурдолога, отоларинголога дитячого; рекомендоване слухопротезування. За товарним чеком СА000004028 від 02.08.2023, який також долучений позивачем до позову (його копія), постачальник ФОП [PERSON] , товар предоплата, кількість 1шт., сума без ПДВ 15000грн. Крім того, за товарним чеком СА000004135 від 08.08.2023 постачальник ФОП [PERSON] , товар слуховий апарат Emerald s 30 8c, кількість 1шт., сума без ПДВ 9780грн.; батареї, повітряно-цинкові для слухових апаратів арт А312, напруга 1,45В, ємність 170\~мА/год 6шт., сума без ПДВ 0,06, в разом без ПДВ 9780,06грн. Згодом, стороною позивача було подане клопотання від 15.08.2023, яке задоволене і приєднано до справи товарні чеки (їх копії): СА000004028 від 02.08.2023, який також долучений позивачем до позову (його копія), постачальник ФОП [PERSON] ( [PERSON] ), товар предоплата, кількість 1шт., сума без ПДВ 15000грн.; СА000004135 від 08.08.2023 постачальник ФОП [PERSON] ( [PERSON] ), товар слуховий апарат Emerald s 30 8c, кількість 1шт. сума без ПДВ 9780грн.; батареї, повітряно-цинкові для слухових апаратів арт А312, напруга\~1,45В, ємність 170\~мА/год\~ 6\~шт. сума без ПДВ 0,06, мініресівер 2.0 1L M CXX до слухового апарату 10824822\~ 1\~шт. сума без ПДВ 0,01, разом без ПДВ 9780,07грн. Отже, при дослідженні таких доказів, наданих позивачем, судом встановлено, що товарний чек від 02.08.2023 взагалі не містить найменування товару, за який було невідомо ким здійснено передоплату на суму 15000грн. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що товарні чеки, які були долучені до позову не треба брати до уваги, а товарні чеки, які були надані із клопотанням від 15.08.2023 це є остаточними доказами щодо придбання позивачем слухового апарату для дитини на суму 24780грн. Між тим, всі чеки містять різну інформацію, зокрема: чи то ФОП [PERSON] , чи то [PERSON] . Твердження представника про те, що [PERSON] зазначено на російській мові, суд вважає безпідставними та є припущенням, оскільки текст товарних чеків викладений українською мовою. Крім того, товарні чеки від 08.08.2023 містять перелік різних товарів, різну їх кількість та різну вартість, що також, як на думку суду, не свідчить про належність та достовірність наданих доказів. Слід також зазначити, що отримане відповідачем у спадок майно, не є доходом, яке враховується при визначенні розміру аліментів. Також, суд погоджується із позицією сторони відповідача про те, що відсутні будь-які призначення лікарів/лікарських комісій щодо необхідності для лікування/покращення стану здоров`я (слуху) дитини придбання для неї саме слухового апарату моделі Emerald s 30 8c, враховуючи, навіть те, що вказаний слуховий апарат, відповідно до товарного чеку був придбаний 08.08.2023, вартістю 9780грн., а за консультативним висновком спеціаліста отоларинголога [PERSON] ним було рекомендоване слухопротезування дитини лише 10.08.2023. До того ж, жодним чином позивачем не доведено, що слухопротезування являє собою саме придбання та застосування слухового апарату. Відповідно, і не підтверджено факту, що такий слуховий апарат був придбаний саме для дитини [PERSON] , 2012 року народження, а не для інших осіб, враховуючи, що в судовому засіданні стороною позивача було повідомлено, що і сама позивач має вади із слухом. Слід також зазначити, що у позовній заяві позивач вказує на те, що кошти для придбання слухового апарату надали її мати та її рідний брат. Відповідно до виписки з рахунку АТ\~КБ\~«Приватбанк» від 07.08.2023, яка надана позивачем із позовом, вбачається, що на її рахунок у банківській установі 01.08.2023 надійшли кошти у розмірі 10000грн. і 31.07.2023 15000грн. При цьому, відсутні докази, що саме за ці, чи інші кошти позивачем було придбано слуховий апарат, враховуючи її пояснення, що вона за готівкові кошти придбала цю річ. Під час судового засідання 15.11.2023 представником позивача та позивачем було заявлене клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів: листа від імені [PERSON] , датованого 15.11.2023, виписки з ЄДРПОУ щодо ФОП [PERSON] від 19.10.2022, першої сторінки виписки з АТ КБ «Приватбанк», датованої 15.11.2023. Дане клопотання судом залишене без розгляду, оскільки ці матеріали не були направлені/вручені іншим учасникам справи/їхнім представникам у порядку, строки та спосіб, які передбачені ЦПК України; не було заявлене клопотання про поважність причин ненадання доказів та не повідомлення про неможливість їх надання разом із позовом, враховуючи норми ст. 83 ЦПК України і не заявлялося клопотання про поновлення/продовження строку для надання доказів, враховуючи, що зазначене клопотання було заявлене після дослідження всіх письмових доказів, наявних у справі. Крім того, сторона відповідача заперечувала проти його задоволення. Також копії доказів не були посвідчені, відповідно до ст.\~95 ЦПК України. Більш того, на запитання головуючого судді, чому подається, так звана, виписки з рахунку банківської установи від 15.11.2023 із однієї сторінки, хоча вказано, що вона складається з двох і, відповідно відсутні підпис працівника банку та печатка, представник позивача зазначив, що надання однієї сторінки без підпису та печатки банківської установи містить всю належну інформацію (зняття готівки) і є належним доказом. Отже, позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину не є доведеними належними, допустимими та достовірними доказами, а тому не підлягають до задоволення у повному обсязі. Слід зазначити, що позивач не обґрунтувала та не надала доказів того, що дитина потребує додаткових витрат, які викликані особливими обставинами - її хворобою, тобто потребувала слуховий апарат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду із даним позовом, позивач не сплачувала судовий збір за вимоги про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1073\~грн. 60\~коп. (за вимоги про стягнення аліментів), як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». Що стосується судового збору за позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, то у задоволенні таких вимог судом відмовлено, а тому ці витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво\~- вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт\~6 частини першої статті\~1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)на\~професійну правничу\~допомогу; 2)\~пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4)\~пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як передбачено\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок\~доведення неспівмірності\~витрат покладається\~на сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Відповідно до п.\~1 ч.\~2 ст. 141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.\~3 ч.\~2 ст.\~141 ЦПК України). Як передбачено\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України,\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті\~41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950\~року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~- обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). У позовній заяві позивачем зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат (витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги), який становить 10000грн. 00коп. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Голубчиком І.В. Також долучено та досліджено судом: договір про надання правової допомоги від 10.08.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Голубчиком І.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 01.10.2019, квитанцію №47 від 10.08.2023 про оплату витрат на правничу допомогу 10000грн. 00коп., ордер адвоката від 11.08.2023 серія СА №1057986, детальний опис робіт (наданих послуг). Під час розгляду справи сторона відповідача заперечувала проти стягнення із відповідача на користь позивача вказаних витрат у розмірі 10000грн. 00коп., оскільки вважає такий розмір неспівмірним із справою, що розглядається, її складністю, а також вказує, що ці витрати не є вимушеними і розмір не є обгрунтованим. Суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000грн. 00коп., які є доведеними належними та допустимим доказами, а також враховуючи складність справи, яка відноситься до малозначних, види виконаних робіт та наданих послуг, які визначені у детальному описі робіт (наданих послуг) у цій справі (долучено до позову). Крім того, при вирішенні цього питання, суд враховує доводи і заяви сторони відповідача, які його представником. Також, суд враховує той факт, що розмір таких витрат у розмірі 3000грн. 00коп. є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для часткового задоволення заяви [PERSON] . В іншій частині слід відмовити. Підстав для зменшення розміру таких витрат, окрім наведених вище, суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: partial