Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Позняки-Автосервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог та відшкодування витрат на правничу допомогу від 07 листопада 2023 року, просило стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних втрат - 4 348, 17 грн, три проценти річних - 1 086, 89 грн, пеню - 12 781, 40 грн, судовий збір - 2 684, 00 грн і витрати на правову допомогу - 13 800, 00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є власником двох машиномісць № № [NUMBER], [NUMBER], розташовані за адресою: [ADDRESS] , де позивач надає послуги по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, а відповідач не сплачує за отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість. 18 жовтня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 20 жовтня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 21 жовтня 2023 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 31/. 24 жовтня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у судове засідання /а. с. 32-33/. 08 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог та відшкодування витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що відповідач погасив основну суму бору у розмірі 27 940, 00 грн. Відповідачеві направлено копію позовної заяви з додатками, ухвалу суду та судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на його зареєстровану / задекларовану адресу місця проживання, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , площею 14, 40 кв м, та машиномісця № [NUMBER] , площею 14, 8 кв м, у підземній автостоянці у секції «А», за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2004 року ТОВ «Позняки-Автосервіс» та [PERSON] укладено договір № 1-07-112А/СТ13 про надання послуг з обслуговування і участі у витратах з утримання підземної автостоянки і прилеглої території, за умовами якого власник машиномісця передав та зобов`язався сплачувати послуги виконавця з експлуатації та приймати участь у витратах з її утримання, а виконавець зобов`язався забезпечувати експлуатацію та обслуговування стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці. Відповідно до п. 1.2. договору виконавець забезпечує обслуговування стоянки і прилягаючої території, збереження транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь витратах по її утриманню. У відповідності до умов п. 2.1. договору виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги. Власник зобов`язався своєчасно сплачувати виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки, згідно з умовами даного договору (п. 2.2.3 договору). Відповідно до п. 4.1. договору власник оплачує надані виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці власника у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки. Згідно з п. 4.4. договору з 01 січня 2004 року сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 115, 00 грн без ПДВ. У силу п. 4.5. договору оплата здійснюється власником у національній валюті України на розрахунковий рахунок виконавця за поточний місяць на пізніше 25-го числа поточного місяця. Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 264 машиномісць. Згідно з розрахунком витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01 лютого 2019 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 410, 00 грн щомісячно, з 01 вересня 2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580, 00 грн щомісячно та з 01 грудня 2022 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 750, 00 грн щомісячно (діючий тариф). Відповідач не надав позивачеві на пропозицію останнього підписаного примірника додаткової угоди про внесення змін до договору № 1-07-112А/СТ13 від 01 липня 2004 року (про зміну тарифу на обслуговування машиномісця). Інформація про підвищення тарифів завчасно доводилась до власників машиномісць, шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу) і заперечень щодо нових тарифів відповідач на адресу позивача не направляв. Крім того, відповідач не надав позивачеві на пропозицію останнього підписаного примірника договору про надання послуг по утриманню машиномісця № [NUMBER] , розташованого в секції «А» підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , власником якого він є. Однак відсутність укладеного договору та додаткових угод не може бути підставою для звільнення Відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісць, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15). Організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, регламентують Правила зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115. Ці Правила поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам (п. 1 цих Правил). Відповідно до п.п. 15, 16 зазначених Правил, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. За приписами частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою ст. 509 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За положеннями пункту 1 частини другої ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з частиною першою ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 626 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 Цивільного кодексу України). Частиною першою ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Статтею 526 цього Кодексу визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості у зв`язку з несплатою відповідачем грошових коштів за надані позивачем послуги з утримання машиномісць №№ [NUMBER] , [NUMBER] у підземній стоянці секції А за адресою: [ADDRESS] , у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 01 жовтня 2023 року становила 27 940, 00 грн, але яка була погашена боржником після подання позовної заяви до суду. Решта нарахувань - штрафних санкцій - відповідачем не сплачено і не спростовано. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з утримання машиномісця, послуг із забезпечення пропускного режиму до паркінгу та здійснення функцій управління, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати зазначених послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша ст. 509 Цивільного кодексу України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за надані позивачем послуги вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних є обґрунтованими. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідача оплати за надані позивачем послуги вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є також обґрунтованими. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 2 684, 00 грн, у відшкодування витрат з оплати судового збору, та 13 800, 00 грн - витрати, пов`язані із отриманням правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved