Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Рух справи 16.05.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 12.05.2022, за підписом позивача, в якій вона просить суд: - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/12 частки квартири за адресою [ADDRESS] за померлою [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 10/36 (5/18) частки квартири за адресою [ADDRESS] за померлим [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.05.2022 вказану позовну заяву залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків (зокрема, надання доказів на підтвердження обставин, викладених у позові). 27.06.2022 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків з додатками на виконання вимог ухвали суду від 20.05.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.06.2022 відповідну позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06.10.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.10.2022 вказану позовну заяву залишено без руху (після відкриття провадження у справі) для надання належних доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала відповідний позов. 11.10.2022 в порядку усунення недоліків до суду надійшов позов підписаний особисто позивачем - [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.10.2022 вирішено продовжити розгляд справи, підготовче засідання призначено на 20.04.2023. 01.11.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , датована 01.11.2022, за підписом [PERSON] в якій вона просить суд: - Визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] ; - Визнати за [PERSON] право власності на 5/18 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.04.2023 прийнято до спільного розгляду позов [PERSON] з позовом [PERSON] з належним відповідачем у справі - Київською міською радою; залучено до розгляду у справі належного відповідача - Київську міську раду (ЄДРПОУ: 22883141; адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36); відкладено підготовче засідання у справі на 13.07.2023. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, 13.07.2023 судове засідання не відбулось та було перенесено на 07.09.2023. 26.07.2023 до суду надійшов позов в новій редакції за підписом представника [PERSON] та особисто [PERSON] , до якого додано, зокрема, докази направлення його копії Київській міській раді 24.07.2023. Крім того, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення з якого вбачається отримання ухвали суду від 20.04.2023 представником Київської міської ради 15.06.2023. В уточненому позові [PERSON] та [PERSON] у спільному позові просять суд: -Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/12 частки квартири за адресою [ADDRESS] за померлою [PERSON] ; -Визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] ; -Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 10/36 (5/18) частки квартири за адресою [ADDRESS] за померлим [PERSON] ; -Визнати за [PERSON] право власності на 10/36 (5/18) частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.09.2023 підготовче провадження у справі було закрито, а розгляд справи по суті призначено на 16.11.2021. У судому засіданні 16.11.2023 представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Обґрунтування позовних вимог Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 28.10.1997 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в результаті приватизації отримали у спільну часткову власність квартиру з адресою: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцями якої стали її діти - [PERSON] , [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 2), про що їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Зі слів позивачів, 07.02.2001 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та його заяви про відмову від спадщини, визнання права власності на частку квартири. При цьому, позивачами зауважується, що рішенням Жовтневого суду міста Києва від 29.05.2001 у справі № 7-574/01 вказаний позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнано за [PERSON] право власності на 5/12 частки спірної квартири (1/3 належала йому після приватизації, 1/12 - отримана частка після смерті дружини). Крім того, позивачі стверджують, що діти померлої - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/12 частки спірної квартири, однак не оформили ці частки належним чином та не отримали відповідні документа у нотаріуса. Разом з тим, позивачі звертають увагу на те, що у 2021 році вони звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , однак отримали відмову у зв`язку з тим, що спадкова справа № 584/1999 не збереглась. Також, вказують, що [INFO] помер [PERSON] , якому належало 5/12 частки спірної квартири, його спадкоємцями стали його діти - [PERSON] , [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 2) у рівних частках по 1/3, тобто по 5/36 частки спірної квартири, про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого стали його сестри - [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 2). Зі слів позивачів, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, їм було відмовлено у зв`язку із тим, що нотаріусом не може бути визначений склад спадкового майна, а саме частку спадкового майна, яка належала померлому. Позивачі посилаються на те, що загальна частка права власності [PERSON] у спірній квартирі становить 20/36. За таких обставин, позивачі звернулись до суду з вимогами про визнання за ними права власності на спадкове майно за кожним з них у таких частках: 1/12 після померлої [PERSON] та 10/36 (5/18) після померлого [PERSON] . Щодо правової позиції відповідача На момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, суд враховує, що, як вже зазначалось, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається отримання ухвали суду від 20.04.2023 представником Київської міської ради 15.06.2023 (а.с. 157). На день винесення рішення будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмета спору. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що в результаті приватизації 28.10.1997 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну часткову власність квартиру з адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.10.1997, виданим Органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації (а.с. 4). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.09.1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого управління юстиції у м. Києві (а.с. 97), [INFO] у віці 72 років померла [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження, виданого 18.12.1952 Білоцерківським РАГС Київської області, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 30). В подальшому, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу 16.02.1979 з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 16.02.1979, серії [NUMBER] (а.с. 30). Також, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження, виданого 12.06.1969 Білоцерківським РАГС Київської області, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 93). В подальшому, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу 22.04.1972 з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.04.1972, серії [NUMBER] (зворотній бік а.с. 97). На а.с. 94 міститься копія свідоцтва про народження, виданого повторно 09.12.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом № 3С-177 від 30.05.2000 (номер спадкової справи № 584/1999), посвідченого державним нотаріусом 5-ої Київської нотаріальної контори Марініченко О.С., з якої вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син - [PERSON] на 2/24 частин квартири, та доньки померлої - [PERSON] , [PERSON] на 3/24 частин квартири кожна (а.с. 5). Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом № 3С-177 від 30.05.2000 (а.с. 5), вбачається, що спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої держадміністрації м. Києва 28.10.1997 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 03.12.1997 у реєстрову книгу за № 3625. Рішенням Жовтневого суду міста Києва від 29.05.2001 у справі № 7-574/01 (а.с. 6-7), визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.05.2000, посвідченого П`ятою Київського держнотконторою за реєстраційним № 3С-177, заяву від імені [PERSON] від 23.11.1999 посвідчену Двадцять Першою Київської держнотконторою за за реєстраційним № 3-3922 про відмову від спадщини, та визнано за [PERSON] право власності на 5/12 частин квартири [ADDRESS] . На а.с. 108 містить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2009, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О., зі змісту якого вбачається, що спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його син - [PERSON] . При цьому, зазначено: на 1/3 частку майна свідоцтво про право на спадщину видано [PERSON] , [INFO] ; на 1/3 майна свідоцтво про право на спадщину видано [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 22.06.2022 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /а.с. 29/, [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 442/2019 (а.с. 77-112) вбачається, що 01.08.2019 позивачкою ( [PERSON] ) до П`ятої Київської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] (а.с. 78). Також, в матеріалах спадкової справи № 442/2019 міститься заява позивачки ( [PERSON] ) від 01.08.2019 до П`ятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] (а.с. 81). Відповідно до постанови державного нотаріуса Коробанова О.В. від 12.02.2021 (а.с. 112) позивачам ( [PERSON] , [PERSON] ) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , з посиланням на те, що в Київському державному нотаріальному архіві відбулася пожежа, в результаті якої спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , була знищена. Постановою державного нотаріуса Коробанова О.В. від 12.02.2021 (а.с. 12) позивачам ( [PERSON] , [PERSON] ) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , у зв`язку з тим, що неможливо визначити склад спадкового майна, а саме частку спадкового майна, яка належала померлому [PERSON] . В матеріалах справи міститься лист П`ятої Київської нотаріальної контори вих. № 488/02-14 від 15.02.2022 (а.с. 8) на заяву позивача [PERSON] від 15.02.2022, в якому повідомляється про неможливість надати інформацію, чи видавалось [PERSON] інше свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] після визнання недійсним свідоцтва, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою від 13.05.2000 за реєстровим № 3С-177, оскільки спадкові справи до 2001 року передані до Київського державного архіву. За змістом архівної довідки вих. № 691/01-17 від 23.02.2022, виданої державним нотаріусом Гуль Л.О. (а.с. 9), Київський державний нотаріальних архів повідомив про неможливість надати інформацію, чи видавалось [PERSON] інше свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] після визнаного недійсним свідоцтва, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою від 13.05.2000 за реєстровим № 3С-177, оскільки П`ята київська державна нотаріальна контора не передала на відповідальне зберігання дану спадкову справу відповідно до Акту № 1 про нестачу архівних документів. Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 16.06.2023 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (а.с. 173) за адресою: [ADDRESS] , з 20.07.2016.зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З правового аналізу матеріалів справи вбачається, що оскільки заповіт спадкодавцем [PERSON] не складався, то позивачі є такими, що прийняли у спадщину по 1/12 частини квартири [ADDRESS] , яка належала за життя їхній матері - [PERSON] , як спадкоємці першої черги (доньки померлої). Положеннями ч. 1 ст. 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що позивачі є сестрами померлого [PERSON] , у зв`язку з чим позивачі є спадкоємцями другої черги після смерті брата. За змістом ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо в складі спадщини є нерухоме майно спадкоємець, який прийняв спадщину зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з пунктом 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02. 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (див. постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц /провадження № 61-15147св18/, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 /провадження № 61-6647св19/, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц /провадження № 61-28423св18/; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 /провадження № 61-17859св19/; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 /провадження № 61-11210св19/; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц /провадження № 61-43734св18/, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 /провадження № 61-9410св19/ від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19 /провадження № 61-13504св21/, що свідчить про сталість судової практики з відповідного питання). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Досліджені судом докази в їх сукупності свідчать про те, що спірна квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Після смерті [PERSON] , позивачі ( [PERSON] , [PERSON] ), [PERSON] , та [PERSON] успадкували по 1/12 частки спірної квартири. В подальшому, після смерті [PERSON] , якому належало 5/12 ( з яких 1/3 належала йому на праві спільної часткової власності та 1/12 в порядку спадкування за законом після смерті дружини) частки спірної квартири, його діти - [PERSON] , [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 2) успадкували в рівних частках по 1/3, тобто по 5/36 ( 5/12 : 3) частки спірної квартири, про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , якому належало 20/36 ( з яких 1/3 належала йому на праві спільної часткової власності, 1/12 в порядку спадкування за законом після смерті матері та 5/36 в порядку спадкування за законом після смерті батька), його сестри успадкували по 10/36 (5/18) частки спірної квартири. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачі є спадкоємцями 1/12 частини спірної квартири після смерті матері [PERSON] та 10/36 (5/18) частини спірної квартири після смерті брата [PERSON] , однак не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання. Враховуючи наведене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved