Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

ТОВ «УКР Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом, який обґрунтовується тим, що 14.08.2020 р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і\~\~ [PERSON] \~\~за допомогою веб-сайту позивача (https://creditkasa.com.ua) було укладено електронний кредитний договір № 0461-2103. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 1500,00 грн., строк кредиту 14 календарних днів, відсоткова ставка 2,00 % від суми кредиту за кожен день користування, річна відсоткова ставка складає 730 %, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1920,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28,00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 420,00 грн. (у грошовому вираженні), а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання\~в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. В подальшому, відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем внаслідок чого, станом на 21.09.2023 року, виникла заборгованість в сумі 4620,00 грн., з яких: 1500,00 грн.\~прострочена заборгованість за кредитом, 3120,00 грн.\~прострочена заборгованість за процентами. Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. 18.10.2023 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні (а.с.32-33). 19.10.2023 р. на зареєстровану адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с.34). 19.10.2023 р. до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він заперечує проти позову з підстав, що позивачем не підтверджено фактів: надання йому грошових коштів, невиконання ним умов кредитного договору. Також зазначив, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, з якого було б зрозуміло, виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач; відсутній оригінал кредитного договору та графік погашення кредитних грошових коштів. Насамкінець, позивач заявив про сплив строку позовної давності. Копія відзиву була направлена відповідачем на адресу позивача. Позивач в установлений судом строк, відповіді на відзив не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1048 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2020 р. між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено електронний договір № 0461-2103, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. на строк кредитування 14 днів, з процентною ставкою у розмірі 2,00% від суми кредиту за кожен день користування, річна відсоткова ставка складає 730 %, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1920,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28,00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 420,00 грн. (у грошовому вираженні), а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором (а.с.7). Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https:// creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Також матеріали справи свідчать про те, що відповідач сам склав заявку на отримання кредиту та отримав і використав для підписання одноразовий ідентифікатор. З наведених доказів слідує, що відповідач здійснив відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору. Отже, суд доходить до висновку, що 14.08.2020 р. між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит на умовах, обраних у пропозиції-оферті від 14.08.2020 р., з умовами якої був ознайомлений [PERSON] та які акцептував шляхом підписання заявки електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Умови кредитування відповідача вказані в договорі № 0461-2103 і є наступними: сума кредиту 1500,00 грн., строк кредитування 14 днів, процентна ставка 2,00% від суми кредиту за кожен день користування, річна відсоткова ставка 730 %, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1920,00 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28,00% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 420,00 грн. (у грошовому вираженні). 14.08.2020 р. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay перерахувало відповідачу 1500 грн. на картку [NUMBER] (а.с.11-13). Відповідач не спростував тієї обставини, що ця картка не належить йому та не посилався у своєму відзиві на те, що він фактично не отримував коштів від відповідача. Отже, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит, а відповідач у вказаний строк суму кредиту та проценти за користування кредитом у період дії договору не повернув, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500,00 грн. заборгованості по кредиту та 420 грн. нарахованих у період дії договору процентів. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 р. (набрав чинності з 02.04.2020 р.) Перехідні та прикінцеві положення ЦПК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, з 12.03.2020 р. продовжуються строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України щодо застосування строку позовної давності на строк дії такого карантину. Що ж стосується інших нарахованих позивачем відсотків, то суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів зміни строку виконання основного зобов`язання (в тому числі і пролонгації договору саме позичальником) та пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту. Відтак, лише у межах строку кредитування до 27.08.2020 р. відповідачу належало, зокрема, повертати кредитору кредит і сплатити проценти. Ураховуючи вищевикладене, після закінчення строку кредитування 27.08.2020 р. позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. Після цього строку позивач мав право у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК нараховувати лише інфляційні та три проценти річних. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12. Крім того, суд звертає увагу й на те, що розмір процентів після закінчення дії договору не був виражених у річних, а тому такі проценти не можуть відповідати вимогам ст. 625 ЦК України (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 р. по справі № 910/4518/16 у п.п. 95-128). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 892,34 грн. (1920,00 грн. х 2147,20 грн. /4620,00 грн.). На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 509, 526, 527, 530, 651, 654, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial