Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

В липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позов тим, що 01.06.2022 року між сторонами було укладено договір позики, згідно п.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 47\~600,00 грн. в строкове користування. Згідно п.3 договору позики, за користування позивачем грошовими коштами відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати 2,5% від суми позики на залишок боргу щомісяця. Згідно п.4 договори позики, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачеві грошові кошти до 01.10.2022 року рівними частинами до 15\~900, 00 грн. кожного місяця до 5 го числа згідно графіка, що додається до договору позики. Відповідач зобов`язаний був повернути позивачеві грошові кошти з відсотками за користування в наступному порядку: до 05.07.2022 року 16297,50 грн., до 05.08.2022 року 16\~297,50 грн., до 05.09.2022 року 16\~195,00 грн. Відповідно до п. 8 договору позики, за порушення умов даного договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачу борг з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф в розмірі 10% від суми позики. Штраф за порушення умов договору, з розрахунку 47\~600 *10%, складає 4760,00 грн. У період з 05.09.2022 року по 30.06.2023 року індексація на суму 48\~790,00 грн. =101,90%*102,50%* 100,70%* 100,80%*100,70%* 101,50%*100,20%*100,80%= 110,766%(за період вересень 2022 року червень 2023 року). Інфляційні нарахування = 48\~790,00(сума боргу)*110,766 (сукупний індекс інфляції)/ 100% - 48\~790,00 грн. = 5\~252,84 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 12\~097,26 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики складає 69\~710,10 грн. Просив суд, стягнути з [PERSON] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] заборгованість за договором позики в розмірі 69\~710,10 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Суд вважає, що справу слід розглянути ухваливши заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України, відповідно до якої, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 01.06.2022 року між сторонами було укладено договір позики, згідно п.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 47 600,00 грн. в строкове користування. Згідно п.3 договору позики, за користування позивачем грошовими коштами відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати 2,5% від суми позики на залишок боргу щомісяця. Згідно п.4 договори позики, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачеві грошові кошти до 01.10.2022 року рівними частинами до 15 900, 00 грн. кожного місяця до 5 го числа згідно графіка, що додається до договору позики. Відповідач зобов`язаний був повернути позивачеві грошові кошти з відсотками за користування в наступному порядку: до 05.07.2022 року 16297,50 грн., до 05.08.2022 року 16 297,50 грн., до 05.09.2022 року 16 195,00 грн. Відповідно до п. 8 договору позики, за порушення умов даного договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачу борг з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф в розмірі 10% від суми позики (а.с.6). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день розгляду даної справи борг за договором позики від 01.06.2022 року відповідач не повернула. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача: суми позики, штрафу, збитків від інфляції та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. З вказаних розрахунків видно, що інфляційні збитки нараховані за період з 05.09.2022 року по 30.06.2023 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, інфляційні втрати з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, не підлягають стягненню за період військового стану. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст.549ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 року у справі № 149/1499/18 вказала. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (третє речення першого абзацу частини першої статті 1048 ЦК України). Тобто позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Як неодноразово зауважувала Велика Палата Верховного Суду, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає. З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за період після настання терміну повернення позики (30 червня 2015 року), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Тому суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні цієї вимоги. Враховуючи вище викладене, відсутні правові підстави стягнення з відповідачки подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до п.3 договору позики від 01.06.2022 року, за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю щомісяця 2,5 % від суми позики на залишок боргу у спосіб передбачений п.3 договору. Відповідно до графіку повернення позики згідно договору позики від 01.06.2022 року в сумі 47\~600,00 грн.: до 05.07.2022 року - 15900,00 +2,5%= 16\~297,50 грн., до 05.08.2022 року - 15\~900,00+2,5%= 16297,50 грн., до 05.09.2022 року - 15800,00+2,5%=16195,00 грн. Відповідно 2, 5% становлять 397,50 грн. + 397,50 грн. +395,00 грн.=1190,00 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідачки. Крім того, підлягає стягненню 10% штрафу, передбачених п.8 договору позики, а саме 4760,00 грн. Загальна сума стягнення складається з суми боргу - 47600,00 грн. 10% штрафу 4760грн., 2,5% - 1190,00 грн. = 53\~550,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. позивачем не доведені. Відповідно до договору № 01-200723 про надання правової допомоги від 20.07.2023 року вказано, що клієнт зобов`язується надавати виконавцеві за його вказівкою необхідні документи та інформацію, а також сплатити кошти за послуги та фактичні витрати виконавця, пов`язанні з виконанням цього договору в розмірі 10\~000,00 грн. до 01.12.2023 року (а.с.11). Квитанцію про оплату витрат на правову допомогу суду не надано.

Outcome: partial