Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 27 096,42 грн. В обґрунтування позову вказано, що 04.11.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2200 грн, який в подальшому збільшився до 10 000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, внаслідок чого станом на 04.05.2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 096 грн. 42 коп., з яких: 9 522 грн 20 коп - заборгованість за тілом кредиту та 17 574 грн 22 коп - заборгованість за простроченими відсотками. 24.04.2023 ухвалою судді справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] в повному обсязі. В обгрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що дійсно відповідачу було надано кредит з подальшим збільшенням кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Як вбачається з виписки по картці/рахунку, останнє погашення відбулося 26.03.2014. Термін дії картки сплив у вересні 2014 року. Крім того, дії банку щодо автоматичного списання частин сум заробітної плати відповідача в загальній сумі 36 807,07 грн та їх зарахування у рахунок самостійно визначених спірних зобов`язань за кредитним договором не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору. Представник відповідача вказує, що з рахунку відповідача [PERSON] списання коштів відбувалося автоматично банком на підставі виконавчого напису № 7877, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалєвим А.А. 04.08.2017, який визнано таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22.06.2020 по справі № 621/710/20. Також, банком в односторонньому порядку, без будь-якого погодження з відповідачем та його належнеого повідомлення, з 01.09.2014 було збільшено відсотки за користування кредитом до 34,80 %, а з 01.04.2015 до 43,20 %. Також, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала суду клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. В обгрунтування цього клопотання представник відповідача вказала, що з інформації Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі вбачається, що протягом 2018-2020 років з [PERSON] примусово стягувалися кошти на підставі виконавчого напису нотаріуса, які перераховувалися державним виконавцем на користь АТ КБ "ПриватБанк". Загальна сума утриманих з [PERSON] коштів становить 29 469,51 грн. Окрім того, згідно з наданими позивачем відомостями найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача за весь період кредитування складав 10 000,00 грн, та який остаточно було зменшено 30.10.2019 до 0,00 грн. Сама по собі довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, складена одноосібно позивачем без участі відповідача, не може бути беззаперечним доказом встановлення такого ліміту, без підтвердження такого факту й іншими належними та достатніми доказами. Пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість за тілом кредиту перевищує кредитний ліміт, який був встановлений на картковий рахунок відповідача, та в межах якого він мав право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування Позивач до суду не надав. Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, представник відповідача остаточно просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку із пропущенням строку позовної давності. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" надав суду відповідь на відзив в якому вказав, що дійсно відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав сам заяву № б/н від 04.11.2010 року, підписанням якої позичальник приєднався до запропонованих банком умов та тарифів. 04.11.2010 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". В цій довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений". Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Банком надано суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту. Таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяць або 30,00 % на рік. Далі, процентна ставка була змінена. Заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що являється підтвердження прийняття діючих умов договору. Також, представник позивача зазначив, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка дії до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2014 року. Тому, позивач звернувся до суду з позовом ще до спливу строку позовної давності. Також, згідно з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим представник позивача просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 листопада 2010 року [PERSON] підписав заяву, відповідно до якої йому було відкрито рахунок та видано картку № [NUMBER] /а.с. 27/. Згідно з зазначеної заяви відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта і Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім цього, довідка про умови кредитування та використання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового період" відповідачем також підписано /а.с. 28/. Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] було видано наступну кредитну картку: № [NUMBER] , зі строком дії з 04.11.2010 до вересня 2014 року. /а.с. 26/. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , 04.11.2010 йому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2200 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, а саме з 23.12.2010 року за рахунок збільшення до 2600 грн, 21.01.2011 - до 3000 грн, 23.02.2011 - до 3600 грн, де останнє збільшення відбулося 24.08.2011 року до кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн, а потім цей кредитний ліміт зменшено починаючи з 30.10.2019 року до 0,00 грн /а.с. 25/. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що за змістом укладеного між сторонами договору від 04 листопада 2010 року, умови якого зафіксовані у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", які підписані відповідачем, вони не містять строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тому, у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів. Також, судом враховується, що окрім анкети-заяви від 04.11.2010 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", наявність договірних відносин про отримання відповідачем кредитних коштів, підтверджується випискою по карті, яка підтверджує постійне використання відповідачем кредитної карти шляхом знімання відповідної суми та періодичним поповненням кредитної картки (а.с. 18-24). Звертаючись з позовом до суду, банком вказано, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 04.05.2021 утворилась заборгованість в розмірі 27 096,42 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 9 522,20 грн. та 17 574,22 грн - заборгованості за простроченими відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач періодично погашав заборгованість, як за наданим кредитом, так і за процентами. Як встановлено в ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем підтверджено факт користування відповідачем кредитними коштами, порядок і розмір нарахування тіла кредиту та відсотків, які не сплачені боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано належними та достатніми доказами розмір використаних кредитних коштів та нарахованої позивачем заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленого розміру заборгованості за кредитним договором. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257-258 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк", підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк", що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З врахуванням наведеного, відповідно до статті 257 ЦК України, судом застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що згідно виписки за картковим рахунком за договором №б/н, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , за період з 04.11.2010 по 26.03.2013, останній платіж за вказаним договором відповідачем було здійснено самостійно 26.03.2013 на суму 700,00 гривень. В подальшому, за період з 30.09.2013 по 31.01.2018 відбувалося автоматичне списання банком коштів для погашення заборгованості по картці. Вказана банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа 200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З витребуваних судом доказів із Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі вбачається, що на примусовому виконанні у вказаному відділі перебувало виконавче провадження №55501123 стосовно виконання виконавчого напису № 7877, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу від 04.08.2017, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за цим договором, яке закінчено у зв`язку із визнанням цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22.06.2020. Однак, відповідно до наданої представником вказаного відділу державної виконавчої служби інформації, з [PERSON] за період з 20.02.2018 по 08.10.2020 здійснювалося примусове списання коштів, незважаючи на визнання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що визначений статтею 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов кредитного договору від 04.11.2010 закінчився ще у березні 2016 року. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] 24 травня 2021 року. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 264 ЦК України, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач суду не заявляв. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16. Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, воно свідчить про час, коли кредитодавець дізнався про порушення умов договору позичальником. Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору. На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема виписки по банківському рахунку, та розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах визначених у умовах кредитування. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Доводи представника позивача у своїх письмових поясненнях про те, що вказаний кредитний договір діє до повного його виконання незалежно від строку дії кредитної картки, на думку суду не заслуговують на увагу. Так, представником позивача до суду надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] , в якій зазначено, що строк дії кредитної картки за картковим рахунком [NUMBER] , яка відкрита 04.11.2010 встановлено до вересня 2014 року. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Не здобуто судом також і доказів існування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням вказаного вище, беручи до уваги те, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено самостійно 26.03.2013, в подальшому відбувалося автоматичне списання банком коштів для погашення заборгованості по картці, а позивач звернувся з позовом до суду 24.05.2021, враховуючи, що автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника, крім того, таке автоматичне списання банком простроченої заборгованості здійснювалося за виконавчим написом нотаріуса, який було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі у зв`язку із спливом строку позовної давності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed