Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явлених позовів. 1.1. [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом та обґрунтовує його тим, що 30 серпня 2001 року він уклав шлюб з [PERSON] . Рішенням Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року в її власність була передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . 5 березня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . На території цієї земельної ділянки позивач та [PERSON] побудували домоволодіння. Рішенням Вороньківської сільської ради №17-2-VII від 20 листопада 2015 року [ADDRESS] . Тому земельній ділянці, на якій розташовується домоволодіння, була присвоєна адреса: [ADDRESS] . Крім того, у вересні 2008 року [PERSON] придбала автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] . [PERSON] посилається на те, що домоволодіння та транспортний засіб були набуті в період часу, протягом якого позивач перебував у шлюбі з [PERSON] . Це майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з тим, що частка кожного з подружжя у вказаному майні, зокрема у домоволодінні, є рівною, на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до позивача перейшло також право власності на 1/2 частку в земельній ділянці, на якій розташовується спірне домо-володіння. Однак 29 листопада 2018 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким вона відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . Крім того, позивачу стало відомо про те, що 19 червня 2017 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір про спільну діяльність, за яким [PERSON] надала земельну ділянку, а [PERSON] зобов`язався здійснити фінансування будівництва на ній житлового будинку. Цей договір не тільки порушує право власності [PERSON] на частку в домоволодінні, а також має ознаки фіктивності, оскільки він не створив жодних правових наслідків та був укладений виключно з метою приховання участі позивача у будівництві. Тому [PERSON] просить суд визнати домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] ; визнати недійсним договір про спільну діяльність, укладений 19 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в домоволодінні по [ADDRESS] ; визнати недійсними та скасувати рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці), розташованій по [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , в розмірі 62500 гривень 00 копійок. 1.2. [PERSON] також пред`явив зустрічний позов (а.с.13-14 т.3) та посилається на те, що 19 червня 2017 року він уклав з [PERSON] договір про спільну діяльність, за яким [PERSON] зобов`язалась надати земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] ; а [PERSON] зобов`язався здійснити фінансування будівництва житлового будинку на цій земельній ділянці. Після закінчення будівництва цього об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію сторони договору повинні були набути право власності на рівні частки в житловому будинку на підставі складеного ними акту розподілу приміщень цього об`єкта нерухомого майна. Однак [PERSON] ухиляється від підписання цього документу, що унеможливлює проведення державної реєстрації за [PERSON] права власності на 1/2 частку в житловому будинку. Тому [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку в домоволодінні по [ADDRESS] . 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2019 року (а.с.131 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 листопада 2019 року (а.с.142-143 т.1) пред`явлений позов був залишений без руху, [PERSON] був наданий строк для доплати судового збору в розмірі 3842 гривень 00 копійок. 2.3. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року (а.с.147-148 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 27 липня 2020 року (а.с.164-165 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року (а.с.193-194 т.1) було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провад-ження у цивільній справі. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 травня 2021 року (а.с.42-43 т.2) [PERSON] був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 серпня 2021 року (а.с.92-93 т.2) був змінений процесуальний статус [PERSON] : його було залучено до участі у розгляді цивільної справи в якості співвідповідача. 2.8. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року (а.с.176-177 т.2) було витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву копії всіх без виключення документів, на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] . 2.9. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 квітня 2022 року (а.с.34-35 т.3) [PERSON] був поновлений строк для пред`явлення зустрічного позову, а поданий ним зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом, пред`явленим [PERSON] . 2.10. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2022 року (а.с.38-40 т.3) [PERSON] був встановлений строк для доплати судового збору в розмірі 10905 гривень 00 копійок. 2.11. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 липня 2022 року (а.с.79-80 т.3) було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про залишення зустрічного позову без розгляду. 2.12. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 липня 2022 року (а.с.88-89 т.3) було витребувано у Державної інспекції архітектури та містобудування України копію повідомлення про початок будівельних робіт КС 061173630846 від 24 грудня 2017 року, копію зміни даних у повідомленні про початок будівельних робіт КС 071183452262 від 24 грудня 2018 року та копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 141190111123 від 6 січня 2019 року. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. 30 серпня 2001 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб, зареєстрований у ВРАГС Дніпровського РУЮ в м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис за №905. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження від 30 серпня 2001 року (а.с.27 т.1). 3.2. 4 вересня 2008 року [PERSON] придбала автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.32 т.1). 3.3. Рішенням Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року (а.с.31 т.1) у власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . 5 березня 2015 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] (а.с.29 т.1), на підставі якого за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34527405 від 5 березня 2015 року (а.с.30 т.1). У зв`язку з тим, що рішенням Вороньківської сільської ради №17-2-VII від 20 листопада 2015 року [ADDRESS] , земельній ділянці, приватизованій [PERSON] , була присвоєна будівельна адреса: [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються копіями довідок виконавчого комітету Вороньківської сільської ради №338 та №339 від 6 лютого 2017 року (а.с.96, 97 т.1). 3.4. На земельній ділянці площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01: 002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці) по [ADDRESS] розташовується домоволодіння, будівництво якого закінчено станом на день ухвалення рішення суду. Ця обставина підтверджується копією будівельного паспорту від 16 березня 2017 року (а.с.34 т.1), копією повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.105 т.1), а також скріншотами з офіційного веб-сайту Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з інформацією про державну реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт КС 061173630846 від 24 грудня 2017 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 141190111123 від 6 січня 2019 року (а.с.65-67 т.1, а.с.125-172 т.3). 3.5. 4 жовтня 2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюбний договір (а.с.29-30 т.2). Згідно з п.1.1 цього договору майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухоме та нерухоме майно; згідно з п.2.2 шлюбного договору автомобілі, придбані подружжям під час шлюбу, є власністю того з подружжя, на чиє ім`я оформлені та зареєстровані автомобілі; згідно з п.2.3 цього договору земельні ділянки з будівлями на них, придбані або побудовані подружжям в період шлюбу, також є власністю того з подружжя, на чиє ім`я вони оформлені та зареєстровані. 3.6. 19 червня 2017 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір про спільну діяльність (а.с.15-17 т.3), за яким [PERSON] зобов`язалась надати земельну ділянку, а [PERSON] зобов`язався здійснити фінансування будівництва на ній житлового будинку. Після закінчення будівництва цього об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію сторони договору повинні були набути право власності на рівні частки в житловому будинку на підставі складеного ними акту розподілу приміщень цього об`єкта нерухомого майна. 3.7. 29 листопада 2018 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.43-46 т.1, а.с.210-213 т.2), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по [ADDRESS] . 3.8. Спірні правовідносини регулюються главою 7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка», главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» та главою 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо відмежування майна, що є особистою власністю одного з подружжя, від майна, що є спільною сумісною власністю сторін. 4.1. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподар-ських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 4.2. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.182 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з положеннями ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. 4.3. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 4.4. Відповідно до абз.1 ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створен-ня майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 4.5. Згідно з абз.2 ч.3 ст.331 ЦК України в редакції, чинній до 7 березня 2018 року, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, могла укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструвалось органом, що здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджували право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містили опис об`єкта незавершеного будівництва; в редакції, чинній з 7 березня 2018 року, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. 4.6. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4.7. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 4.8. Згідно з ч.1 ст.93 та ч.2 ст.95 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Якщо шлюбний договір укладений подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення. 4.9. Відповідно до ч.2 ст.97 СК України сторони можуть домовитися про непоширен-ня на майно, набуте ними за час шлюбу, положень ст.60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. 4.10. Згідно з ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. б. щодо підстав для оспорювання дійсності договорів. 4.11. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу. 4.12. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 4.13. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд. 4.14. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). в. щодо норм процесуального права. 4.15. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.16. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 4.17. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 4.18. Згідно з ч.2, ч.3 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо позовних вимог відносно домоволодіння. 5.1. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дочкою позивача та [PERSON] . У 2013 - 2014 роках вона вперше з`явилась на земельній ділянці, на якій здійснювалось будівництво домоволодіння в с. Вороньків Бориспільського району. Свідок [PERSON] стверджує, що на той час був зведений житловий будинок та огорожа. У житловому будинку були облаштовані вікна та вхідні двері, тому в ньому можна було проживати. Починаючи з 2015 - 2016 років [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] щоліта проживали у житловому будинку. В 2019 році свідок [PERSON] була в ньому останній раз. Вона стверджує, що внутрішні оздоблювальні роботи були майже завершені: зокрема, лише на першому поверсі не було облаштовано підлогу. 5.2. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є тіткою позивача. У зв`язку з тим, що в 2009 році у неї помер чоловік, свідок [PERSON] почала ближче спілкуватись з сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Тому їй відомо про те, що в 2010 році вони викопали котлован для майбутнього будівництва житлового будинку. У 2012 році житловий будинок вже був зведений, а починаючи з 2014 - 2015 років щоліта [PERSON] та [PERSON] проживали в ньому. На земельній ділянці був облаштований душ та туалет, а також була зведена бесідка. В 2017 році свідок [PERSON] була на земельній ділянці востаннє, адже в тому ж році вона проходила лікування, яке передбачало хірургічне (операційне) втручання. Свідок [PERSON] стверджує, що станом на 2017 рік житловий будинок був готовий для проживання. 5.3. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сином позивача. Приблизно у 2008 - 2009 роках він вперше з`явився на земельній ділянці в с.Вороньків Бориспільського району. На цій земельній ділянці нічого не було, будівництво розпочалось лише у 2010 році. Зокрема, протягом 2011 - 2012 років були зведені стіни житлового будинку та облаштований дах. В подальшому були встановлені вікна та вхідні двері, а також побудовані сходи. Станом на 2017 рік було майже завершено виконання внутрішніх оздоблювальних робіт, другий поверх вже був придатним для постійного проживання. 5.4. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є племінником позивача. Тому йому відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок в с. Вороньків Бориспільського району. Свідок [PERSON] стверджує про те, що в 2018 році будівництво вказаного житлового будинку було закінчено. На земельній ділянці також побудовано огорожу та ворота. 5.5. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є родичем сторін. Тому їй відомо про те, що під час шлюбу вони придбали земельну ділянку в с. Вороньків Бориспільського району. Станом на 2013 рік на вказаній земельній ділянці був побудований двоповерховий будинок, бесідка та туалет. Навколо земельної ділянки була облаштована огорожа з воротами. Свідок [PERSON] стверджує, що внутрішні роботи у житловому будинку не були завершені. Однак вказаний об`єкт нерухомого майна був забезпечений системою постачання та відведення води, а також системами енерго- та газопостачання. 5.6. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був сусідом [PERSON] та [PERSON] . Тому йому відомо про те, що під час шлюбу вони побудували будинок. В 2014 році свідок [PERSON] був в гостях у них та бачив, що на їхній земельній ділянці був побудований двоповерховий житловий будинок, туалет та огорожа. В житловому будинку були облаштовані вікна та вхідні двері. 5.7. В матеріалах цивільної справи також міститься копія договору про користування електричною енергією від 30 квітня 2013 року (а.с.51-52 т.1), а також копія типового договору про надання населенню послуг з газопостачання від 17 квітня 2015 року (а.с.48-50 т.1), зі змісту яких вбачається, що з 2013 року до спірного домоволодіння постачалась електрична енергія, а з 2015 року - природний газ. Ця обставина підтверджується навіть копією повідомлення від 17 квітня 2015 року (а.с.127 т.1), зі змісту якого вбачається, що пуск газу в житловий будинок по [ADDRESS] відбувся в квітні 2015 року. 5.8. Аналіз показань свідків та поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що домоволодіння по [ADDRESS] було побудовано в період часу, протягом якого [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що спірне домоволодіння вважається таким, що було нажито подружжям під час шлюбу. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали докази на спростування вказаної презумпції. Не зважаючи на те, що будівництво домоволодіння фактично закінчено, станом на день ухвалення рішення суду право власності на нього залишається не зареєстрованим. Крім того, не зареєстровано право власності на спірне домоволодіння як на об`єкт незавершеного будівництва, як того вимагає ч.3 ст.331 ЦК України в редакціях, чинних до та після 7 березня 2018 року. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності лише на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домо-володіння по [ADDRESS] . 5.9. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння, належить визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження наявності підстав для відступлення від засади рівності часток сторін у вказаному майні. Тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та обладнанні, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по [ADDRESS] . В такому випадку підстави для визнання домоволодіння або об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в цьому нерухомому майні відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити. б. щодо позовних вимог про оспорювання дійсності договору про спільну діяльність. 5.10. Зі змісту п.2.3 та п.2.4 договору про спільну діяльність від 19 червня 2017 року (а.с.15-17 т.3) вбачається, що після закінчення будівництва домоволодіння по [ADDRESS] , а також введення його в експлуатацію [PERSON] та [PERSON] повинні були набути право спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Очевидно, що такі умови договору порушують право власності [PERSON] на 1/2 частку в будівельних матеріалах та обладнанні, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння. Тому зміст оспорюваного договору про спільну діяльність суперечить ч.1 ст.319 ЦК України, що згідно з ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання правочину недійсним. 5.11. З огляду на це суд вважає, що договір про спільну діяльність, укладений 19 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , належить визнати недійсним. Водночас, як вбачається з диспозиції норми, викладеної в ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, вчинений без наміру створення наслідків, які обумовлювались цим правочином. В матеріалах цивільної справи містяться копії видаткових накладних (а.с.18-32 т.3), зі змісту яких вбачається, що [PERSON] придбавав будівельні матеріали у виконання договору про спільну діяльність. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав докази на спростування достовірності видаткових накладних. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з мотиву його фіктивності. 5.12. Крім того, укладення договору про спільну діяльність та участь [PERSON] у фінансуванні будівництва домоволодіння без проведення державної реєстрації речового права на нього не зумовили виникнення у [PERSON] права власності на 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна. У зв`язку з тим, що договір про спільну діяльність визнаний недійсним, за правилом ч.1 ст.216 ЦК України факт його укладення не створив жодних правових наслідків. 5.13. З огляду на це суд висновує про відсутність підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку в домоволодінні по [ADDRESS] . Тому у задоволенні зустрічного позову належить відмовити. в. щодо позовних вимог відносно транспортного засобу, а також дії шлюбного договору. 5.14. Автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , також був придбаний в період часу, протягом якого [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Ця обставина презюмує, що транспортний засіб є їх спільною сумісною власністю. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та її представник [PERSON] не подали докази на спростування означеної презумпції. В матеріалах цивільної справи міститься лише скріншот з веб-сайту www.auto.ria.com (а.с.64 т.1) з інформацією про ціни продажу бувших у використанні автомобілів марки «Volkswagen Touareg», 2008 року випуску. У зв`язку з тим, що визначення дійсної вартості транспортного засобу потребує спеціальних знань, на підставі ч.2 ст.102 ЦПК України вказана обставина може бути підтверджена виключно висновком експерта, а не письмовим чи електронним доказом. Тому скріншот з веб-сайту www.auto.ria.com не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. [PERSON] не подав висновок експерта з інформацією про дійсну вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. 5.15. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки в транспортному засобі, тим більше в розмірі 62500 гривень 00 копійок. Тому у задоволенні первісного позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. 5.16. Шлюбний договір між позивачем та [PERSON] (а.с.29-30 т.2) був укладений лише 4 жовтня 2012 року, тоді як автомобіль марки «Volkswagen Touareg», номерний знак [NUMBER] , був придбаний ще 4 вересня 2008 року. Як вбачається з норми, викладеної в ч.2 ст.95 СК України, шлюбний договір набирає чинність у день його нотаріального посвідчення та не має зворотної дії у часі. Крім того, згідно з п.1.1 та п.2.3 шлюбного договору його дія поширюється лише на рухоме та нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Однак будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва спірного домоволодіння, не відносяться до майна, речове право на яке потребує державної реєстрації. Ці обставини свідчать про те, що шлюбний договір, укладений 4 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , взагалі не поширю-ється на спірні правовідносини. в. щодо позовних вимог відносно земельної ділянки та оспорювання дійсності договору купівлі-продажу цього об`єкту нерухомого майна. 5.17. Зі змісту рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року (а.с.31 т.1), свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року (а.с.29 т.1) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №34527405 від 5 березня 2015 року (а.с.30 т.1) вбачається, що земельна ділянка площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначен-ням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , була приватизована [PERSON] , а не придбана нею за відплат-ним цивільно-правовим договором (купівлі-продажу, міни тощо). Ця обставина свідчить про те, що на підставі п.5 ч.1 ст.57 СК України спірна земельна ділянка була особистою власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, за своєю правовою природою будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домоволодіння по [ADDRESS] , є лише рухомим майном. У зв`язку з тим, що ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, до [PERSON] не перейшло право власності на 1/2 частку в земельній ділянці, приватизованій [PERSON] . Тому позивач не має право оскаржувати рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року, а також вимагати визнання за ним права власності на 1/2 частку в спірній земельній ділянці. 5.18. [PERSON] мала право на власний розсуд розпоряджатись приватизованою нею земельною ділянкою, зокрема відчужувати її у власність [PERSON] . Тому договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ними 29 листопада 2018 року, не суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Ця обставина свідчить про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним. Крім того, [PERSON] не був стороною вказаного договору. У зв`язку з тим, що позивач не є співвласником земельної ділянки, він не є заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] навіть не має права оспорювати дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] . 5.19. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання земельної ділянки площею 0,0974 га з кадастровим номером 3220881701:01:002:0098 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] ; для визнання недійсними та скасування рішення Вороньківської сільської ради №583-35-V від 29 серпня 2008 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34527285 від 5 березня 2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; а також для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в спірній земельній ділянці. Тому у задоволенні первісного позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити також. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. 6.3. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в загальному розмірі 9605 гривень 00 копійок (5763,00 + 3842,00). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 145 т.1). Первісний позов задоволений частково, зокрема відмовлено у задоволенні позовної вимоги немайнового характеру, за якою відповідає [PERSON] . 6.4. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі по 2990 гривень 10 копійок (7817,70 : 3 + 768,40 : 2), а з [PERSON] - витрати на оплату судового збору в розмірі 2605 гривень 90 копійок (7817,70 : 3). 6.5. [PERSON] також сплатив судовий збір в загальному розмірі 12405 гривень 00 копійок (1500,00 + 10905,00). Це підтверджується квитанціями (а.с.33, 120 т.3). Однак у задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі. Тому підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: partial