Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Зміст позовних вимог 14 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку "на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до досягнення дітьми повноліття"; - позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сім`єю сторони проживали з 2016 по 2019 роки та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 3 2019 року позивач проживає разом з сином в [ADDRESS] . Дана квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Позивач стверджує, що починаючи з 2019 року дитиною займається він, забезпечує всім необхідним, піклується про освіту, здоров`я, розвиток. Позивач постійно працює та має стабільний дохід та можливість та час щодо здійснення належного рівня піклування за дитиною, забезпечувати матеріально та надання духовного розвитку. За весь цей час відповідачка не виявляла жодної зацікавленості, участі у вихованні дитини не приймала, ні духовно, ні матеріально. Позивач вказує, що без позбавлення батьківських прав, він не зможе захистити дитину, в разі викрадення дитини матір`ю. Мировим шляхом домовитись з відповідачкою неможливо. Позивач стверджує, що відповідачка є наркозалежною людиною, на цьому фоні вже відбулась ампутація руки, веде аморальний спосіб життя, точне місцезнаходження її невідомо. Крім цього, 02 червня 2022 року [PERSON] написала заяву, якою не заперечує та дає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Опанасенко К.І. Відповідач самоусунулась від виховання та утримання дитини, що стало підставою для звернення позивачем до суду з вищевказаним позовом. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до приписів статті 19 Сімейного кодексу України надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 22.12.2022 представником позивача подано клопотання про долучення доказів. 27.12.2022 від представника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява, в якій повідомляється, що відповідно до пояснень батька дитини, [PERSON] , відомо, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Органу опіки та піклування Рокитнянської сільської ради Київської області. У зв`язку з цим, надання висновку до суду по суті спору в даній справі не належить до компетенції Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Рокитнянської сільської ради Київської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 02.05.2023 від Рокитнянської селищної ради Київської області надійшов лист, в якому третя особа просить суд розгляд справи проводити за відсутності її представника та покладається на розсуд суду в ухваленні рішення у справі. 16.05.2023 представник позивача подав клопотання про зобов`язання Органу опіки та піклування Рокитнянської сільської ради Київської області надати Деснянському районному суду м. Києва висновок щодо доцільності (з уточненням у засіданні - недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Кушнір Оксани Сергіївни задоволено частково. Зобов`язано Орган опіки та піклування Рокитнянської сільської ради Київської області відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України надати висновок щодо розв`язання спору у справі за позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 26.06.2023 через електронну пошту суду та 29.06.2023 засобами поштового зв`язку Орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області надіслав до суду висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі № 754/8007/22 та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 22.11.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачкадо суду не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідачка повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідачка повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представники третіх осіб до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення судового розгляду не надходило. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки та третіх осіб. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Рокитнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.06.2021, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Однак з 2020 року проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , вихованця Маківського закладу дошкільної освіти «Барвінок» від 03.06.2022 у навчально-виховному процесі дитини батько бере активну участь. Батько регулярно відвідує батьківські збори, дитячі свята. Батько є головним вихователем сина. Мати, [PERSON] , у навчальному процесі сина участі не бере, життям дитини не цікавиться з вихователем та персоналом, за час відвідування, не спілкувалася. З акту обстеження умов проживання від 06.06.2022 та акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.06.2022 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] (дідусь дитини), [PERSON] (бабуся дитини), [PERSON] та [PERSON] . Для дитини створені добрі умови проживання, вихованням займається батько, матеріально забезпечує дитину теж батько, мати участі у вихованні дитини не приймає та дитину не відвідує. Крім того, в матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 28.04.2023, згідно з яким для дитини створені належні умови проживання, дитина забезпечена всім необхідним. Вихованням дитини займається батько, дідусь та бабуся. З довідки від 22.11.2022 № GС000000002 вбачається, що позивач працевлаштований в ТОВ «Грант Консалт» та мав дохід у вересні та жовтні 2022 року у загальному розмірі 10 863,64 грн. Також в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 02.06.2022, в якій вона не заперечує та дає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , який народився [INFO] та проживає за адресою: [ADDRESS] . Також цією заявою та підписом під нею підтверджує дійсність її намірів та те, що діє добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу. Будучи ознайомленою з нормами цивільного законодавства з цього приводу стверджує, що до суду з метою оспорювання даних, викладених в цій заяві, звертатися не буде.Просить вказану заяву розглядати в компетентних та судових органах без її участі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради від 22.06.2023 № 280, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує належних умов для проживання та виховання дитини, не утримує матеріально. Зі слів дідуся та бабусі, [PERSON] залишила дитину ще у півторарічному віці. Михайлик зовсім не пам`ятає маму. Відповідно до інформації служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області від 16.05.2023 №01-22/226 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 2018 року за вказаною адресою не проживає, місце її перебування невідоме. За цією адресою проживають [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] [PERSON] повідомив, що [PERSON] не бере участі у вихованні свого сина [PERSON] , не спілкується з дитиною, не утримує матеріально. 14.06.2023 питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина ( [PERSON] ) розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області. Оскільки місце перебування відповідачки невідоме, засоби зв`язку з нею відсутні, розгляд питання проводився без присутності [PERSON] . Захищаючи права і законні інтереси дитини, виконавчий комітет Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відомостей про те, що відповідачка є непрацездатною, чи має на утриманні інших осіб матеріали справи не містять. З огляду на наявні докази суд вважає можливим стягувати з відповідачки на користь позивача на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів. Щодо позбавлення батьківських прав Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці четвертому частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статті 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Стаття 51 Конституції України та статті 151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 та від 12 жовтня 2023 року у справі № 344/9906/22. Частинами четвертою та п"ятою статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області не містить належного обґрунтування того, яким чином позбавлення батьківських прав відповідачки захистить інтереси її малолітнього сина, також висновок складений за відсутності відповідачки та повної інформації про стан виконання нею батьківських обов`язків, що вказується органом опіки та піклування у листі від 01.05.2023 № 03-06-1065. Окрім того, стороною позивача не доведено виключних обставин, які б могли бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, адже не надано доказів того, що вона є наркозалежною, як зазначено в позовній заяві; у разі неможливості подання таких доказів не заявлено відповідного клопотання про витребування доказів. На підтвердження викладених у позовній заяві обставин, що відповідачка самоусунулася від виховання та утримання дитини, не надано достатніх доказів для позбавлення батьківських прав, адже до матеріалів справи додано лише характеристику на батька дитини, і висновок органу опіки і піклування. При цьому, клопотання про виклик свідків (як-то діда, баби зі сторони позивача, діда зі сторони відповідачки, вихователів дитячого садочка, чи самого позивача у разі його згоди на допит як свідка) стороною позивача не заявлялося. Також позовна заява містить суперечливі твердження, що місце знаходження відповідачки невідоме, тоді як сам позивач надає нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 02.06.2022, підписану нею власноруч, про те, що вона не заперечує та дає згоду на позбавлення батьківських прав. Суд зауважує, що чинним законодавством України не передбачено процедури відмови батьків від дитини / батьківських прав. При цьому, частиною третьою статті 155 СК України встановлено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена. З огляду на викладене відстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] щодо позбавлення відповідачки батьківських прав немає, однак суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial