Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт того, що трудова книжка серії [NUMBER] , видана 02 вересня 1982 року на російській мові на « [PERSON] », [INFO] , та диплом [NUMBER] , виданий 21 липня 1982 року на російській мові на « [PERSON] », належить їй - [PERSON] . В обґрунтування заяви вказує, що відповідно до другої сторінки паспорта громадянина України, вона є - [PERSON] (російською мовою), [INFO] . Проте в її трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 02 вересня 1982 року російською мовою на « [PERSON] », [INFO] , зазначене ім`я « [PERSON] ». Крім того, у дипломі про закінчення Слов`янського технічного училища № 56 серія [NUMBER] , виданого 21 липня 1982 року на « [PERSON] » російською мовою зазначене ім`я « [PERSON] ». У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні імені в паспорті громадянина України, трудовій книжці серії [NUMBER] та дипломі [NUMBER] у заявника виникли ускладнення при оформленні пенсії за віком. Головним управління ПФУ в Миколаївській області заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] прізвище « [PERSON] » нею було змінене на « [PERSON] ». У зв`язку з необхідністю встановлення факту належності правовстановлюючих документів заявнику, вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.\~ На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що 11.04.2023 року [PERSON] звернулася до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з метою призначення пенсії за віком. Згідно зі ст. 27 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається виходячи із заробітної плати та страхового стажу застрахованої особи. Ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи, тривалості перерв та, крім того - навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Постановою КМУ від 12.06.1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в п.1.2 якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані про наявність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. П. 1.8 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Відповідно до пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція) після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Пунктом 2.13 Інструкції визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. У пункті 2.6 Інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме - належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму також зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », актовий запис №27 (а.с.35). Згідно паспорта громадянина України, виданого Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 26 лютого 2002 року, прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено « [PERSON] », [INFO] , російською мовою « [PERSON] » (а.с.8-9). Диплом серії [NUMBER] був виданий 21 липня 1982 року Слов`янським технічним училищем № 56 на ім`я « [PERSON] », російською мовою « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , зазначено, що вона видана 02.09.1982 року на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), [INFO] , на підставі паспорту [NUMBER] , прізвище останньої виправлено на « [PERSON] » (російською мовою) (а.с.36-42). Першим записом в даній трудовій книжці зазначено, що [PERSON] в період з 01.09.1980 року по 21.07.1982 року навчалась у Слов`янському технічному училищі № 56, диплом № [NUMBER] . Як вбачається з копій диплому та трудової книжки існує розбіжність в написанні імені заявника російською « [PERSON] » та « [PERSON] ». Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 19.04.2023 року № 052630003787 заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки в трудовій книжці на титульному аркуші ім`я російською мовою « [PERSON] » не відповідає паспортним даним заявника російською мовою « [PERSON] ». Одночасно з цим, запис про зміну прізвища російською мовою з « [PERSON] » на « [PERSON] » здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, а саме - в записі про документ, на підставі якого внесено зміни, не зазначено дату видачі документу. Документи, підтверджуючі зміну прізвища, відсутні. Крім того, в підставах внесення запису про період навчання з 01.09.1980 по 21.07.1982 відсутня дата видачі диплому (а.с.33-34). Сукупність вказаних доказів свідчить, що розбіжності в написанні імені російською мовою заявника в трудовій книжці, дипломі та паспорті, а також помилки в оформленні трудової книжки, допущені при заповненні диплому та трудової книжки. Оскільки змістом вказаних документів визначаються складові для призначення пенсії - страховий (трудовий) стаж, то вказані документи є правовстановлюючими документами, на підставі яких підтверджується фактичний період трудового стажу заявника та визначається розмір пенсії, а, відтак, і залежить наявність права на отримання пенсії. Отже, з метою забезпечення можливості реалізації заявником зазначеного права, існує необхідність встановлення юридичного факту належності документів, оскільки від встановлення цього факту також залежить виникнення її права на звернення до органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Можливість встановлення юридичного факту в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що заявником були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що трудова книжка серії [NUMBER] , видана 02 вересня 1982 року на російській мові на « [PERSON] », [INFO] , та диплом серії [NUMBER] , виданий 21 липня 1982 року на російській мові на « [PERSON] », належить заявнику - [PERSON] . Зважаючи на викладене,

Outcome: approved