Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що сторони втратили почуття поваги та любові, не знаходять порозуміння, у них різні життєві інтереси та погляди на життя, вони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет, а подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. 24 жовтня 2023 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі №753/18766/23 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 15 листопада 2023 року. 30 жовтня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову та зазначив, що в позовній заяві викладені обставини, які не відповідають дійсності. Так, відповідач зазначає, що сторони не домовлялись щодо порядку виховання та визначення місця проживання дітей, позивач як приймав, так і буде продовжувати приймати участь у вихованні дітей, враховуючи їх потреби та інтереси, а вирішення питань щодо порядку виховання та визначення місця проживання дітей не входить до предмету спору у цій справі. Також відповідач заперечує ту обставину, що сторони з 14 березня 2022 року не підтримують шлюбних відносин, та наголошує, що після початку збройної агресії російської федерації було прийнято спільне рішення про виїзд позивачки з дітьми за межі України з метою їх убезпечення, проте відповідач продовжує фінансово підтримувати позивачку та дітей. Відповідач звертає уваг суду, що протягом шлюбу у сторін було однакове ставлення до життя, були однакові інтереси, а основні питання щодо кожного з подружжя, дітей, місця проживання, роботи, безпеки, виховання дітей сторони завжди вирішували/вирішують разом і до вимушеного переселення сім`ї у позивачки не виникало подібних питань. Відповідач вважає, що у разі розірвання шлюбу, він буде скептично оцінювати бажання позивачки залишити його прізвище, атом заперечує проти цього. У судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 січня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 42. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Заслухавши позиції сторін, оцінивши підстави для розірвання шлюбу, наведені ними у заявах по суті спору, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя та примирення сторін неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. За таких обставин наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Суд відхиляє при цьому доводи відповідача щодо його незгоди з причинами розірвання шлюбу, зазначеними у позовній заяві, оскільки особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає мотиви, які спонукали її до розірвання шлюбу. Стосовно доводів сторін, викладених у заявах по суті спору, щодо місця проживання дітей, суд зазначає, що питання визначення місця проживання дітей не є предметом спору у цій справі. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved