Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." про конфіскацію земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що громадянину Росйської Федерації [PERSON] , на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2009 в справі № 2-1336, на праві власності належить земельна ділянка площею 3,7538 га, кадастровий номер 0524885200:06:001:0035, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Петриківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, яку останній згідно договору оренди від 25.09.2019, строк дії якого 15 років, передав в оренду ТОВ "А.Т.К.". За таких обставин, враховуючи положення ч. 4 ст. 81, ст. 145 ЗК України, позивач просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельну ділянку площею 3,7538 га, кадастровий номер 0524885200:06:001:0035, що розташована на території Петриківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та належить на праві власності громадянину Російської Федерації [PERSON] . Ухвалою суду від 20.07.2023 року в даній справі відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак відзив у встановлений законом строк не надійшов. Ухвалою суду від 22.08.2023 у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. 15.11.2023 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в зв`язку з накладкою справ. Суд, розглянувши клопотання представника позивача, дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки про час, дату та місце розгляду справи позивача було повідомлено завчасно та належним чином. Так повістку йому було направлено на електронну адресу 16.10.2023. З долученої ухвали на підтвердження поважності неприбуття в судове засідання вбачається, що вона постановлена 23.10.2023. Крім того, зайнятість представника в іншому процесі не може бути безумовною поважною причиною неявки у судове засідання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що неявка в судове засіданн представника позивача не є поважною та ухвалив продовжувати розгляд справи за його відсутності. Також суд враховує, що в судовому засіданні 04.10.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, зокрема, через розміщення оголошення на вебпорталі Судової влади України. Представник третьої особи в в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. 21.08.2023 надіслала на адресу суду відзив, в якому проситб розглянути справу у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного. З копії листа Управління СБУ у Вінницькій області від 21.09.2022 року №53/5/2/125-1805ві (а.с.24) вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено про факти не відчуження іноземними громадянами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також запропоновано розглянути питання організації проведення перевірки щодо виявлених фактів протиправного володіння громадянами російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які невідчужені протягом встановленого законодавством строку та в разі підтвердження викладеної у листі інформації, звернутись до суду з метою конфіскації таких земельних ділянок. Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 7-8), [PERSON] на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2009 в справі № 2-1336 зареєстрував земельну ділянку площею 3,7538, кадастровий номер 0524885200:06:001:0035 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2023 року №328969821 (а.с.15-16) та договору оренди землі від 25.09.2019 (копія на а.с. 10-14) громадянином Російської Федерації [PERSON] передано в оренду ТОВ "А.Т.К." на 15 років земельну ділянку кадастовий номер 0524885200:06:001:0035. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Згідно ч.5 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно пункту "е" ч.1 ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. В разі невиконання вимог закону про невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені ч.2,4 ст.145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Згідно ч.1 ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення) основними завданнями Держгеокадастру є серед решти реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.п.33 п.4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, зокрема, за додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю. Враховуючи, що відповідач, будучи громадянином Російської Федерації, в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, упродовж одного року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Петриківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області і по даний час добровільно не відчужив її, є підстави для конфіскації належної відповідачеві земельної ділянки у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як територіального органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, тобто уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо подання позову про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, якими після отримання їх у спадщину незаконно володіють іноземні громадяни понд встановлений законом строк. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81 Земельного кодексу України. Згідно положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року в справі № 6-92 цс 13, визначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 23.09.1982 року в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 11.03.2003 року в справі "Новоселецький проти України", від 01.06.2006 року в справі "Федоренко проти України"). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. З огляду на характер спірних правовідносин у даній цивільній справі не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2684 грн (а.с.30). Враховуючи викладене,

Outcome: approved