Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У березні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після смерті батька, [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на гаражний бокс за адресою: [ADDRESS] , гараж [ADDRESS] .Померлим заповіт складений не був.08.12.2022 позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. для оформлення спадщини після [PERSON] . Проте, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. від 22.03.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , з підстав пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач вказує, що у передбачений законом строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки внаслідок розпочатої 24.02.2022 військової агресії російської федерації, у зв`язку з існуванням абсолютно реальної загрози для життя та здоров`я, вона разом із дітьми виїхала за кордон, до Німеччини. Позивач вважає, що у даному випадку визначений строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин внаслідок дії обставин, на які вона не могла вплинути та за які не може нести відповідальність. Враховуючи викладене, просила задовольнити позов, визначити додатковий строк в 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.09.2023 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача, адвоката - Юсупової К.О. про ознайомлення з матеріалами справи. 27.09.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника відповідача про направлення копії позовної заяви на електронну адресу Київської міської ради. 03.10.2023 на електронну адресу суду надійшло повідомлення представника позивача, адвоката - Юсупової К.О. про розірвання договору про надання правової допомоги з [PERSON] 05.10.2023 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив Київської міської ради, поданий представником, відповідно до якого відповідач просив ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Посилаючи на вимоги ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначив, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 березня 2023 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінською Вікторією Петрівною, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, отже заява про прийняття спадщини спадкоємцем не подавалась. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи. 10.10.2023 до суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив Київської міської ради, подана представником позивача, [PERSON] згідно якої представник просив врахувати доводи та пояснення позивача і задовольнити позов. При цьому зазначає, що не погоджується із викладеними представником відповідача у відзиві поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо відсутності заведеної спадкової справи, так як це спростовується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.12.2022 №70858162. Позивач вказує, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, Кабінет Міністрів України прийняв 28 лютого 2022 р. Постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». 06.03.2022 року у Постанову № 164 Кабінетом Міністрів України були внесені зміни, зокрема, у Постанові №164 з`явився пункт 3, відповідно до якого установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Лише 09.05.2023 року пункт 3 Постанови №164 було виключено на підставі Постанови КМ України від 09.05.2023 № 469, а отже станом на 08.12.2023 року п.3 Постанови №164 був чинним та обов`язковим для врахування приватним нотаріусом. При цьому позивач не вважала, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті її батька, оскільки інформація про продовження строку для прийняття спадщини була оприлюднена на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Передбачений законом строк на прийняття спадщини позивач пропустила з поважних причин, оскільки останні були пов`язані з об`єктивними непереборними та істотними труднощами. В подальшому у судове засідання, призначене на 15.11.2023 сторони по справі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач участь свого представника в судове засідання не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що29.05.2022 помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 30.05.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 02.08.1978 Міським Палацом Новонароджених , актовий запис № 2612, в якому померлий [PERSON] , записаний батьком [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, виданого 28.02.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №221, позивач, [PERSON] , змінила прізвище на - « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на гаражний бокс за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 08.12.2022 позивач, [PERSON] ,звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який проживав в [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. від 22.03.2023. позивачу, [PERSON] ,було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , з підстав пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За таких обставин, позивач має право на спадкування майна після смерті батька за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У позовній заяві позивач вказує, що не звернулась до нотаріуса протягом шестимісячного строку з моменту смерті батьку у зв`язку з виїздом за кордом після початку військової агресії російської федерації проти України,24 лютого 2022 року, що підтверджується копією паспорту позивача. Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України 64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України №719 від 24 червня 2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на встановлені судом у судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті батька не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, визнавши обставини, в період строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними причинами та такими, що створили істотні труднощі для вчасного звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову та наявності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в 3 місяці.

Outcome: approved