Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.06.2007 року у розмірі 67 694, 72 гривні, станом на 22.05.2023 року, та судових витрат. В обґрунтування позову представник вказав, що [PERSON] звернулася до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 15.06.2007 року. Підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок, а відповідачці надано у користування кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором, а відповідачка зобов`язується повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. У процесі користування кредитом відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для його погашення, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 694,72 гривень станом 22.05.2023 року, яка складається з наступного: 56 510,71 гривень заборгованість за кредитом, 11 184,01 гривень - заборгованість за відсотками. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано строк учасникам для подання заяв по суті. 14.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка вказала, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, та зазначає, що 15.06.2007 року вона дійсно отримала кредитну картку, що підтверджується підписаною заявою. Свої обов`язки згідно договору відповідачка сумлінно виконувала протягом багатьох років до введення в Україні режиму воєнного стану, тобто до 24.02.2022 року. Причиною припинення сплати кредитних зобов`язань стала втрата роботи, відповідачка перебувала на обліку у Лозівській філії Харківського обласного центру зайнятості, соціальні виплати отримувала частками та їх вистачало лише на харчування. Сплатити суму боргу наразі або після ухвалення рішення суду одноразово у повному обсязі відповідачка матеріальної змоги не має. 26.07.2023 року відповідачка сплатила позивачу частину боргу у сумі 10 000,00 гривень. Несплачений залишок пред`явленої вимоги становить 57 694,72 гривні. Враховуючи вищевикладене, відповідачка просила суд, під час ухвалення рішення врахувати суму 10 000, 00 гривень сплачену нею на виконання договору кредиту та одночасно з винесенням рішення визначити спосіб його виконання, розстрочити виплату суми заборгованості рівними частинами у розмірі 2 500,00 гривень щомісячно на термін 24 місяця. 04.09.2023 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з частковою сплатою боргу відповідачкою. Того ж дня, надійшла і відповідь на відзив, у якій він вказує, що питання щодо розстрочення не може бути вирішене, оскільки судом не винесено остаточного рішення у справі та вказує, що обставини на які посилається відповідачка не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Зауважив, що банком буде здійснено перерахунок заборгованості за наданим кредитом та направлено уточнену позовну заяву із урахуванням погашень заборгованості відповідачкою після подачі позову до суду та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами з урахуванням положень ст.279 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали позовної заяви та заяв по суті дійшов наступних висновків. Представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з частковою сплатою боргу відповідачкою у розмірі 10 000, 00 гривень у зв`язку з чим, представник просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитом у розмірі 55 694,72 гривні та понесені позивачем судові витрати. Розглянувши заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 15.06.2007 року укладено кредитний договір № б/н, про що свідчить копія заяви (а.с.24). З тексту заяви вбачається, що відповідачка ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідачка підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку, а також його місцезнаходження та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Підтвердила, що вся надана нею інформація вірна та зобов`язується про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Не заперечувала проти інформування її про стан платіжної картки по e-mail або за допомогою sms. Згідно даної заяви банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. До копії Договору позивач додав копію Умов та правил надання банківських послуг (а.с.25-30). Банк, відповідно до ксерокопії довідки (а.с.22), виконав свої зобовязання в повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошті, встановивши кредитний ліміт на картці. Згідно ксерокопій розрахунку заборгованості (а.с.4-20) та виписки (а.с.43-63), відповідачка визнала кредитний договір, що підтверджується використанням кредитних коштів, однак станом на 22.05.2023 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 67 694,72 грн. За час розгляду справи у суді, відповідно до ксерокопії розрахунку заборгованості (а.с.90-105), відповідачка 26.07.2023 року внесла суму 10 000,00 гривень та 23.08.2023 року внесла суму 2 000,00 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ксерокопії трудового договору (а.с.79), відповідачка працює касиром торговельного залу у ФОП [PERSON] , та отримує заробітну плату у розмірі 6 960, 00 гривень на місяць. На підтвердження викладеного у відзиві, відповідачкою була надана ксерокопія довідки (а.с.83), згідно якої вона дійсно була зареєстрована як безробітна в Лозівській філії Харківського обласного центру зайнятості з 21.09.2022 року до 16.06.2023 року та отримала дохід за період з 01.01.2023 року по 16.06.2023 року у розмірі 4 124, 27 гривень. За час розгляду справи відповідачка сплатила частину заборгованості на виконання умов договору кредиту, але в повному обсязі свої зобов`язання не виконала, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути суму боргу за тілом кредиту та заборгованість за відсотками. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Враховуючи заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, які в процесі розгляду було зменшено, та стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 55 694,72 грн. Розглянувши клопотання відповідачки про визначення способу виконання рішення та розстрочення виплати суми заборгованості рівними частинами у розмірі 2 500,00 гривень щомісячно на термін 24 місяця, суд дійшов такого висновку. За приписами ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Як вбачається з вищевикладеного, заява про розстрочення судового рішення подається на стадії його виконання, беручи до уваги вищезазначене, суд вважає дану вимогу передчасною та відмовляє відповідачці у задоволенні заяви про визначення способу виконання рішення та розстрочення виплати суми заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки також підлягає стягненню, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір в розмірі 2684, 00 грн, на користь АТ КБ ПриватБанк.

Outcome: approved