Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив звільнити майно з-під арешту шляхом скасування арешту нерухомого майна реєстраційного номера обтяження: 7394589, зареєстрованого 14 червня 2008 року 09:59:41 реєстратором Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, підстава обтяження: постанова без номера від 15 травня 2008 року слідчого Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, об`єкт обтяження: домоволодіння [ADDRESS] , власник [PERSON] , та виключити це майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 05 квітня 2007 року за договором купівлі-продажу позивач придбав у [PERSON] нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] , що складається із земельної ділянки площею 898 м? по фактичному користуванню. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №418/11 від 15 грудня 2006 року узаконено веранду літ. б \3\-1, сіни літ. б \4\-1 та переобладнання в житловому будинку літ. Б-1 приміщення 2-7 площею 8,4 м? в житлове. Узаконена площа по літ. Б-1: загальна 67,4 м?, житлова 39,8 м?. 09 травня 2007 року позивач здійснив реєстрацію права власності на вищезазначене домоволодіння в КП «ДМБТІ», реєстраційний номер майна 16854528. Придбавши будинок позивач деякий час там не з`являвся, а коли приїхав, то виявив, що в належному позивачу будинку мешкає невідома особа. Як згодом з`ясувалося, це був [PERSON] , який виявився родичем [PERSON] власника, який продав будинок продавцю позивача [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2008 року вказану позовну заяву було задоволено повністю. В 2021 році у позивача виникла необхідність розпорядитися своїм особистим майном через його продаж. В листопаді 2021 року під час підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння у приватного нотаріуса позивач отримав витяг, відповідно до якого належне позивачу майно - домоволодіння [ADDRESS] містить тип обтяження арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером 7394589 від 14 червня 2008 року, внесеним реєстратором Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, підстава обтяження: постанова без номера від 15 травня 2008 року слідчого Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Тобто, на момент внесення запису будинок належав позивачу. Відповідно до постанови без номера від 15 травня 2008 року слідчого Красногвардійського СВ РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції Юріної В.А. по кримінальні справі №66089052, накладено арешт на нерухоме майно, власником якого є позивач. З копії постанови слідчого Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області Юріної В.А. від 03 червня 2008 року про виїмку документів інвентаризаційної справи за спірною адресою із КП «МБТІ» по кримінальній справі №66089052 вбачається, що вказана кримінальна справа була порушена 05 травня 2008 року за фактом скоєння невстановленими особами злочину, передбаченого ч.2 ст.190, ч.1 ст.358 КК України. Також з вказаної постанови вбачається, що до того, як позивач придбав будинок, існував спір між попередніми власниками [PERSON] та [PERSON] щодо спірного домоволодіння. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2006 року угоду купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладену між [PERSON] та [PERSON] , визнано дійсною. Позивач вказує, що саме по заяві [PERSON] було порушено кримінальну справу №66089052 та винесено постанову про накладення арешту на належне позивачу майно. Враховуючи відповіді на адвокатські запити про відсутність будь-яких даних чи інформації про кримінальну справу №66089052 (редакції 1960), вбачається, що відповідно до положень КПК України відомості за матеріалами кримінальної справи №66089052 (редакції 1960), не були внесені 20 листопада 2012 року до ЄРДР з моменту його створення. Враховуючи, що з моменту арешту належного позивачу майна сплинуло вже більше 14 років та 11 років з моменту закриття кримінальної справи, у рамках якої накладався арешт, вважає, що подальше перебування належного позивачу на праві власності домоволодіння під арештом грубо порушує права і свободи позивача, а тому арешт домоволодіння підлягає скасуванню. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 травня 2022 року на адресу суду надійшли пояснення, представника третьої особи ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» Самойленка В.Ю., відповідно до яких він зазначив, що ДП «НАІС», як реєстратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виконує лише механічну функцію по внесенню та виключенню до/з Державного реєстру записів про обтяження на підставах, передбачених відповідними нормативно-правовими актами. При цьому, ДП «НАІС» не уповноважений на прийняття будь-яких самостійних рішень щодо обтяження рухомого майна чи припинення такого обтяження по відношенню до будь-якої фізичної чи юридичної особи. Справу просив вирішувати з врахуванням наданих пояснень та відповідно до вимог чинного законодавства. 05 травня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Штирхунової А.Д., в якому вона зазначає, що ГУНП є неналежною стороною у даній справі у зв`язку з тим, що ГУНП не проводили досудове розслідування по кримінальному провадженню за матеріалами кримінальної справи №66089052, а тому не є належним відповідачем по даній справі. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки скасування арешту на майно повинне вирішуватись у межах передбачених кримінальним процесуальним законодавством, і не можуть мати альтернативного вирішення під час розгляду справи судом у рамках цивільного судочинства із застосуванням норм, передбачених ЦК України. Враховуючи викладене, у задоволенні позову просила відмовити. 24 травня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача [PERSON] вказує, що доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб не визнавати позовні вимоги позивача та жодним чином не спростовують доказів та підстав позовних вимог. Зазначає, що ліквідація Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області з одночасним створенням іншого, а саме Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яке мало виконувати аналогічні повноваження (завдання) органу, що ліквідується, не виключало, а включало зобов`язання передати всі кримінальні провадження ліквідованого органу до новоствореного органу. Зауважує, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. 02 червня 2022 року ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано з архіву Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області: наявну інформацію та копії належним чином посвідчених документів стосовно кримінальної справи №66089052; у випадку наявності будь-яких записів у Книзі обліку кримінальних справ (в редакції 1960) Інформаційного центру МВС стосовно кримінальної справи №66089052, в тому числі записів, в яких значиться інформація про закриття 12 грудня 2011 року вказаної кримінальної справи слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на підставі п.3 ст.206 КПК України, надати належним чином посвідчену копію витягу з Книги обліку кримінальних справ (в редакції 1960) Інформаційного центру МВС щодо таких записів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року призначено судове засідання для розгляду по суті даної справи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ. Представник позивача Потужня Н.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Штирхунова А.Д., яка також є представником третьої особи ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ТРЕТЬОЇ ДНІПРОВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ до судового засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без присутності представника у зв`язку з виробничої завантаженістю. Інші учасники у справі, про слухання справи повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили та будь-яких заяв чи клопотань не подавали. Вислухавши представника позивача Потужню Н.О., представника відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Штирхунову А.Д., дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 05 квітня 2007 року належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с.17-20, 54-55). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-185/2008 від 04 березня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2009 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про примусове виселення і зняття з реєстрації задоволено; зобов`язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВД України у Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.29-31,33-34). Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-185/2008 від 23 грудня 2008 року ухвалено виселити [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] (а.с.32). Постановою слідчого СВ Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 15 травня 2008 року в межах кримінальної справи №66089052 накладено арешт на нерухоме майно домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на ім`я [PERSON] , (а.с.224). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 14 червня 2008 року реєстратором Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 15 травня 2008 року Красногвардійського районного відділу Дніпропетровського міського управління УМВС України зареєстровано обтяження за № 7394589, а саме арешт нерухомого майна домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с.54-55). З копії відповіді відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 10 січня 2022 року, встановлено, що жодних відомостей про рух кримінальної справи №66089052, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, а також відносно громадянина [PERSON] згідно даним ІІПС «Армор» та Єдиного реєстру досудових розслідувань немає (а.с.47). З довідки відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 жовтня 2023 року та доданих до неї документів встановлено, що в архіві СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області наявний Акт інвентаризації кримінальних справ, які рахуються за СВ Красногвардійського РВ ДМУ України в Дніпропетровській області за період 1995-2009 рр., в графі №618 зазначено: номер кримінальної справи - №66089052, коротка фабула: шахрайство Володіна, коли та ким порушена 05.05.2008, стаття Кримінального кодексу ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, примітка 06.09.2009 ст.206 п.3. Відповідно до книги журналу реєстру кримінальних справ слідчого відділу Красногвардійського РВ ДМУ УМВС за 2008 рік останній запис значиться КС №66081758. В архіві СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває інвентаризаційна справа №2047 на будинок [ADDRESS] , на якій вказано «66089052». На даний час відділенню поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області прослідити рух кримінальної справи №66089052 не надається можливим, так як відповідно до Акту про вилучення та знищення документів не внесених до Національного архівного фонду за вх№130 дск/13 від 08.11.2019 книги вхідної та вихідної кореспонденції за період 2008-2011 рік знищені (а.с.146-224). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обтяження у виді арешту майна, яке належить позивачу на праві приватної власності, створює йому перешкоди у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Посилання представника відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Штирхунової А.Д. на те, що скасування арешту на майно повинне вирішуватись у межах передбачених кримінальним процесуальним законодавством, і не можуть мати альтернативного вирішення під час розгляду справи судом у рамках цивільного судочинства із застосуванням норм, передбачених ЦК України, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Арешт на майно позивача було накладено під час дії\~КПК України\~1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. На правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми\~КПК України 1960 року. Проте положеннями цього\~Кодексу\~передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).\~\~ Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства\~КПК України 1960 року\~не встановлював. Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, позивач не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, а як власник майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту. Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності позивача шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі\~КПК України 1960 року\~очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного\~\~права. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18. Крім того, відповідно до п. 51 постанови Великої Палити Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Посилання представника відповідача ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ області на те, що ГУНП в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем також підлягають відхиленню, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», ліквідовано як юридичні особи публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, та утворено як юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Отже, наразі територіальним органом Національної поліції в Дніпропетровській області, як юридичною особою публічного права, є саме Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що спірне домоволодіння належить на праві приватної власності позивачу, спливу значного часу після накладення спірного арешту (15 років), відсутності станом на час розгляду справи відомостей щодо кримінальної справи №66089052 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, обставин повідомлених відділенням поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в довідці від 17 жовтня 2023 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині виключення спірного майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна суд враховує наступне. За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 07 травня 2002 року N 8-рп/2002). Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їйконституцієюабо законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в цивільному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом. Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі N 480/4737/19. У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі N 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі N 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі N 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі N 0940/2394/18). У даній справі позивач просить суд, зокрема, виключити належне йому майно з Єдиного реєстру заборон. У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас у пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі N 914/1201/19,від 23червня 2020 року у справах N906/516/19,N905/633/19,N922/2589/19,від 30червня 2020 року у справі N922/3130/19,від 14липня 2020 року у справі N910/8387/19,від 20серпня 2020 року у справі N916/2464/19,від 03 лютого 2021 року у справі N278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі N754/8547/19,від 22 березня 2023 року у справі N 462/6533/21. Таким чином, з метою застосування ефективного способу захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, яке зареєстровано за реєстраційним N7394589 від 14 червня 2008 року реєстратором: Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова, б/н, від 15.05.2008, Красногвардійський районний відділ Дніпропетровського міського управління УМВС України, об`єкт обтяження: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , заявник: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора.

Outcome: approved