Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 12.06.1993 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народились діти [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час двоє молодших дітей проживають разом із позивачем. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.09.2021 року задоволено заяву про видачу обмежувального припису, крім того, син [PERSON] перебуває на утриманні позивача та вона оплачує його лікування. Вказувала, що під час шлюбу було придбане таке майно: житловий будинок [ADDRESS] ; забійний цех (бойня) по [ADDRESS] ; житлова квартира [ADDRESS] ; житлова квартира [ADDRESS] . Окрім нерухомого майна, в шлюбі було придбано і рухоме майно значної вартості, зокрема: кавоварка DeLongiECAM23.460 В вартістю 15\~000 грн.; пивний апарат охолоджувач пива «Тайфун 160Н» вартістю 19\~000 грн.; охолоджувач пива «Калинка» з колоною «Гефест» з краном вартістю 21\~000 грн.; 8 пивних металічних кегівDINна 50 літрів загальною вартістю 20\~000 грн.; телевізор LG 65 NAN 0903 NAвартістю 30\~000 грн.; м`ясорубка професійна МІМ -600 вартістю 19\~000 грн.; шприц ковбасний на 25 літрів ISV 25 IDRSirman вартістю 93\~000 грн.; акустична система LGDR65 вартістю 9500 грн.; торгівельна палатка (розміром 6 на 3 кв. м.) вартістю 4\~000 грн.; стіл дерев`янийРіо (розміром 8 на 8 кв. м.) вартістю 11\~200 грн.; мангал з пічкою під казан «Тадж Махал» вартістю 18\~500 грн.; стіл барний вуличний KompredOL 479 вартістю 16\~800 грн.; міні мийка високого тиску KarcherK7 вартістю 16\~000 грн.; професійний пилосос KarcherNT 70/2 MEClassicвартістю 16\~300 грн.; професійна мийка апарат високого тиску ЕТ 5,5-4 В 250 бар 5,5 KWTвартістю 32\~000 грн.; тельфер електрична лебідка 220 В150км/300 км вартістю 18\~000 грн.; кондиціонер MitsubishiHeavyPOWERSERIESSPK 71 ZR-W/SRC 71ZR-Wвартістю 69\~000 грн.; вольєр для собаки кований вартістю 4700 грн.; плита газова REMTAME 22 вартістю 6\~500 грн.; образ різьблений з дерева «Тайна вечеря» вартістю 10\~100 грн.; ліжко спальне дерев`яне вартістю 8\~000 грн.; тумба прикро ватна вартістю 2\~000грн.; комод дубовий вартістю 5\~000 грн.; прихожа дубова вартістю 16\~000 грн.; туба TVдубова вартістю 4\~000 грн.; стіл монастирський дубовий вартістю 8000 грн.; стіл кухонний дубовий вартістю 6\~200 грн.; шафа гардеробна дубова 14\~400 грн.; тумба дубова вартістю 200 грн.; ліжко односпальне вартістю 2\~800 грн., на загальну суму 516\~200 грн. Зазначила, що з 26.03.2008 року здійснює приватну підприємницьку діяльність, утримувала і дітей і їхню родину. Відповідач ніде не працював всі роки, лише на початку 2021 року зареєструвався як приватний підприємець, а тому не приймав участі в утриманні сім`ї та дітей всі ці роки, не вкладав кошти в придбання рухомого і нерухомого майна. Окрім того, при поділі майна суттєве значення має місце проживання спільних дітей, так малолітні [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають разом із матір`ю - [PERSON] , відповідач не допомагає в утриманні дітей, а позивачка, здійснює ще й оплату лікування повнолітнього сина. Таким чином на утриманні позивачки перебуває троє дітей, що є підставами для відступлення судом при винесені рішення від принципу рівності часток. Просила визнати за позивачем нерухоме майно, а саме двох квартир та житловий будинок, за відповідачем забійний цех та вищевказане рухоме майно. У поданому відзиві представник відповідача вказувала, що сторони перебували у шлюбі з 12.06.1993 року, за всі ті роки жили в злагоді, народжували дітей, разом займались бізнесом, придбавали майно, дбали про дітей. Враховуючи специфіку роду заняття бувшого подружжя, відповідач виконував всю важку чоловічу роботу щодо поставки, виготовлення та переробки м`ясної продукції, працюючи в забійному цеху, а вже бухгалтерською роботою займалась позивачка, яка стала на облік як ФОП лише 26.03.2008 року. В реєстрації відповідача на той час не було потреби як подружжя займалося разом спільним сімейним бізнесом. Даний факт і як і факт придбання будь-якого майна, в тому числі будівництво житлового будинку разом за спільні кошти, можуть підтвердити безліч свідків, в тому числі і старші діти. Щодо не спілкування та не утримання відповідачем дітей, зазначає, що позивачка отримала рішення суду про видачу обмежувального припису, яке було прийняте без відома відповідача, а тому на виконання даного рішення відповідач зараз не бачиться з дітьми, до того часу діти проживали із батьком, який в свою чергу завжди піклувався про них та любив. Крім того, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який відповідач визнав та сплачує аліменти, не має заборгованості. Вказували, що після розлучення позивачка маніпулюючи дітьми, просить суд, позбавити відповідача будь-якого майна для проживання, залишаючи лише забійний цех (бойня) та частину рухомого майна, наявність якого та вартість не підтверджена. На думку відповідача поділ нерухомого майна саме порівну відповідатиме об`єктивним обставинам по справі та вимогам закону. У поданій відповіді на відзив, представник відповідача вказувала, що добровільний виїзд відповідача з житлового будинку та припинення його спілкування із дітьми відбулось ще в липні 2021 року, більш ніж за два місяці до винесення обмежувального припису. Саме тоді відповідач без згоди позивача вивіз у невідомому напрямку все коштовне рухоме майно із будинку [ADDRESS] , а також забрав речі професійних занять позивачки, з приводу чого було подано заяву до поліції. Окрім того, спілкування із малолітніми синами відповідач припинив одноосібно ще коли наприкінці травня 2021 року позивачка була вимушена переїжджати із дітьми в орендоване житло, внаслідок агресії відповідача. Необхідність винесення судом обмежувального припису напряму пов`язана із тим, що кожного разу коли позивачка приїжджала до будинку за дитячими речами або з інших підстав, відповідач приїжджав також і вчиняв скандали та напади. Відповідні заяви подані до поліції. Таким чином твердження відповідача , що він не бачиться із дітьми через винесений обмежувальний припис не відповідає дійсності. Також, зазначала, що поділ майна подружжя порівну не відповідатимуть обставинам справи та інтересам позивачки та дітей. Між сторонами не було укладено шлюбного договору, однак існувала усна домовленість про те, що у випадку розлучення забійний цех залишиться відповідачу. Жодних оплат на утримання дітей від відповідача позивачка не отримує, а самостійно виховує, лікує та утримує трьох синів. Протягом подружнього життя відповідач не дбав про утримання сім`ї його твердження про спільну працю з позивачкою не відповідають дійсності. З позивачкою проживають двоє спільних малолітніх синів, яких утримує лише вона, крім того, здійснює оплату лікування повнолітнього сина, жодної участі відповідач не приймає. Таким чином, наявні підстави для відходу від принципу рівності часток. Ухвалою суду від 08.10.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.38). 13.12.2021 року ухвалою суду призначено судову екпертизу та провадження у справі зупинено (а.с.93-94). 30.05.2022 року ухвалою суду провадження у справі віднослено (а.с.143). 09.06.2022 року ухвалою суду провадження у справі зупинено, у зв`язку із проходженням відповідача військової служби у Збройних Силах України (а.с.148). 27.03.2023 року провадження у справі віднослено (а.с.150). Ухвалою суду від 28.09.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позову, просив спільне майно поділитти порівну. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві, окрім того, зазначала, що залишаючи забійний цех відповідачу, позивач позбавляє його житла. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитана в якості свідка зазначила, що з її 10 років її батько займався м`ясним бізнесом, в 14 років одружилась із відповідачем і уже разом продовжили батькову справу. Вказувала, що спочатку реалізовувала м`ясну продукцію на ринку, потім відкрила м`ясний магазин по [ADDRESS] , який сама розкручувала. Після народження дітей, одразу повернулась до бізнесу, змушена була залишити дітей на няню. Спочатку чоловік допомагав, однак останні 5 років самоусунувся від ведення бізнесу, почались між ними сварки, оскільки відповідач почав зловживати алкоголем, виносив із дому продукти разом із сусідом, які перепродували, з приводу чого також часто виникали суперечки. У липні 2021 року був черговий скандал, під час якого чоловік швиряв дітей, побив її, налякав дітей, через що викликала поліцію. Через 2 дні зібрала дітей і пішла на орендовану квартиру та за кілька тижнів повернувшись в будинок побачила, що відповідач позабирав з будинку всі речі, змінив у будинку замки і пішов до друга проживати. Зазначила, що зараз проживає разом із двома меншими дітьми у будинку, однак відповідач винесені речі назад не повернув. Окрім того, у суді знаходиться кримінальна справа з приводу нанесення легких тілесних ушкоджень відповідачем та ще одна до досудовому розслідуванні. Також вказувала, що її старший син, якому 27 років, вживав наркотичні речовини, тому часто відправляла сина на лікування у клініки, останній раз перебував близько року, за яке оплачувала щомісяця 10 тисяч гривень та купувала продукти харчування. Двоє неповнолітніх дітей повністю перебувають на її утриманні, відповідач жодним чином не допомагає, зокрема й не надає фінансової допомоги, окрім того, на утриманні має маму з онкологічним захворюванням та бабусю. За 27 років відповідач мало, що допомагав у бізнесі, раніше домовлялись, що квартира на [ADDRESS] та дві машини залишаться відповідачу, однак останній захотів ділити все майно порівно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні допитаний в якості свідка, зазначив, що після одруження із позивачкою продовжили займатись бізнесом, яким раніше займалась позивачка разом із своїм батьком. За час шлюбу разом із позивачем придбавали майно, робили все разом і підіймали бізнес. Скандали в сім`ї розпочались після зради позивачки, в день сварки допомагав вивезти речі з будинку. Вказував, що квартиру на вул. Руській здає в оренду і кошти частково віддає сину, позивачка квартиру на [ADDRESS] теж здає в оренду. Зазначив, що в житловому будинку на Проспекті Незалежності не проживає, старші діти можуть підтвердити, що провокує скандали саме позивач, остання переховує дітей та не дає з ними спілкуватись та бачитись, після повернення з війни не повернувся у жодну із квартир. Вказував, що всі спільні кошти при переїзді забрала позивачка, близько 80 тисяч доларів США, а він сплачував аліменти через пошту, однак позивачка їх не забирала. Також зазначив, що після повернення з війни не може виконувати важку роботу, а тому не можу влаштуватись на роботу. Також зазначив, що чекає рішення суду, оскільки завжди хотіли купити кожній дитині по квартирі і машині, і квартира, яка знаходиться на вул. Руській оформлена на нього, але фактично належить їхньому сину та його сім`ї. Вказував, що кошти на лікування сина не давав, оскільки позивачка їх отримувала від здачі в оренду спільного майна. Зазначив, що за всі роки офіційно не був оформлений і відповідно працював нелегально, оскільки з позивачкою вирішили відкрити ФОП на неї. Свідок [PERSON] суду показав, що з позивачкою працює з 2015 року, за цей час відповідача не бачив, але чув про нього, приїжджав до будинку на Проспекті Незалежності, здійснював розріз м`яса, відвозив м`ясо в магазин на [ADDRESS] , на даний час їздить і по селах продає м`ясо, тобто виконує різну роботу. Позивачка керує бізнесом одна, старших дітей не бачив, малі діти є на її утриманні, вдома у неї бачив няні, однак відповідача ніколи там не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з позивачкою знайома з 2020 року, працює у неї, разом їздять на ярмарки, бачила там і відповідача, однак останній майже нічого не робив, а тільки скандалив. Зокрема, 2 роки тому в м. Кіцмань на ярмарці скандалив, підіймав руку. Ярмарки були часто, відповідач виїжджав, але не дуже допомагав, на закупи він теж з ними не їздив. Свідок [PERSON] показала суду, що з мамою перебуває в нормальних відносинах, останні 2 роки не спілкувались, однак на [PERSON] помирились. Зазначила, що їй відомо про два кримінальні провадження стосовно батька, однак при одній ситуації була присутньою і нічого такого не було, на що вказує мама. Стосовно розподілу майна залишає на розсуд суду, однак зазначила, що були ситуації, коли в нотаріуса, то мама то тато переписували на неї майно. В 2018 році подарували їй будинок і вона жила окремо і почала займатись б`юті сферою. Вказувала, що мама була зареєстрована як приватний підприємець, а тато не був, оскільки йому цього не було потрібно. Свідок [PERSON] повідомив, що сторін знає 1997-1998 року та з 2016 року проживає по сусідству та підтримували звичайні сусідські стосунки. З 1990 року сторонни займались продажем сирого м`яса, потім ковбас, потім забоєм худоби, де відповідач займався забоєм худоби і розбором туш, а позивач уже реалізовувала продукцію. Спочатку відповідач розробляв туші в [PERSON] , а потім переобладнали гараж у будинку та здійснював розборку там, паралельно доглядаючи малолітніх дітей, поки позивач продавала м`ясо на базарі. Відповідач привозив м`ясо на робоче місце позивача. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що знає сторін із 2001-2002 року, з того моменту як сторони придбали земельну ділянку під забудову, були в гарних відносинах, ходили один до одного в гості, спілкувались як сусіди. Вказував, що основний внесок був відповідача, який знаходив м`ясо, забивав, розбирав, навіть обладнав гараж для розбору туш. Бізнес був сімейним, оскільки відповідач виконував всю важку роботу, а позивач реалізовувала м`ясо в магазині, який він підказав відкрити та куди навідувався майже кожен день. Свідок [PERSON] суду показав, що знаходився близько 1 року на реабілітації 3 роки тому через зловживання певними речовинами, однак хто здійснював оплату лікування йому невідомо, з мамою не розмовляли близько 3 років, мама не давала бачитись з братами. Крім того, зазначив, що бізнес був сімейним, тато був начальником забійного цеху, загрузка, розгрузка, заготівля сировини це було обов`язком тата, а мама вже реалізовувала м`ясо. В гаражі розбирали туші, виготовляли ковбаси. Мама приїжджала додому і рахувала виручку, всю важку роботу виконував батько. Батьки все разом робили, тато його багато чого навчив. Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від 12.06.1993 року (а.с. 8), від даного шлюбу мають 4 дітей, двоє з яких є неповнолітніми (а.с. 9-10). Двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] продживають разом із позивачем (а.с. 11-13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів квартира [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] . (а.с.16-17). Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів квартира [ADDRESS] та забійний цех (бойня) по [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] (а.с.18-19). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.03.2008 року та отримує від підприємницької діяльності дохід, що підтверджується довідками Інформацією про доходи від підприємницької діяльності (а.с.29-33, 177-179). Згідно висновку №77 від ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв. м., яка знаходиться в приватній власності станом на день експертизи становить 1362 917,00 гривень; ринкова вартість житлового будинку «А-2» з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці 0,0816 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 7310136600:36:003:0315, що знаходиться в [ADDRESS] станом на день проведення експертизи становить 4\~404\~249,00 гривень; ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 67,00 кв. м., яка знаходиться в приватній власності станом на день проведення експертизи становить 1\~781\~165,00 гривень; ринкова вартість будівлі забійного цеху (бійні) літ. «А», розташованої по [ADDRESS] станом на день проведення експертизи становить 547\~880 гривень. (а.с.106-142). Відповідно до довідки від 10.08.2021 року [PERSON] проходив психосоціальну адаптацію у Чернівецькому Центрі Здорової Молоді", за яку сплачено 9 тисяч гривень (а.с.14-15). Згідно Свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.172). Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~368\~ч.\~3\~Цивільного Кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №456/828/17 за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у спільному майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Так, позивач довела свою більшу фінансову участь в придбанні та утриманні спільного майна так як надала суду докази здійснення нею підприємницької діяльності та отримання доходу, оформлення на неї права власності частини спільного майна, що також було підтверджено в судовому засіданні як самим відповідачем так і свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також суд бере до уваги той факт, що бізнес сторонам дістався від батька позивачки, з отриманих коштів від якого і придбавалось спільне майно, що не було спростовано у судовому засіданні відповідачем. Окрім того, позивач довела факт усунення відповідача протягом тривалого часу від виконання своїх обов`язків з утримання, догляду, лікування їхніх дітей, та від обов`язку матеріального забезпечення сім`ї; виконання нею одноособово цього обов`язку як матір`ю, що ставить її у більш вигідне матеріальне становище поряд із відповідачем, зокрема й оплату нею лікування їхнього повнолітньгого сина [PERSON] , що також у судовому засіданні підтвердив відповідач. Також, суд враховує ту обставину, що відповідач вчиняє дії, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересамсім`ї, зокрема, в судовому засіданні встановлено, що відкрито два кримінальні провадження стосовно нанесення легких тілесних ушкоджень відповідачем позивачу, в матеріалах справи наявна копія рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.09.2021 року, яким встановлено обмежувальний припис відповідачу відносно позивача. Суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] , [PERSON] з приводу того, що батьки вели спільний бізнес та однаково заробляли, оскільки останні в судовому засіданні повідомили, що протягом тривалого часу не спілкувались із матір`ю, тобто позивачем, більше того, вирішення питання щодо поділу майна залишили на розсуд суду. Також суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] з приводу рівності вкладу у веденні бізнесу подружжям, оскільки останні повідомили, що є товаришами відповідача та що також було підтверджено сторонами у судовому засіданні. Наданий відповідачем відеозапис, який був переглянутий у судовому засіданні суд не бере до уваги в якості доказу, оскільки із нього не вбачається за можливе встановити, які саме речі і в який час було вивезено позивачем. Згідно ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини вказують на наявність правових підстав для застосування частин другої та третьої статті 70 СК України. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved