Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовомдо Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [PERSON] була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . Даному господарству належать земельні ділянки площею 0,62 га, в тому числі для будівництва - 0,25 га, для осг - 0,37 га. На момент припинення колгоспного двору (15.04.1991) [PERSON] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] одна. Тобто право власності на житловий будинок, як майно колгоспного двору, після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на приватну власність [PERSON] в цілому. [PERSON] померла [INFO] , залишивши заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Крім того, позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав спадкодавцю, проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Ринкова вартість житлового будинку з господарським будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно звіту про оцінку житлового будинку становить 83800 грн. Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.09.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка 12.10.2023 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, позовну заяву просить задовольнити. Чернелицька селищна\~рада Коломийського\~району Івано-Франківської\~області02.11.2023 на електронну адресу суду надіслала заяву, підписану селищним головою І. Скрип`юком кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом, про розгляд справи без представника селищної ради. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копія довідки про об`єкт нерухомого майна № 9/23, видана 09.01.2023 ФОП [PERSON] згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012, свідчить, що право власності на житловий будинок у [ADDRESS] ) зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 23.01.1990 згідно рішення цього ж виконкому № 37 від 10.01.1990; самочинно зведених будівель немає. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Вільхівської сільської ради за 1991-1995 роки, виданого Вільхівцівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] була зареєстрована і проживала [PERSON] , [INFO] , одна, що стверджується довідкою № 70, виданою 11.04.2023 Вільхівцівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до\~ч.1\~ст.120\~ЦК України\~(в\~редакції 1963\~року,\~яка діяла\~на час\~виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного\~слідує,\~що даний\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами в\~цілому належить\~на праві\~приватної власності [PERSON] . За заповітом, посвідченим 18.12.2012 секретарем Вільхівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 9, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Вільхівці Городенківського району Івано-Франківської області, житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами, хатне майно, присадибну ділянку, належний їй на правах власності земельний пай площею 0,9602 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД 811671), земельний пай площею 0,0770 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД 811672) та все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 54005821 (номер в реєстрі нотаріальних дій 9), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 33745542, виданої 12.04.2013 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Однак, зі змісту даної Інформаційної довідки вбачається, що від імені [PERSON] , [INFO] , 18.08.1994 Вільхівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області був посвідчений заповіт, який є чинний та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43127071 (номер в реєстрі нотаріальних дій 6). Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1254 ЦК України заповідач має\~право у\~будь-який\~час скласти\~новий заповіт.\~Заповіт,\~який було\~складено пізніше,\~скасовує попередній\~заповіт повністю\~або у\~тій частині,\~в якій\~він йому\~суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Враховуючи вищенаведене, заповіт, складений [PERSON] 18.12.2012 (номер в реєстрі нотаріальних дій 9), скасував заповіт, складений нею 18.08.1994 (номер в реєстрі нотаріальних дій 6). [PERSON] померла [INFO] у с. Вільхівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 від 28 грудня 2012, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2012 р. Вільхівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 68, виданою 11.04.2023 Вільхівцівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 196/2013, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини по заповіту (12.04.2013). Копією Витягу № 33748506 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 12.04.2013 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 54374381 (номер у нотаріуса 196), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. [PERSON] була одинокою, про що свідчить довідка № 69, видана 11.04.2023 Вільхівцівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 05.04.2023 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Їй, 05.04.2023, державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 488 та за № 489, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту с. Вільхівці Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, площами: 0,9602 га, кадастровий номер 2621683000:02:002:0004; 0,0770 га, кадастровий номер 2621683000:03:002:0407, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ЯД № 811671 та ЯД № 811672. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 393/02-31 від 05 квітня 2023 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на належний їй житловий будинок [ADDRESS] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала документ, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 30.12.2022, вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1961 р. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 23 січня 2023 р. становить 83800 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством числяться земельні ділянки площею 0,62 га, в тому числі для будівництва 0,25 га, для осг 0,37 га, про що свідчить довідка № 71, видана 11.04.2023 Вільхівцівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347160323, сформованої 19.09.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 13.01.1990\~згідно рішення\~виконкому Городенківської\~районної ради\~№ 7\~від 10.01.1990 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Оскільки на час припинення колгоспного двору (15.04.1991) у вищезгаданому житловому будинку [PERSON] була зареєстрована одна, тому даний житловий будинок в цілому належав їй на праві приватної власності. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та фактично стала власником даного житлового будинку, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачкою права власності на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі\~ст.ст.\~120,\~123,\~563\~ЦК УРСР\~(1963\~р.), ст.ст.\~ 316,\~317,\~325,\~328,\~392,\~1216,\~1217,\~1220,\~1222,\~1223,\~1233,\~1241,\~1254,\~1268-1270,\~1296,\~1297\~ЦК України\~(2003\~р.),

Outcome: approved