Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

22 березня 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» / далі ТОВ «Вердикт Капітал» / звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 88836 грн 00 коп., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07 вересня 2021 року між\~\~ [PERSON] \~та ТОВ «Мілоан» правонаступником якого він є, укладено договір про споживчий кредит № 4956355. Відповідно до умов цього договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн строком на 30 днів з 07 вересня 2021 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити комісію, проценти в строк до 07 жовтня 2021 року за користування кредитним коштами на умовах, визначених умовами договору споживчого кредиту. Згідно п. 6.1. договору, він укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором про споживчий кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Тобто позивача ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратив такі права. Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним договором, грошові кошти в строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги становить 48036, 00 грн., з яких: 12000, 00 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 36036,00 грн. - заборгованість за відсотками. Станом на 07 лютого 2023 року відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, становить 88836,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 36036,00 грн., заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості - 40800,00 грн. Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 28 червня 2023 року до участі у справі було залучено правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» /а.с. 173/. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Змієвська Т.П., яка діє на підставі довіреності / а.с. 182-183/, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином / а.с. 197, 206-207, 224, 233-234/. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду, то суд вважає за можливо розглянути справу в порядку, визначеному ст.ст. 280-283 ЦПК України. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 07 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4956355, відповідно до умов якого відповідачу будо надано грошові кошти у сумі 12000,00 грн, строком користування на 30 днів, з 07 вересня 2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 07 жовтня 2021 року / а.с. 8-18/. За змістом п.6.1, п.7.1 вказаного договору, договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, - з моменту отримання кредиту. Укладення ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «МІЛОАН» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 договору). Так, договором про споживчий кредит № 4956355 передбачено наступні умови кредитування: загальні витрати позичальника за кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 36,00 грн. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка); орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12036,00 грн (п.1.5), з яких - комісія за надання кредиту 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пп.1.5.1), та - проценти за користування кредитом 36,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пп.1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Відповідно до розділу 2 договору: кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1); нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбаченихп.2.2.3 договору (пп.2.2.2); позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів; якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору /а.с.8-16/. Згідно із графіком платежів за договором про споживчий кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року, який є додатком №1 до Договору, дата платежу з 07 вересня 2021 року, сума платежу 12036,00 грн, яка складається із: 12000,00 грн суми кредиту, та 36,00 грн процентів за користування кредитом /а.с. 17/. Анкета-заява на кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року року містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві /а.с. 20-21/. Довідка ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію свідчить про те, що [PERSON] , з яким укладений договір № 4956355 від 07 вересня 2021 року, ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор Z88924, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 07 вересня 2021 року, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER] /а.с. 22/. 15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 15-12/2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло права такої вимоги /а.с. 27-35/. Відповідно до витягу з Додатку №3 до договору факторингу № 15-12/2021-22 від 15 грудня 2021 року, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договом № 4956355 від 07 вересня 2021 року № 3357 /а.с. 37/. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором споживчого кредиту утворилась заборгованість в розмірі 88836,00 грн, яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 12000,00 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 36036,00 грн; заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату витовлення розрахунку заборгованості)\~ 40800,00 грн /а.с. 26/. В подальшому ТОВ «Вердикт-Капітал» скористалося своїм правом згідно ст.ст. 512,\~514 ЦК України\~та відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» згідно договору № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09 березня 2023 року\~право грошової вимоги до боржника за Кредитним договором № 4956355 від 07 вересня 2021 року при цьому ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника /а.с. 115/. 08 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08 травня 2023 року, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 4956355 від 07 вересня 2021 року при цьому ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника /а.с. 136-157/. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /ч.2 ст. 639 ЦК України/. Абзац 2 ч.2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді /ст.ст.205, 207 ЦК України/. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /ч.1 ст.1048 ЦК України/. Частиною 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, договір укладено сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено матеріалами справи, договір про споживчий кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року укладено між сторонами в електронній формі на підставі оформлення та подання відповідачем ТОВ «МІЛОАН» відповідної анкети-заяви на кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти Договір. Установивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, за яким з рахунку ТОВ «МІЛОАН» перераховано кошти шляхом переказу на рахунок платіжної картки [PERSON] . Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Між тим, договір є обов`язковим для виконання сторонами /ст.629 ЦК України/. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 530, 610\~ЦК України та ч.1 ст.\~612\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Цей висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Встановлено, що 07 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4956355, відповідно до умов якого відповідачу будо надано грошові кошти у сумі 12000,00 грн, строком користування на 30 днів, з 07 вересня 2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 07 жовтня 2021 року. Пункт 4.2 Договору передбачає у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» /стаття 1048 ЦК України/, а проценти за порушення грошового зобов`язання /ст. 625 ЦК України/ у розмірі, визначеному законом або договором». Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором споживчого кредиту позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 88836 грн. 00 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 36036,00 грн, та заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості)\~ 40800,00 грн. На підставі цього, суд дійшов висновку про те, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача, заборгованість за договором про споживчий кредит № 4956355 від 07 вересня 2021 року у розмірі 88836,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн, заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 36036,00 грн, та заборгованості за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості)\~ 40800,00 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн, суд враховує таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Так, до позовної заяви додано договір № 03-01/2023 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» від 03 січня 2023 року; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», в якому зазначений детальним опис виконаних робіт та їх вартість; платіжне доручення № 0358540000 від 17 січня 2023 на суму 44000,00 грн; заявка на надання юридичної допомоги № 79 від 05 січня 2023 року та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року /а.с. 68-78/. Із документів вбачається, що загальна вартість наданих Адвокатським об`єднанням послуг з примусового стягнення заборгованості із [PERSON] становить 9000 грн. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /ч. 5 ст. 137 ЦПК України/. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Проаналізувавши детальний опис робіт виконаних робіт, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, а також його участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до положень ч.1 ст.\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved