Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2010 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від шлюбних відносин у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] відмовився визнавати дочку своєю дитиною. 01 квітня 2022 року вони уклали шлюб. Проте, подружнє життя не склалося, через місяць після реєстрації шлюбу вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо та вже більше року не спілкуються. Майнового спору на даний час між ними немає. Враховуючи викладене, просила шлюб з [PERSON] розірвати. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 УПК України, відзив на позов не надав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 01 квітня 2022 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Сокальським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позову, і відповідач заперечень щодо цього суду не надав, сімейне життя у сторін не склалося, вони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних відносин, бажання до примирення відсутнє. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved