Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кольчинської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що 26.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано у ВДРАЦС по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №297. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач шлюб бажає розірвати, оскільки спільне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на сімейне життя, проживають окремо один від одного, син проживає разом із позивачем, а тому шлюб існує тільки формально. Крім цього, позивач просить суд визначити місце проживання сина разом із ним. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, а також третій особі, в цей же строк, подати письмове пояснення щодо позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кольчинської селищної ради - Няговська Н.Б. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Одночасно подала до суду Висновок Органу опіки та піклування Кольчинської селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком [PERSON] . Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.07.2014 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №297, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 4). Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2021 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Довідки виконавчого комітету Кольчинської селищної ради №915 від 12.09.2023 року, склад сім`ї [PERSON] слідуючий: дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 14). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Кольчинської селищної ради №02-9-6/1363 від 30.10.2023 року, останні вважають доцільним встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . З позовної заяви слідує, що спільне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на сімейне життя, проживають окремо один від одного, дитина проживає разом із позивачем, а тому шлюб існує тільки формально. Правовідносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом України. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). За положеннями статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2, 3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. В силу приписів частини другої статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частин другої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з батьком [PERSON] відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому його слід розірвати, а визначити місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком дитини.

Outcome: approved