Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

18 червня 2020 року позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до відповідача в якому просила суд визнати заповіт складений [PERSON] , посвідчений секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області 07.11.2017 року за реєстровим № 15 недійсним та скасувати постанову державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. ?Про відмову у вчиненні нотаріальної дії? від 10.06.2020 року № 2987/02-31. Свій позов обгрунтувала тим, що після смерті матері позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно: жилий будинок з надвірними будівлями, сарай, вбиральня, колодязь, огорожа, що знаходиться в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,40 га в с.Рожни Броварського району. Дане майно було прийнято у спадщину у рівних частинах її трьома дітьми: 1) [PERSON] , 1966 року народження, 2) [PERSON] , [INFO] ; 3) [PERSON] , [INFO] . Майно було успадковане у рівних частинах по 1/3 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.12.1999 року за реєстровим № 2-5304. Після смерті її брата, [PERSON] , який помер [INFO] , його частку майна успадкувала позивач. Таким чином, позивач [PERSON] є власником 2/3 частки домоволодіння, а [PERSON] - 1/3 частки майна. 22 травня 2014 року її братом, [PERSON] складено заповіт, посвідчений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 6-563, відповідно до якого [PERSON] , залишав позивачу належну йому на праві власності частку майна (1/3 частки). У 2014 році позивач та сім`я її сина розпочали ремонт у будинку, побудували за власні кошти та кошти, отримані ними у кредит другий поверх (мансарда). Її брат, [PERSON] , проживаючи у будинку, не приймав участі у ремонті та не надавав кошти. Це підтверджується заявою-розпискою [PERSON] до Департаменту ДАБІ у Київській області від 23.03.2015 року, прийнятого під відмітку Рожнівською сільською радою Броварського району, відповідно до якої [PERSON] повідомляв про те, що у перебудові та облаштуванні (проведенні ремонтних робіт) мансардного поверху у житловому будинку в [ADDRESS] , участі не приймав, коштів на проведення таких робіт не надавав. Претензій з приводу оформлення права власності на мансардний поверх на ім`я [PERSON] не мав. 18.09.2015 року позивач та її брат отримали декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання № КС 142152611936, відповідно до якого загальна площа будинку становила 157,9 кв.м., а житлова площа - 77,2 кв.м. за рахунок побудованого 2-го поверху (мансарда). 04.11.2015 року [PERSON] до Державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) була написана заява, прийнята під відмітку Рожнівською сільською радою Броварського району, відповідно до якої [PERSON] підтверджував, що не заперечує проти того, щоб його сестра, [PERSON] , провела реконструкцію всього житлового будинку за адресою: [ADDRESS] обл 05.08.2016 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради було зареєстровано право власності на будинок з реконструкцією 2014 року (мансарда). [INFO] помер її брат, [PERSON] , який проживав разом з позивачем та її сім`єю. Після смерті її брата позивач звернулась в Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини за заповітом (спадкова справа № 1625/2019). Однак від нотаріуса позивач дізналась, що її брат [PERSON] , 07.11.2017 року оформив заповіт на відповідача [PERSON] , посвідчений секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області за реєстровим №15. Позивач вважає, що оспорюваний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей заповіт не відповідає волі її брата - спадкодавця, що є підставою для визнання його недійсним. Перед смертю [PERSON] хворів, переніс інсульт, що підтверджується записами у його медичній картці. Дана обставина могла вплинути на волевиявлення її брата під час підписання заповіту, чим міг скористатись відповідач [PERSON] . Заповіт якщо і був підписаний спадкодавцем, його підписання викликає сумнів, на думку позивача мав місце психологічний тиск на особу спадкодавця. Додатково підтверджує волевиявлення спадкодавця те, що її братом [PERSON] було складено заповіт на позивача набагато раніше оспорюваного заповіту, згідно якого він заповідав родинне майно, отримане у спадок від їх матері, своїй сестрі, позивачу. Відповідач не є родиною ні позивачу, ні її брату, враховуючи вік померлого брата та вік відповідача, користуючись його станом, його підмовили на оформлення оспорюваного заповіту. Позивач зазначає, що на момент складення оспорюваного заповіту заповідач через перенесену хворобу не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 10.06.2020 року вих. № 2987/02-31 ?Про відмову у вчиненні нотаріальної дії? було відмовлено позивачу, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало її рідному брату - [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з наявністю заповіту, посвідченого секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області 07.11.2017 року за реєстровим №15 на ім`я іншого спадкоємця - відповідача. Позивач також зазначила, що оспорюваний заповіт не відповідає волі її брата, оскільки він, не маючи своїх дітей, по-батьківськи відносився до її сина, свого племінника, говорив, що свою частку залишить їхній сім`ї, щоб ніхто чужий не жив у маминому родинному будинку, повторював, що все це (мається на увазі його частка майна) їхнє. Окрім того, у позивача викликає сумнів той факт, що її брат, [PERSON] , міг скласти заповіт у Рожнівській сільській раді. Коли вони оформлювати заповіт 22.04.2014 року брат наполягав на посвідченні заповіту саме у нотаріуса, більше того виключно у державного нотаріуса. Її брат був недовірливий, він не признавав навіть приватних нотаріусів, не кажучи вже про посвідчення заповіту у сільській раді. Крім того, село Рожни знаходиться на відстані 25 км від районного центру м. Бровари та відстані 36 км від м. Києва, де дуже багато нотаріусів, у тому числі державних. Додатково позивач зазначає, що останні роки перед смертю її брат, [PERSON] , після перенесеного інсульту, часто розмовляв сам з собою, йому були видіння, він придумував те, чого не було (говорив, що хтось приходив, хоча такого не було тощо). Він не був агресивний чи нервовий, однак, проблеми з пам`яттю та сприйняттям мав. А тому, складаючи та посвідчуючи заповіт від 07.11.2017 року її брат не міг розуміти значення своїх дій, а це в свою чергу, відповідно до ст. 225 ЦК України, призводить до його недійсності. Позивач вказує на те, що державний нотаріус Мельник М.П., дізнавшись від позивача про її наміри оскаржувати постанову та заповіт у судовому порядку, не надала позивачу ідентифікаційний код відповідача, а тому на її думку встановити лише по прізвищу, імені та по батькові хто саме є спадкоємцем за оспорюваним заповітом є неможливим. Відповідно твердження, що саме відповідач був зазначений спадкоємцем є лише припущенням. Під час посвідчення оспорюваного заповіту було порушено вимоги п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419 ?Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених?, щодо того, що текст заповіту складається так, щоб розпорядження заповідача не викликало непорозумінь чи сумнівів під час оформлення спадщини. Таким чином, оспорюваний заповіт не відповідає чинному законодавству України, волі її брата, вчинений під тиском, і має бути визнаний недійсним, з підстав передбачених ст.225, 1257 ЦК України. На момент складення оспорюваного заповіту заповідач через перенесену хворобу не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому він складений з суттєвими порушеннями порядку його посвідчення, що є піставою для визнання його недійсним. Оформлення заповіту на користь відповідача за даних обставин є грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. 22 червня 2020 року ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва Коробенко С.В. матеріали даної справи були передані на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. 18 лютого 2021 року дана справа надійшла до Броварського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року вказана справа передана судді Радзівіл А.Г. 17 березня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 червня 2021 року. 09 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що хвороба якою хворів заповідач пов`язана із серцевою недостатністю, оскільки 13.01.2014 року він переніс інфаркт, мав аорто-коронарне шунтування. Усі дані про стан здоров`я спадкодавця та його медичні обстеження містяться в його медичній картці. В той же час, жодних даних про якісь психічні розлади, ментальні хвороби там не значилось і не значиться ні до, ні в період складання оскаржуваного позивачкою заповіту. Більш того, зауваження позивача щодо можливої втрати пам`яті спадкодавцем, як наслідок інсульту теж є бездоказовим і ґрунтується виключно на загальних припущеннях та не підкріплено жодними доказами (належними і допустимими) юридично, а фактично - не мало місця взагалі. Яким чином та в якому логічному зв`язку перебуває обставина існування попереднього заповіту та як вона підтверджує факт психологічного тиску на спадкодавця під час складання останнього заповіту діючого (на відповідача), позивач не зазначила. А згідно вимог ч.2, ч.3 ст. 1254 Цивільного кодексу України, заповідач (спадкодавець) сам вправі вирішувати питання щодо складання нового заповіту, що повністю відповідає положенню вказаної статті Цивільного кодексу. Відповідач дійсно не є прямим родичем покійного спадкодавця, а все ж таки являється двоюрідним племінником і похресником дружини покійного спадкодавця, покійна дружина спадкодавця і мама відповідача - двоюрідні сестри і протягом життя у нього були дуже теплі і тісні стосунки з його тіткою і хрещеною матір`ю, а також з її чоловіком - спадкодавцем. Після смерті його тітки (поховання якої, до речі, організовували та фінансували вони з його мамою), з 05.02.2017 року, подальша підтримка і піклування за її чоловіком (спадкодавцем) лягла на відповідача і на його матір. Родина відповідача, в силу їх можливостей, завжди допомагала покійному, в тому числі з медичним доглядом та лікуванням, а також у побутових питаннях, - чим могли. Що стосується заповіту, який [PERSON] залишив по собі для відповідача, можна із абсолютною впевненістю стверджувати, що він жодного разу не просив про це покійного спадкодавця. Він просто поставив відповідача перед фактом існування такого заповіту, коли надавав його відповідачу. Зважаючи на твердження позивача [PERSON] , що в неї були нормальні відносини з спадкодавцем і вони разом нормально спілкувались, а отже слід припускати, що спадкодавець, у такому разі, міг би звернутись до рідної сестри (позивача) та/або її сина (свого племінника) та поскаржитись на ?психологічний тиск?, і тим самим убезпечити себе від складання заповіту на користь відповідача (в тому числі, вдатися до його зміни, скасування чи звернення до поліції з відповідними заявами щодо примусу/тиску, обману, тощо). Проте, як стверджує позивача, ні про який інший заповіт спадкодавець її не повідомив, що на думку відповідача, свідчить, лише про те, що стосунки, в яких перебував [PERSON] зі своєю сестрою [PERSON] (позивачем) та з її сином (власним племінником), аж ніяк нормальними назвати не можна. Отже, на його думку, оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном, відповідає вимогам закону (зокрема, ст. 1247, ст.1251 ЦК України), а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надала/не надає, всупереч вимогам ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, щодо вимог до сторін процесу в питаннях надання доказів, де кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є на переконання відповідача, очевидною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] в повному обсязі. Таким чином вважає, що всі заявлені позивачем твердження, щодо недійсності заповіту, який на його думку складений спадкодавцем під впливом психічного розладу та/або із порушенням свободи волевиявлення і не відповідає вимогам чинного законодавства з формальної точки зору є лише безпідставними необгрунтованими припущеннями, які не відповідають фактичним обставинам та не мають відношення до дійсних фактів складення покійним спадкодавцем заповіту. 18 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач додав до відзиву копію оспорюваного заповіту від 07.11.2017 року, який посвідчений секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину земельної ділянки, які знаходяться в [ADDRESS] заповідав [PERSON] 1982 року народження. Таким чином, в наданому заповіті відсутня повна дата народження спадкоємця, його ідентифікаційний код, паспортні дані, тому встановити лише по прізвищу, імені, по батькові та року народження хто саме є спадкоємцем за оспорюваним заповітом є неможливим. Під час посвідчення оспорюваного заповіту було порушено вимоги п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419 ?Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених?, щодо того, що текст заповіту складається так, щоб розпорядження заповідача не викликало непорозумінь чи сумнівів під час оформлення спадщини. Заповіт на користь позивача було складено її братом [PERSON] 22.05.2014 року, ще при житті його дружини. Тобто при житті дружини [PERSON] , яка була хрещеною відповідачу, заповіт було складено саме на користь позивача. У 2017 році після смерті дружини [PERSON] погано себе почував, не бажав жити, мав проблеми з високим тиском. У зв`язку з викладеним просила позов задовольнити. 13 липня 2021 року представник [PERSON] - адвокат Дворніцький О.Б. подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких просв відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що оскаржуваний заповіт підписав безпосередньо заповідач, при цьому в заповіті чітко зазначено, що особу [PERSON] встановлено, його дієздатність перевірено. У заповіті чітко зазначено, що заповідач вчинив його на користь [PERSON] , 1982 року народження (який є племінником і хрещеником дружини заповідача), перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу. З вищевказаного вбачається, що заповіт [PERSON] , посвідчений секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області від 07.11.2017 року, відповідає всім вимогам чинного законодавства України. Зазначає, що позивач намагається самостійно робити необгрунтовані та надумані висновки стосовно буцімто якихось можливих ментальних розладів заповідача, хоча це потребує спеціальних знань. Тим самим позивач бере на себе права та обов`язки експерта всупереч ст.ст. 72, 103, 105 ЦПК України, намагаючись бездоказово та необгрунтовано, наперед встановити психічний стан заповідача, що є неприпустимим. Однак у чинному законодавстві України діє презумпція психічного здоров`я особи (заповідача), суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України ?Про психіатричну допомогу? та іншими законами України. Щодо тверджень позивача відносно тих обставин, що у 2017 році після смерті дружини заповідач погано себе почував, не бажав жити, мав проблеми з високим тиском, представник відповідача зазначив, що заповідач в цей час проживав у одному будинку з позивачем - із чого виходить, що саме вона мала турбуватись станом його здоров`ям та допомогала братові по господарству. Поки була жива дружина [PERSON] , він не потребував ні від кого ні допомоги, ні турботи. З вищевказаного вбачається, що саме після смерті своєї дружини, заповідач зрозумів та переконався, що надіятися на допомогу своєї сестри - [PERSON] марно, тому й звернувся за допомогою, як вказувалось вище, до племінника і хрещеника дружини - [PERSON] . І отримав від відповідача повну підтримку в тому, що потребував, а саме: допомогу по господарству, доставку необхідних продуктів, ліків, проведення відповідних медичних обстежень та лікувань. Вбачається, що з-за вищезазначеного, [PERSON] і змінив свій заповіт на користь [PERSON] . На підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала жодного обґрунтованого, належного та допустимого доказу, хоча цей обов`язок покладається саме на неї. При цьому сам позов грунтується на припущеннях. 03 грудня 2021 року до суду надійшли пояснення від представника відповідача, в яких зазначає, що долучені до матеріалів справи позивачем фотографії, як докази не стосуються предмету доказування. Вищезазначені фотографії зроблені в період часу з 2002 по 2004 роки померлою тіткою та хрещеною матір`ю відповідача - дружиною [PERSON] , яка, до речі, дуже любила займатись домашнім господарством, квітником, вирощенням фруктів та овочів. В родині відповідача також є багато фотографій, на яких є: його тітка, її чоловік [PERSON] , відповідач, його батьки, інші родичі, однак відповідач не ставить собі на меті закидати суд незрозумілими та непотрібними копіями документів, які не стосуються предмета доказування у цій справі. Також зазначає, що до 2012 року позивач та [PERSON] проживали (позивач і зараз проживає) в м.Києві, а в родинному будинку зустрічались епізодично. При цьому позивач приїжджала в село Рожни періодично так, як вона працювала (і працює в даний час) в м.Києві. У 2012 році [PERSON] пішов на пенсію і став постійно проживати у селі Рожни разом зі своєю дружиною, а позивач так і продовжувала епізодично приїжджати в село до свого будинку. [PERSON] та позивач умовно поділили свою житлову площу та город на частини, які їм мали належати за правовстановлюючими документами - і кожен з них працював окремо на своїй ділянці. Ні про яке спільне господарство з позивачем мови і близько не було. При цьому відносини між позивачем та [PERSON] не можна було назвати теплими, хоча й ворожими також вони до певного часу не були. Ці відносини стали погіршуватись після того, як позивач стала тиснути на [PERSON] , щоб він добровільно віддав їй 1/3 частину будинку та земельної ділянки, які йому належали. Однак [PERSON] на це не погоджувався. В 2017 році [PERSON] після смерті його дружини звернувся за допомогою до відповідача і його матері, оскільки позивач (на яку на той час був складений спадкодавцем заповіт) не надавала йому належної допомоги та співчуття. [PERSON] отримував від відповідача та його матері допомогу у повному обсязі: продукти харчування, ліки, необхідний догляд і т.і. Скоріше за все, вищеназвані обставини і спонукали [PERSON] змінити заповіт на користь відповідача. 18 червня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. В своєму клопотанні послалась на те, що визначити психічний стан померлого спадкодавця [PERSON] на момент підписання спірного заповіту, визначити чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними може тільки кваліфікований фахівець по медичній документації. Для з`ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, необхідно встановити психічний стан особи на момент підписання спірного заповіту та призначити у справі судово-психіатричну експертизу. У клопотанні визначила питання, які необхідно поставити експертам. Також просила призначити судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розташованого за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська,6 або в іншу експертну установу на розсуд суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді Радзівіл А.Г. від 09 червня 2022 року у вказаній справі призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 04 серпня 2022 року справа повернулась до суду без висновку експерта, оскільки вказаний вид експертизи Київський науково-дослідний інститут судових експертиз не проводить. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді Радзівіл А.Г. від 07 листопада 2022 року у вказаній справі повторно призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 13 липня 2023 року справа повернулась до суду без висновку експерта, оскільки позивачем не було перераховано кошти на рахунки експертної установи за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. 14 липня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді Радзівіл А.Г. поновлено провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 25 липня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, відповіді на відзив. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та у задоволенні позову просили відмовити, пояснення надали аналогічно змісту відзиву та заперечень на відповідь на відзив. Третя особа в судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працює із позивачем разом у трамвайному ДЕПО, проживають в одному будинку в м.Київ та товаришують. Зазначила, що їздила із позивачем в с. Рожни допомогала їй збирати урожай із городу і просто відпочивати в селі. Це було приблизно в 2010-2020 роках, влітку їздили по два рази на місяць, а в інші сезони один раз на місяць. Свідок зазначила, що знала про хворобу [PERSON] , він захворів у 2015-2017 роках (точно рік вона не може зазначити), в нього була хвороба серця. У барата із сестрою були гарні сімейні відносини. Коли вони із позивачем приїзджали в село, він постійно їм допомогав. [PERSON] розповідав їй, що свою частину будинку заповів своїй сестрі [PERSON] . У [PERSON] і його дружини проживали у великій кімнаті на першому поверсі, а інші дві менші займала [PERSON] . Потім сини [PERSON] почали будувати собі другий поверх, [PERSON] пообіцяв, що не буде мати претензій до цього. Свідок зазначила, що тоді коли перебувала в с.Рожни в позивача в будинку, то вона нікого не бачила, щоб хтось приїздив провідувати [PERSON] . Свідок зазначила, що із 2017 року [PERSON] постійно проживав в селі Рожни, а помер у 2019 році. Будь яких психічних чи розумових у [PERSON] вона не помітила. Також свідок зазначила, що позивач привозила ліки брату, але які вона не знає. Свідок [PERSON] , син позивача, пояснив, в селі Рожни проживала його бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті бабусі, брат матері та його дружина переїхали проживати в село Рожни. Оскільки він особисто свого житла не мав, а щоб його прибати не висачало коштів, його дядько [PERSON] запропонував йому зробити замість горища другий поверх і там проживати. Свідок зазначив, що він особисто провів всі ремонтні роботи, на них витрачав особисті кошти, дядько цьому не заперечував і навість написав письмово про це заяву. Після ремонту він переїхав проживати у відремонтовану частину (другий поверх) будинку. Після смерті дружини у 2017 році [PERSON] , став замкнутий у собі, та скутий, хоча раніше був вольовим, любив покомандувати, навчив його рибалити. Після смерті його дружини, він став забудькуватим, декілька раз невимкнув газ, та яки б не свідок для сім"ї настали негативні наслідки. Щодо стану здоров"я дядька, то йому відомо було про те, що дядькові зробили операцію по шунтуванню серця (це ще при житті дружини), у зв"язку із хворобою серця, почали боліти ноги, паморочилась голова. Перед смертю [PERSON] лікувався в лікарні, бо йому було дуже погано. Свідок повідомив, що він вкладав гроші у домоволодіння, підтримував господарство та їздив у м.Київ на роботу, дядько пообіцяв, що після його смерті будинок залишиться сестрі [PERSON] . Щодо сім"ї [PERSON] , то він після смерті дружини дядька у бдуинку не бачив, також не бачив щоб останній опікувався про [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона мама відповідача та сестра покійної дружини [PERSON] . В неї із сестрою були гарні, довірливі відносини. Оскільки у її сестри [PERSON] та [PERSON] своїх дітей не було, то вони дуже тепло відносились до [PERSON] . [PERSON] був йому хрещеним батьком. Свідок зазначила, що після того як із сестрою трапився інсульт, [PERSON] їй зателефонував, вони разом були у лікрні, але нажаль сестра померла, а [PERSON] дуже тяжко це сприйняв. В даному випадку зі сторони сестри [PERSON] - [PERSON] він неотримав навіть співчуття. Щодо хвороби спадкодавця, свідок зазначила, що у 2014 році у [PERSON] стався інфаркт, сестра зателефонувала їй вони поїхали до лікарні. У лікарні їм повідомили, що [PERSON] терміново потрібно провести шунтування. Оскільки питання оплати операції та матеріалів вимагало швидкого реагування, вона взяла на себе оплату операції про що в неї зберіглись всі чеки. Операція по шунтуванню коштувала 30000 грн. Оскільки вони підтримували сімейні відносини в неї зберіглися призначення лікарів, чеки по оплаті ліків. В після операційний період [PERSON] самостійно їздив на консультації до лікарів. Свідок зазначила, що вони як і завжди її сестрі, так і [PERSON] приїжджали обробляти город, а після смерті дружини [PERSON] , вся робота по городу лягла на плечі свідка та її сина з невісткою. Стан здоров"я [PERSON] пілягав постійної підтримки у лікувані. 10 жовтня 2018 році він прокапувався у лікарні в с.Рожни. У зв"язку із погіршенням самопочуття, яке пов"язано із хворобою серця, у 2019 році вони [PERSON] забрали до м.Києва, 08.10.2019 року оформили декларацію у сімейного лікаря, в якій зазначено свідка як довірену особу. Вона із сином возили [PERSON] на консультацію в інститут кардіології, клінічної та регенративної медицини ім. М.Д. Стражеска, поставили його у список осіб які потребують лікування, але одночасно поїхали і в міську лікарню. Сімейний лікар, оскільки [PERSON] ставало гірше виписав ордер на госпіталізацію у КМККЛ № 7. Вона та її син, постійно фінансово підтримують [PERSON] під час лікування, відвідують його, забезпечують харчуванням. Останнім місцем де [PERSON] проходив лікування є КМКЛ № 5. Вони так само із сином підтримували [PERSON] , що не скажешь про [PERSON] . Свідок зазначила, що вона навіть у день смерті була у [PERSON] , придбала ліки в аптеці за призначенням лікаря, але ввечері [PERSON] помер. Всією процедурою поховання займалась вона та [PERSON] . Від отримання тіла до його поховання на кладовищі біля покійної дружини [PERSON]. Вони також за власний кошт встановили йому пам"ятник із його фотокарткою яку він ще при житті їй передав. Свідок зазначила, що сестра [PERSON] - [PERSON] жодним чином йому не допомагала, навіть не завжди задила до нього в частину будинку де він проживав в с.Рожни. Навіть більше. Під час реконструкції будинку, він був умовно розподілений і та частина у якій відбувся ремонт та здійсненна надбудова була відокремлена високим парканом. У відгороженій частині проживав племінник [PERSON] - [PERSON] зі своєю дружиною та дітьми. І якщоо приїжджала із м. Київа [PERSON] , вона бувало що і не провідувала брата, про що він дуже переживав. У своїй кімнаті [PERSON] після смерті дружини [PERSON] проживав один, його кімната зачинялась на ключ, кімнати позивача не зачинялись. Щодо складеного на ім"я [PERSON] заповіту, їй відомо, що [PERSON] самостійно виявив таке бажання, і склавши заповіт у сільській раді телефоном про це його повідомив. Також свідок зазначила, що дійсно вона приїздила в село Рожни, так як [PERSON] перед смертю повідомив, що у нього є на збергіанні зброя, про що вона своєю письмовою заявою повідомила і сільську раду, та просила опечатати приміщення. Від сільської ради отримала лист, що до повноважень сільської ради дії які просить вона вчинити не відносяться. Таким чином вона була вимушена викликати поліцію. Свідок із поліцією приїхали у с.Рожни, під`їхали до двору, але пройти до приміщення не смогли, так як у веранді був поставлений замок. На прохання відкрити двері невістка позивача відмовилась це роботи. Свідок зазначила, що [PERSON] ніколи не страждав на будь яке психічне захворювання, в нього завжди була адекватна поведінка, яка відповідала обставновці, йому не призначались ліки, які могли повпливати на його розумові здівбності чи на поведінку. Хвороба [PERSON] була пов"язана із захворюванням серця (ішемічна хвороба), внаслідок цього він мав і гіпертонічну хворобу. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був рідним дядком її чоловіка [PERSON] . До виходу на пенсію він проживав у м.Київ, а по виходу на пенсію перейшов проживати в с.Рожни разхом із дружиною [PERSON] . В с. Рожни він мав частку у будинку. Із дружиною вони вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку (садили городину). Свідок зазначила, що її чоловік та мама [PERSON] , в тому числі і вона, ще при житті дружини [PERSON] - [PERSON] приїжджали допомогати, провідували їх обовязково 1-2 рази на місяць. Коли ж тітка Зоя померла, то стали приїзджати до [PERSON] частіше, готували і привозили йому їжу, прали, допомогали по городу. У 2014 році [PERSON] переніс інфаркт, його прооперували, але йому ставало все важче, отікали ноги, підвищувався тиск. У жовтні 2019 року вони забрали його Києва щоб дообстежити, звернулись до сімейного лікаря, поклали в лікарню та пролікували. 2 тижні він був у себе вдома в м.Києві, проте йому ставало гірше. Її свекруха та чоловік возили [PERSON] на консультацію в інститут кардіології, клінічної та регенративної медицини ім. М.Д. Стражеска, поставили його у список осіб які потребують лікування, але у звязку із погіршенням стану здоров"я [PERSON] поклали у міську лікарню. Фінансова і моральна підтримка [PERSON] була тільки зі сторони їх сім"ї, у її чоловіка та [PERSON] були доброзичливі, теплі відносини, вони підтримували один одного. Після смерті [PERSON] всіма заходами по похованню займався її чоловік [PERSON] та свекруха [PERSON] . [PERSON] похований у селі Житомирської області біля своєї покійної дружини [PERSON]. Будь яких заперечень із цього приводі його сестра [PERSON] не висловлювала. Суд вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Спадщину після її смерті отримали її діти: [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 22 грудня 1999 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з жилого будинку з надвірними будівлями: сарай, вбиральня, колодязь, огорожа, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок черепашниковий, обкладений цеглою, позначений на плані літерою "А-1", жилою площею 58,7 кв.м. На підставі вказаного свідоцтва за спадкоємцями зареєстровано в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності на вказае майно, за кожним по 1/3 його частині, про що зроблена відмітка 30.12.1999 року. Також, 22 грудня 1999 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в рівних частинах кожному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,40 га. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його частку майна успадкувала позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І., за №6-2568 від 03.10.2011 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28245359 від 03.10.ю2011 року, витягом про державну реєстрацію прав № 31599295 від 10.10.2011 року. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається: з 1/3 (однієї третьої) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (сім), яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 22 грудня 1999 року за реєстром № 2-5304 зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації Київської області 30 грудня 1999 року номер запису 348 в книзі 1 реєстраційний номер майна 33622617.Житловий будинок зазначений в плані під літ. А-1, черепашник обкладений цеглою, житловою площею 58.3 (п`ятдесят вісім цілих і три десятих) кв.м., сарай під літерою "Б", вбиральня під літ. "В", колодязь під літ. "К", огорожа N. Також, 02 серпня 2012 року на ім"я [PERSON] державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І.. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/3 частини земельної ділянки від площі 0,3935 гектара, кадастрові номери 3221287201:01:033:0052, 3221287201:01:033:0053, розташованої в Київській області, Броварському районі, Рожнівській сільській раді, селі Рожни, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІV-КВ № 060439, виданого Рожнівською сільською радою 02 березня 2000 року, на підставі Свідоцтва про на спадщину від 22 грудня 1999 року; р/н 2-5307, акт зареєстровано в Книзі записів вних актів на право власності на землю за № 4036. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, ведення підсобного господарства - 0,1435 га. 22 травня 2014 року [PERSON] , було складено заповіт, посвідчений Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 6-563, у якому було зазначено, що йому на праві власності належить частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (сім), та частина земельної ділянки, яка розташована за цією ж адресою, він заповідає [PERSON] . Із матеріалів справи також вбачається, що згідно заяви-розписки [PERSON] до Департаменту ДАБІ у Київській області від 23.03.2015 року, [PERSON] повідомляв про те, що у перебудові та облаштуванні (проведенні ремонтних робіт) мансардного поверху у житловому будинку в [ADDRESS] , участі не приймав, коштів на проведення таких робіт не надавав. Претензій з приводу оформлення права власності на мансардний поверх на ім`я [PERSON] не мав. 18.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] видана декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання № КС 142152611936. Згідно характеристики індивідальних житлових, садових, дачних будинків (за результатами технічної інвентаризації): кількість поверхів 1 поверх+мансардний) загальна площа будинку становила 157,9 кв.м., а житлова площа - 77,2 кв.м. Нежитлова площа 80,7 кв.м. Як було встановлено у судовому засіданні, та про що не заперечувала позивач, у декларації підписи від імені [PERSON] та [PERSON] у декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання № КС 142152611936 проставила [PERSON] . 04.11.2015 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до Державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності), про що проставлена відмітка Рожнівською сільською радою Броварського району, відповідно до якої [PERSON] підтверджував, що не заперечує проти того, щоб його сестра, [PERSON] , провела реконструкцію всього житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо мого майна щодо об`єкта нерухомо мого майна №65130446 від 05.08.2016 року - 2/3 частини будинку зареєстровано на парві власності [PERSON] , внесені додаткові відомості будинку, господарських будівель та споруд 1980 р. побудований, добудова із реконструкцією 2014 року, житловий будинок - "А -1", мансарда - "Амн", прибудова - "а", тамбур - "а1", погріб "під а", сарай - "Б", вбиральня - "В", колодязь - "К", колонка - "К", ворота із хвірткою - "N2", огорожа - "N3", ворота з хвірткою - "N4". Підстава виникнення права власності декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання № КС 142152611936 від 18.09.2015 року. 07.11.2017 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області Бєлінською А.Л., зареєстрований в реєстрі № 15. У заповіті зазначено про що розписався [PERSON] , що він перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу, на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: належну йому 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину земельної ділянки, які знаходяться в [ADDRESS] заповів [PERSON] 1982 року народження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Святошинським районним у місті Києві Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідний актовий запис № 1297. Із довідки про причину смерті (до форми 106/о № 687, яка видається для поховання) від 07 грудня 2019 року вбачається, що причина смерті [PERSON] - гостра серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця. 13 грудня 2019 року [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. у якій зазначила, що [INFO] помер її брат [PERSON] . На день його смерті залишилося спадкове майно, заповідане їй заповітом, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, Фещук Н.І., від 22 травня 2014 року, за реєстровим № 6-563, яке вона приймає і просить видати на її ім"я свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 19 травня 2020 року [PERSON] звернувся до нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою у якій зазначив, що [INFO] помер заповідач [PERSON] . Спадкове майно, яке залишилось після його смерті він приймає. 10 червня 2020 року [PERSON] із письмовою заявою звернулась до нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідцовта про право на спадщину після смерті брата [PERSON] , а у випадку неможливості видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 10 червня 2020 року державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. винесена постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало її рідному брату - [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку наявністю заповіту, посвідченого секретарем Рожнівської сільської ради Броварського району 07 листопада 2017 року за реєстровим № 15 на ім`я іншого спадкоємця. Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду із відповідним позовом стало те, що на думку позивача її брат [PERSON] , складаючи заповіт від 07.11.2017 року в силу своєї хвороби після перенесеного інсульту, його наслідків та отриманого лікування, під час складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, піддавався психологічному тиску, мав проблеми із пам"ятю, а тому відповідно ст. 225 ЦК України заповіт повинен бути визнаний недійсним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2022 року у вказаній справі за клопотанням представника позивача призначено судову психіатричну експертизу до Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, провадження у справі зупинено. 04 серпня 2022 року справа повернулась до суду без висновку експерта, оскільки вказаний вид експертизи Київський науково-дослідний інститут судових експертиз не проводить. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року у вказаній справі повторно призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 13 липня 2023 року справа повернута до суду без висновку експерта, оскільки позивачем не було перераховано кошти на рахунки експертної установи за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні представник позивача та позивач пояснили це тим, що у позивача відсутня фінансова можливість оплати рахунів вситавлених експертною установою. На проведенні експертизи не наполягали. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Статтею 1257 передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Таким чином, законодавством встановлена імперативна норма для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, а саме обов`язкову наявність судово-психіатричної експертизи. Суд на підставі наявних письмових доказів у справі, враховуючи пояснення свідків в судовому засіданні, дійшов висновку про те, що на час складання і посвідчення заповіту від 07.11.2017 року [PERSON] повністю усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, а відтак оспорений заповіт укладений ним вільно і відповідає його волевиявленню. Доказів зворотнього у матеріалах справи відсутні, сторонами не надані. Щодо позовних вимог в частині скасування постанови державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник Марії Петрівни "Про відмову у вчиненні нотаріальної дії" від 10.06.2020 року № 2987/02-31 слід зазначити про наступне. У змісті позовної заяви та під час розгляду справи позивач та її представник вимоги в цій частині не обгрунтували, а лише обмежилась зазначенням обставин, норм права щодо необхідності визнати заповіт недійсним. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 00 коп. згідно поданої квитанції № 76 від 17 червня 2020 року.

Outcome: dismissed