Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив вважати припиненим договір іпотеки, укладений між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] 28.07.2006 року № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 10212393000, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2012 року про затвердження мирової угоди від 12.06.2012 року. Попереднім власником спірної квартири була [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. 28.07.2006 року, реєстровий № 2845. 28.07.2006 року між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 10212393000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 58690 швейцарських франків, в забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором остання передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2010 року з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнута заборгованість в сумі 478840,77 грн. В 2010 році ФОП [PERSON] звернулась до господарського суду Харківської області із заявою про визнання її банкрутом та постановою суду від 23.12.2010 року № Б-50/224-10 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 23.03.2011 року на товарній біржі "Правопорядок" відбулись відкриті торги, відповідно до протоколу № 6 від 23.03.2011 року переможцем аукціону з продажу квартири [ADDRESS] , визнано [PERSON] 25.05.2011 року між арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстровий № 290. На протязі тривалого часу [PERSON] оскаржувала результати відкритих торгів та договори купівлі - продажу спірної квартири. В березні 2012 року ФОП [PERSON] звернулася до Харківського господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними результатів прилюдних торгів на Товарній біржі "Правопорядок", визнання недійсними договорів купівлі - продажу майна, зокрема, квартири [ADDRESS] . Рішенням господарського суду Харківської області позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволені у повному обсязі. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2012 року, рішення господарського суду Харківської області скасовано в частині визнання договорів купівлі - продажу недійсними, а Постановою Вищого Господарського суду України від 04.10.2012 року рішення господарського суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду в частині визнання недійсним договорів купівлі - продажу скасовано та по справі в цій частині прийняте нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Після цього в 2012 році [PERSON] звернулася з аналогічним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова, під час розгляду справи АТ "УкрСиббанк" звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 25.05.2011 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , задоволені позовні вимоги АТ "УкрСиббанк", визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25.05.2011 року (справа № 2011/14733/2012). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. В 2016 році [PERSON] знову звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] та витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року позовна заява [PERSON] залишена без розгляду (справа № 638/3047/16-ц). Під час розгляду вказаної справи йому стало відомо про існування виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] на користь АТ "УкрСиббанк" в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10212393000 від 28.07.2006 року, боржником за цим виконавчим провадженням є позивач у справі як власник спірної квартири. Станом на червень 2021 року відомості про квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі іпотек відсутні, крім того АТ "УкрСиббарнк" вже отримав грошові кошти за реалізацію спірної квратири в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, вважає, що порушені його права як власника спірної квартири та він є добросовісним її набувачем, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Ухвалою суду від 19.07.2021 року залишено без руху позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа: [PERSON] , про визнання договору припиненим, надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. Ухвалою суду від 06.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 638/10708/21, визначено проводити її розгляду за правила загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 02.12.2021 року до суду надійшов відзив Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на позов [PERSON] про припинення договору іпотеки, відповідно до якого представник відповідача просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, а у разу відхилення клопотання про закриття провадження у справі, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову, вказавши про наступне. На думку представника відповідача, звертаючись з позовною заявою, позивач фактично просить суд переглянути та змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.10.2015 року по справі № 2011/7056/12, в якій встановлено право іпотекодержателя АТ "УкрСиббанк" на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та звернуто стягнення. Рішення суду від 20.10.2015 року по справі № 2011/7056/12 на даний час перебуває на стадії примусового виконання, що здійснюється приватним виконавцем Харківського округу Бабенко Д.А. у виконавчому провадженні № 60175816, що відкрито 27.09.2019 року. Вказав, що позивачем не надано копію рішення суду у справі № 2011/7056/12, яким на думку представника відповідача спростовуються позовні вимоги [PERSON] та встановлено наступне: невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором; дійсність іпотеки АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 27.08.2006 року; відповідальність нового власника квартири [PERSON] ( [PERSON] ) перед АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 27.08.2006 року. Також, представник відповідача вказує про те, що спірна квартира не є власністю позивача, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року у справі № 2011/14733/2012 визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , який укладено 25.05.2011 року між ліквідатором [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що недійсність договору купівлі - продажу, за яким [PERSON] придбала квартиру, подальший продаж цієї квартири [PERSON] не створює юридичних наслідків, а отже реєстрація прав власності на квратиру за [PERSON] є протиправною та підлягає скасуванню. У позивача не могло виникнути та не виникло прав власника на майно, оскільки такі права збережені за [PERSON] , а тому вважають безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про порушення права як власника, оскільки право власності не виникло та не могло виникнути внаслідок вчинення дій за недійсним правочином. Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі, представник відповідача вказав про відсутність у [PERSON] прав на спірне майно, позовні вимоги останнього є безпідставними та такими, що не підлягають захисту в суді, а провадження відповідно підлягає закриттю. 17.02.2022 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив вважати припиненим договір іпотеки, укладений між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] 28.07.2006 року реєстровий № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 10212393000, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] ; вважати припиненим право іпотеки АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 28.07.2006 року, реєстровий № 2866 на квартиру [ADDRESS] яка належить на праві власності позивачу у справі; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 11.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.03.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ "УкрСиббанк" про закриття провадження у справі. 23.05.2023 року постановлено ухвалу про повернення до стадії підготовчого судового засідання у справі. Ухвалою суду від 03.10.2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Прокопенко Ю.О. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача АТ "УкрСиббанк" та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду, достатність часу для реалізації права на подачу доказів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2012 року про затвердження мирової угоди (справа № 2011/9540/2012). 28.07.2006 року між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 10212393000 відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 58690 швейцарських франків. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно-квартиру [ADDRESS] , за договором іпотеки від 28.07.2006 року, реєстровий № 2866. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2010 року з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнута заборгованість в сумі 61010,63 швейцарських франків, що еквівалентно 478 840,77 грн. Постановою господарського суду Харківської області № Б-50/224-10 від 23.12.2010 року ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2011 зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, справу припинено. 25.05.2011 року по результатах аукціону, між ліквідатором [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., реєстровий № 290. 18.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., реєстровий № 744. Між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду по цивільній справі № 2011/9540/2012, затверджену ухвалою суду від 12.06.2012 року, на підставі якої позивач набув право власності на спірну квартиру. Постановою Вищого Господарського суду України від 04.10.2012 року у справі № 5023/1143/12 відмовлено у задоволенні вимог Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] до товарної біржі "Правопорядок" про визнання недійсними результатів відкритих торгів на товарній біржі "Правопорядок" з продажу двокімнатної квартир и № 5 за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року у справі № 2011/14733/2012 залишені без задоволення позовні вимоги [PERSON] до арбітражного керуючого Оскаленко Д.П., [PERSON] , [PERSON] , треті особи: філія "Слобожанське РУ" АТ "Банк Фінанси та кредит", ПАТ "УкрСиббанк", ПАТ "ОТП Банк", реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним укладеного на торгах договору в тому числі продажу квартири [ADDRESS] , застосування наслідків недійсності правочинів, визнання іншого речового права (іпотеки), яке існувало до укладення договорів. Задоволено позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договору купівлі - продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений 25.05.2011 року між ліквідатором Оскаленко Д.П. та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем О.І. за реєстровим № 290. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року залишено без змін. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року у справі № 2011/7056/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , задовольнивши вимоги АТ "УкрСиббанк" в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10212393000 від 28.07.2006 року, а саме 87 266 швейцарських франків 14 сант., пені в сумі 82 624,10 грн. та витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2823 грн. на рахунок № [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на пiдставi оцінки, проведеної суб`єктом оцiночної дiяльностi на стадiї оцiнки майна пiд час проведення виконавчих дiй. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2015 року скасовано рішення суду першої інстанції від 26.01.2015 року у справі № 2011/7056/12, у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 28.04.2015 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року залишено в силі. Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання (статі 15, 16 ЦК України). Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин першої та четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі статтею 4 Закону Українивід 14 травня 1992 року № 2343-ХП «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХП), у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури ФОП [PERSON] , було передбачено чотири судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності), ліквідаційна процедура. Кожна з цих процедур вводилася окремим судовим рішенням, зокрема, ліквідаційна процедура - постановою про визнання боржника банкрутом. Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 48 Закону №2343-ХІІ у зазначеній редакції з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян. Постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на майно громадянина-підприємця направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута. Продажу підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом. У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором. Кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом. Отже, постанова суду про визнання боржника банкрутом є за своєю правовою природою судовим рішенням, якою вводиться одна із судових процедур у справі про банкрутство (ліквідаційна), призначається ліквідатор боржника, до якого переходять повноваження органу управління майном боржника, за необхідності визначаються інші організаційно-розпорядчі процедури щодо майна боржника. Згідно з частиною першою статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Відповідно до частин першої та третьої статті 30 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури ФОП [PERSON] ) після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 2343-ХІІ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2343-ХІІ майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави. Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) іпотека припиняється у разі, зокрема реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Водночас Законом України «Про іпотеку», зокрема його розділом V «Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки», регулюється лише звернення стягнення на предмет іпотеки за ініціативою іпотекодержателя. Так, статтею 39 указаного Закону регулюється реалізація предмета іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постанова суду про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури не є судовим рішенням про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Така постанова не визначає порядку та особливостей продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі. Вони визначаються положеннями Закону № 2343-ХІІ. Отже, Законом № 2343-ХІІ передбачена реалізація предмета іпотеки незалежно від наявності чи відсутності судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому в межах ліквідаційної процедури застосовуються правила, передбачені зазначеним законом, а не Законом України «Про іпотеку». За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом № 2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20). Представник відповідача у відзиві посилається на те, що право банку на предмет іпотеки відновилося після скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом. Вирішуючи питання наслідків скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), зазначила таке: скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Отже, з урахуванням того, що нерухоме майно, що перебувало в іпотеці, реалізоване на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП [PERSON] , [PERSON] стала переможцем торгів та на момент придбання спірного нерухомого майна відомості щодо іпотеки у відповідному реєстрі були відсутні, наступні власники набували право власності на спірне майно на підставі нотаріально посвідчених правочинів, ухвали суду про затвердження мирової угоди, що не визнані недійсними та не скасовані у визначений законом спосіб, відповідач не надав доказів недобросовісності набувачів майна, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .. На час придбання [PERSON] спірного майна у реєстрі були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень. Відповідач не довів недобросовісності набувача спірного майна. Тому на наступних набувачів спірного майна, [PERSON] , [PERSON] , положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» не поширюється та не вимагається згода від банку на відчуження спірного майна. Суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що спірна квартира не є власністю позивача, оскільки у цій справі встановлено, що спірне майно було реалізовано на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП [PERSON] , де набувач майна [PERSON] стала переможцем торгів, а судове рішення у справі про банкрутство скасоване вже після реалізації спірного майна на аукціоні. Твердження про збереження чинності іпотеки за банком, після скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом, не відповідає висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17. Враховуючи викладене, а також те, що заперечення представника відповідача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - сума сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved