Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 18.08.2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №СL287721, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 200\~000,00 грн. до 15.08.2025 року на поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. Укладаючи договір, сторони погодили усі істотні умови, позивач виконав зобов`язання за вказаним договором, надав грошові кошти позичальнику, однак відповідач допустив порушення умов вказаного договору, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 15.12.2021 рік становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.). Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором (на переконання позивача, підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором передбачені ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України), та витрат на правову допомогу в розмірі 25955,81 грн.. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2022 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, - задовольнено частково та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №СL287721 від 18.08.2020 року, розмір якої станом на 15.12.2021 рік становить 259558 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 11 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованості по відсоткам 64859,10 грн.. Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2022 року, ухваленим по справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по справі у розмірі 1946,69 гривень з кожного із відповідачів. Ухвалою суду від 18.10.2023 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2023 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2022 року, ухвалені по справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, скасовано та призначено справу до розгляду. Представник відповідача [PERSON] адвокат Долідзе А.О. надала до суду відзив на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та зазначила, що матеріали справи не містять доказів того, що вказаний кредит у сумі 200000,00 гривень був взятий позичальником [PERSON] саме в інтересах сім`ї. Про надання Банком позики [PERSON] його дружині не було нічого відомо, свою згоду на укладання кредитного договору №CL-287721 від 18.08.2020 року вона не давала, кредитний договір не підписувала. Зазначає, що даний правочин не можна вважати таким, що був вчинений відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, а тому вказані грошові кошти не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим [PERSON] не повинна відповідати за вказаним грошовим зобов`язанням солідарно із [PERSON] , як його дружина, а дана заборгованість має бути стягнута виключно із [PERSON] .. Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідачка [PERSON] була обізнана про укладання кредитного договору між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-287721 від 18.08.2020 року. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, у якому зазначив, що не заперечує факту укладання кредитного договору із позивачем, отримані кредитні кошти використав у власних цілях, а не в інтересах сім`ї, однак своєчасно не виконав умови кредитного договору та не повернув кошти банку. Вважає, що його дружина [PERSON] не повинна нести солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору, оскільки вона не підписувала кредитний договір, не надавала згоди на його укладення та не виступала поручителем за договором. У судовому засіданні від 21.11.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Долідзе А.О. надала пояснення та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №СL287721, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 200\~000,00 грн. до 15.08.2025 року на поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. В анкет-заяві №СL287721 від 14.08.2020 року [PERSON] повідомив про сімейний стан із [PERSON] (зареєстрований шлюб), та надав інші відомості про себе, запропоновані для надання банком (а.с.17). Пунктом 4.1 Договору визначена процентна ставка за договором (35% річних). Відповідно до п. 4.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Укладаючи договір, сторони за ним погодили (п.6.1), що позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором. Відповідно до п.6.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] допустив порушення умов кредитного договору, станом на 15.12.2021 рік заборгованість становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.), у зв`язку з чим на його адресу 26.10.2021 була направлена досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.23), втім, зобов`язання за кредитним договором відповідачем [PERSON] не було виконано. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Суд наголошує на тому, що оскільки позивач відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК\~України пред`явив 26.10.2021 року позичальникові вимогу про повне дострокове погашення\~заборгованості за кредитним договором\~і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 30 днів, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим\~договором\~мало виконуватися\~за\~графіком погашення кредиту. Судом встановлено, що з боку відповідача [PERSON] було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості (станом на 15.12.2021 рік заборгованість становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.), грошові кошти в зазначеному розмірі банку не повернуті, у зв`язку з чим вочевидь порушення прав позивача з боку позичальника, які підлягають поновленню. З урахуванням наведеного, суд вважає стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №СL287721 від 18.08.2020 року, у розмірі 259558,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 194699 гривень 01 копійки та заборгованості по відсоткам 64859 гривень 10 копійок. Щодо солідарного стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного. В обґрунтування позовних вимог до [PERSON] позивач посилається на те, що в Анкеті-заяві №CL-287721 [PERSON] підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого із подружжя (а.с.17 зворот). Позивач посилається на правову позицію, висловлену КЦС ВС у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року, однак суд вважає таку позицію позивача помилковою, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). Відповідно до норм сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів про те, що на момент укладення кредитного договору №СL287721 від 18.08.2020 року, подружжя (якщо вони і перебували на той час в шлюбі) проживали разом і взяті [PERSON] кошти дійсно були витрачені в інтересах сім`ї. Доказів протилежного стороною позивача не надано. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів щодо використання коштів відповідачем [PERSON] в інтересах та на потреби сім`ї, отриманих за вказаним кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , як солідарного боржника, не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25955,81 грн., то суд виходить з наступного. В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу із метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний, суду не надано акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, а тому відсутні підставі для стягнення таких витрат. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору на суму 3893,37 гривні.

Outcome: partial