Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2023 р. позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, просить суд визнати постанову Київського апеляційного суду у справі №755/14094/21 від 04.05.2023 достатнім та допустимим юридичним фактом, що свідчить про право на стягнення на користь позивача вихідної допомоги (матеріальної компенсації) у розмірі 1328643 грн 02 коп., стягнення з відповідача вихідної допомоги (матеріальної компенсації) у розмірі 1328643 грн 02 коп. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2019 між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір №2, відповідно до умов якого позивача прийнято на посаду головного бухгалтера до ПрАТ «Експертно - кредитне агентство» (далі також - ПрАТ «ЕКА»). Даний договір діє безстроково після завершення випробувального терміну. 09.04.2019 позивача переведено на посаду начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «ЕКА». Наказом відповідача №55-К від 21.07.2021 позивача звільнено з посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Під час звільнення позивача з посади, відповідачем не були виконані умови п. 9.10 трудового договору №2 від 25.02.2019 щодо матеріальної компенсації працівнику суми вихідної допомоги. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2020 задоволено частково позовну заяву [PERSON] , скасовано наказ про звільнення, позивача поновлено на посаді, з відповідача стягнуто грошові кошти. Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 рішення Дарницького районного суду м. Києва в частині часткового задоволення позову скасовано. Позивач вважає, що у вказаній постанові Київського апеляційного суду від 04.05.2023 зроблено висновки, які можливо визнати достатнім та допустимим юридичним фактом для виконання вимог п. 9.10 трудового договору №2 від 25.02.2019 щодо виплати позивачу вихідної допомоги. 28.07.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що під час розгляду в суді першої та апеляційної інстанції позовної заяви [PERSON] про визнання підстав, зазначених в повідомленні про наступне звільнення незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, донарахованих сум премій, відшкодування моральної шкоди, позивачем не заявлялись позовні вимоги щодо стягнення вихідної (матеріальної компенсації). Судом першої та апеляційної інстанції не досліджувались докази та обставини щодо права позивача на отримання вихідної допомоги. Постанова Київського апеляційного суду від 04.05.2023 не може бути достатнім та допустимим юридичним фактом щодо стягнення на користь позивача вихідної допомоги (матеріальної компенсації) у розмірі 1328643 грн. 02 коп. Крім того, на зазначену постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, що свідчить про маніпулювання позивачем фактичними обставинами справи із використанням неналежних доказів. У зв`язку з необхідністю проведення певних змін на підприємстві, позивача було належним чином, з дотриманням строків повідомлено про зміну істотних умов праці, на які остання не погодилась та подала відповідачу повідомлення щодо проведення з нею усіх розрахунків в межах трудового договору. Відповідачем було винесено наказ про звільнення [PERSON] з посади, проведено усі розрахунки при звільненні. Відповідачем виконано волевиявлення позивача, викладене в повідомленні від 21.07.2023. Звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не підпадає під дію п. 9.10 трудового договору, у відповідача не виникає обов`язку щодо виплати матеріальної компенсації. Заявлений позивачем розмір вихідної допомоги є обґрунтовано неправильним, а позовні вимоги щодо стягнення судових витрат є необґрунтованими та безпідставними (а.с. 149-160 т. 1). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2023, справу розподілено на суддю Гаврилову О.В. (а.с 93, т. 1). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.05.2023 позовну заяву передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності (а.с. 97-98, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 розгляд позовної заяви визначено Святошинському районному суду м. Києва (а.с. 106-107, т. 1). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023, справу розподілено на суддю Бабич Н.Д. (а.с 110-111, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2023 відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 112, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про виправлення описки (а.с. 229, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про надання роздруківки технічного запису судового засідання від 01.08.2023 у справі, залишено без розгляду зауваження позивача на протокол судового засідання щодо його неповноти або неправильності (а.с. 15, т.2 ) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2023 задоволено заяву про самовідвід судді Бабич Н.Д. у розгляді даної справи (а.с. 20-21, т. 2). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 90-91, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2023 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. Вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання у справі (а.с. 92-93, т. 2). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2023 Ул`яновською О.В. визнано необґрунтованою заяву позивача про відвід головуючому судді. Заяву про відвід передано для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 144-146, т. 4) Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2023 Бабич Н.Д. задоволено заяву про свій самовідвід при розгляді заяви позивача [PERSON] про відвід судді Ул`яновської О.В. (а.с. 150-151, т. 4). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. від 15.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Ул`яновської О.В. (а.с. 154-157, т. 4). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 163, т. 4). Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові, вважають, що позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Представники відповідача проти позовних вимог заперечували з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, посилання, викладені у відзиві підтримали. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 25.02.2019 між ПрАТ «ЕКА» та [PERSON] укладено трудовий договір №2, предметом якого, відповідно до п. 2.1 є трудові відносини між працівником і товариством. Працівник з дати укладення та підписання цього трудового договору приймається на посаду головного бухгалтера ПрАТ «ЕКА» та є посадовою особою Товариства (п.2.2). Трудовий договір набирає чинності з 25.02.2019 та діє безстроково після звершення місячного випробувального терміну, а саме, з 25.03.2019 (а.с. 21-26, т. 1). Пунктом 7.2. договору визначено, що трудовий договір припиняє свою дію лише у випадках: письмової згоди Сторін, з ініціативи Товариства у випадках оголошення про ліквідацію Товариства у зв?язку з банкрутством на підставі рішення суду, з ініціативи Працівника, призову або вступу Працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за Працівником зберігаються місце роботи, посада, переведення Працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або переходу на виборну посаду, подання заяви Працівника у зв?язку з виходом Працівника на пенсію. Пунктом 9.10 трудового договору визначено, що будь-які вимоги, не передбачені пунктом 7.2. цього Трудового договору, але пов?язані з розірванням цього Трудового договору з Працівником з боку Товариства або виборного органу первинної профспілкової організації (профспілковим представником) без письмової згоди Працівника (в т.м. у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізації, не допуску до робочого місця в Товаристві або до виконання своїх посадових обов?язків, скорочення чисельності або штату працівників Товариства, тощо), - мають бути матеріально компенсовані Працівнику в сумі вихідної допомоги, що дорівнює сумі трьохрічних посадових окладів Працівника. Зазначена вихідна допомога (матеріальна компенсація) пов?язана з припиненням повноважень Працівника, з прямими витратами на оплату праці Товариства, не зважаючи на показники та процедури затвердження фінансового плану Товариства. Наказом відповідача №11 від 09.04.2019 [PERSON] переведено на посаду начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «ЕКА» (а.с. 60, т. 1). Наказом №35 від 01.07.2019 затверджено штатний розклад Товариства, відповідно до якого посадовий оклад начальника управління і звітності - головного бухгалтера збільшено з 21000 грн. 00 коп. до 38000 грн. 00 коп. (а.с. 61, т. 1). 26.11.2020 ПрАТ «ЕКА» видало наказ №87 про анулювання наказу №35 від 01.07.2019 з дня його складання, а саме, з 01.07.2019, у зв`язку з його невідповідністю змісту (тексту). 30.11.2020 [PERSON] з даним наказом ознайомлена, про що поставила свій підпис (а.с. 192-193, т. 1). Відповідно до витягу з протоколу №4 засідання правління приватного акціонерного товариства «Експортно-кредитне агентство» від 21.04.2021, вирішено подати на погодження Наглядової ради Товариства нову організаційну структуру Товариства, що є додатком №1 до протоколу (а.с. 167-175, т. 1). Витягом з протоколу №7 позачергового засідання Наглядової ради ПрАТ «ЕКА» погоджено організаційну структуру Товариства (а.с. 176-178, т. 1). Наказом Відповідача №22 від 20.05.2021 «Про зміни в організації виробництва і праці та зміни організаційної структури ПрАТ «ЕКА» введено в дію з 22.05.2021 організаційну структуру Товариства, штатний розпис Товариства, реорганізовано шляхом перетворення управління обліку і звітності у відділ бухгалтерського обліку і звітності та введено його до складу управління фінансів (а.с. 179-182, т. 1). 20.05.2021 за вих. №158 позивачу направлено повідомлення про зміну істотних умов праці, які відбудуться через 2 місяці (а.с. 183, т. 1). 21.07.2021 позивач повідомила відповідача про незгоду з пропозицією, викладену у повідомленні про зміну істотних умов праці, просила провести усі розрахунки, передбачені трудовим договором № від 25.02.2019 щодо виплати компенсації та трудового законодавства (а.с. 73, т. 1). 21.07.2021 ПрАТ «ЕКА» видало наказ №55-К про звільнення [PERSON] начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «ЕКА» у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці з 21.07.2021 на підставі п.6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 74-75, т. 1). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2022 у справі №755/14094/21 скасовано наказ №55/К від 21.07.2021 про звільнення [PERSON] з посади начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «ЕКА» на підставі п. 6, ч. 1 ст. 36 КЗпП України, поновлено [PERSON] на вказаній посаді, з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.07.2021 по 14.11.2022, недоотриману заробітну плату за період з 1.09.2019 по 21.07.2021, недоотриману премії за період за вересень - жовтень 2019 р., грудень 2020 р., моральну шкоду, витрати на проведення експертного психологічного дослідження (а.с. 27-38, т.1). Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 рішення Дарницького районного суду від 14.11.2022 скасовано в частині часткового задоволення позову, скасування наказу № 55/К ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» від 21.07.2021 року про звільнення [PERSON] з посади, поновлення [PERSON] на посаді начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» з 22.07.2021 року, стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.07.2021 по 14.11.2022, стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» недоотриманої заробітної плати за період з 01.09.2019 року по 21.07.2021 року, недоотриманої премії за вересень-жовтень 2019 року та грудень 2020 року, стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» 20 000 грн моральної шкоди із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вищевказаних позовних вимог. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14.11.2022 скасовано в частині стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь витрат на проведення експертного психологічного дослідження, а також в частині застосування негайного виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати та стягнення судового збору. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14.11.2022 залишено без змін (а.с. 39-54, т. 1). 15.06.2023 ухвалою Верховного суду відкрито касаційне провадження у справі №755/14094/21 за касаційною скаргою [PERSON] про скасування постанови Київського апеляційного суду від 04.05.2023, залишення в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2022 через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права (а.с. 163-166 т. 1). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з погляду процесуальної економії. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Вказані висновки наведені в Постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 зазначила, що, вказуючи на відмінність фактів, встановлених рішенням суду, від їх правової оцінки, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що відображено у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин (Постанова Верховного суду від 16.12.2020 у справі №914/554/19). Позивач просить визнати Постанову Київського апеляційного суду від 04.05.2023 у справі №755/14094/21 достатнім та допустим фактом, викладених у рішенні суду обставин для стягнення з відповідача вихідної допомоги (матеріальної компенсації). Суд звертає увагу на те, що предметом спору у Постанові Київського апеляційного суду від 04.05.2023 було визнання підстав змін істотних умов праці, зазначені у повідомленні про зміну істотних умов праці ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» незаконними; скасування наказу ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» «Про зміни в організації виробництва та праці та зміни організаційної структури ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» № 33 від 20 травня 2021 року та наказПрАТ «Експортно-кредитне агентство» «Про звільнення [PERSON] » № 55 від 21 липня 2021 року; поновлення [PERSON] на роботі у ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на посаді начальника управління обліку і звітності - головного бухгалтера ПрАТ «Експортно-кредитне агентство», яку вона займала відповідно до штатного розпису станом на 21.07.2021 та на умовах трудового договору № 2 від 25.02.2019; зобов`язання ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» встановлювати посадовий оклад особи, що за посадою виконує функції (посадові обов`язки) головного бухгалтера на рівні не нижчому від 83,90 % до посадового окладу голови Правління ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» ; зобов`язати ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» дотримуватись тарифної сітки та встановлювати оклад особи, що за посадою виконує функції (посадові обов`язки) бухгалтера на рівні не нижчому від мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії ПрАТ «Експортно-кредитне агентство»; стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в період з 22.07.2021 по день прийняття рішення про поновлення її на роботі; стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь [PERSON] недоотриману заробітну плату за період з 01.09.2019 по 21.07.2021 внаслідок встановлення заниженого посадового окладу без дотримання норм тарифної сітки в сумі 475 740,92 грн.; стягнення з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь [PERSON] недоотриману премію за вересень 2019 року, за жовтень 2019 року та за грудень 2020 року внаслідок встановлення заниженого посадового окладу без дотримання норм тарифної сітки в сумі 41 783,16 грн.; стягнути з ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 216 000,00 грн. З наведеного вбачається, що Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 обставини стягнення з ПрАТ «ЕКА» на користь [PERSON] вихідної допомоги (матеріальної компенсації) не були предметом доказування, не досліджувалися та не встановлювалися судом, в мотивувальній частині рішення не відображалися, що не може розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Крім того, не погоджуючись з даною постановою, позивачем подано касаційну скаргу про скасування вказаної постанови суду від 04.05.2023. Позовна вимога про визнання Постанови Київського апеляційного суду від 04.05.2023 достатнім та допустимим юридичним фактом, що свідчить про право вихідної допомоги (матеріальної компенсації) у розмірі 1328643 грн. 02 коп. не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми вихідної допомоги (матеріальної компенсації) у розмірі 1328643 грн 02 коп. Пунктом 7.2. трудового договору визначено, що трудовий договір припиняє свою дію лише у випадках: письмової згоди Сторін, з ініціативи Товариства у випадках оголошення про ліквідацію Товариства у зв?язку з банкрутством на підставі рішення суду, з ініціативи Працівника, призову або вступу Працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за Працівником зберігаються місце роботи, посада, переведення Працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або переходу на виборну посаду, подання заяви Працівника у зв?язку з виходом Працівника на пенсію. Пунктом 9.10 трудового договору визначено, що будь-які вимоги, не передбачені пунктом 7.2. цього Трудового договору, але пов?язані з розірванням цього Трудового договору з Працівником з боку Товариства або виборного органу первинної профспілкової організації (профспілковим представником) без письмової згоди Працівника (в т.м. у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізації, не допуску до робочого місця в Товаристві або до виконання своїх посадових обов?язків, скорочення чисельності або штату працівників Товариства, тощо), - мають бути матеріально компенсовані Працівнику в сумі вихідної допомоги, що дорівнює сумі трьохрічних посадових окладів Працівника. Зазначена вихідна допомога (матеріальна компенсація) пов?язана з припиненням повноважень Працівника, з прямими витратами на оплату праці Товариства, не зважаючи на показники та процедури затвердження фінансового плану Товариства. Позивач, розраховуючи розмір вихідної допомоги (матеріальної компенсації) в розмірі 1328643 грн. 02 коп., виходила з того, що її посадовий оклад становив 38000 грн 00 коп. відповідно до наказу №35 від 01.07.2019. Суд не погоджується з даним твердженням, як таким, що є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що відповідно до п. 5.1 трудового договору №2 від 25.02.2019 за виконання зобов`язань, передбачених цим трудовим договором, працівнику встановлено посадовий оклад у розмірі 21000 грн 00 коп. Крім того, 26.11.2020 наказом відповідача №87 скасовано наказ №35 від 01.07.2019 з моменту його складання, про що позивач була належним чином повідомлена та обізнана. Даний наказ є чинним та в судовому порядку не оскаржувався та не скасовувався, протилежного позивачем доведено не було. Зі змісту наведеного п. 9.10 трудового договору №2 від 25.02.2019 вбачається, що матеріально компенсовані позивачу мають бути будь-які вимоги, не передбачені п. 7.2 трудового договору, але пов?язані з розірванням такого договору з ініціативи відповідача. 21.07.2021 [PERSON] звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Постановою Верховного суду від 18.05.2020 у справі №761/11887/15-ц зроблено наступні висновки, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи, пов`язаною із зміною істотних умов праці, не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Судом встановлено, що ПрАТ «ЕКА» не було ліквідовано або перепрофільовано, посада позивача не підпадала під скорочення, ініціативи роботодавця у звільненні працівника не було, відповідач не вимагав та не ініціював розірвання трудового договору. Позивач в добровільному порядку повідомила про своє бажання припинити трудові відносини з відповідачем. Виконуючи положення п. 9.7 трудового договору, відповідно до яких відносини сторін, не передбачені цим трудовим договором, регламентуються чинним законодавством України. Звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, є підставою для припинення трудового договору та не підпадає під дію п. 9.10 трудового договору щодо виплати матеріальної компенсації, оскільки припинення дії трудового договору сталося не з підстави розірвання трудового договору з ініціативи відповідача, а з підстави відмови позивача від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, що виключає обов`язок роботодавця з виплати матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон ст.ст. 1-4 ЦПК України також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом ст.ст. 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed