Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини - [PERSON] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Згідно характеристики КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] працює на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини лікарської амбулаторії смт. Билбасівка. Дисциплінарних стягнень не має, протягом останнього року мала зауваження щодо свого зовнішнього вигляду та стану здоров`я, при відвідуванні вдома 25 вересня 2023 року знаходилась в неадекватному стані, що потребував медичного втручання. 26 вересня 2023 року завідувачем амбулаторії смт. Билбасівка вона була госпіталізована до наркологічного відділення. Відповідно до листа головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», дитина [PERSON] має декларацію в лікарській амбулаторії смт. Билбасівка КНП «ЦПМСД» з лікарем ЗПСЛ [PERSON] з 24 січня 2023 року по теперішній час. На вимогу лікаря щодо щеплень та профоглядів мати реагує вчасно, виконує рекомендації лікаря. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї №190 від 03 серпня 2023 року, складеним за результатами виїзду за місцем проживання родини [PERSON] , остання разом зі співмешканцем зловживають спиртними напоями і у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї співмешканки у присутності малолітньої дитини; у помешканні не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, відсутні умови для дитини. Родина не має власного житла. Сімейні кошти [PERSON] витрачає на забезпечення власних потреб та потреб співмешканця. В будинку відсутні заздалегідь придбані продукти харчування та взагалі відсутня їжа. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини. Родина [PERSON] знаходиться у складних життєвих обставинах та потребує взяття на облік. Згідно з актом обстеження умов проживання від 08 серпня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , умови проживання незадовільні, речі брудні, у дитини відсутня постільна білизна, місце для навчання, відсутні іграшки. Згідно з актом обстеження умов проживання від 31 серпня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , умови проживання незадовільні. В будинку повна антисанітарія, купа сміття, для дитини не створені умови. Мати дитини вживає алкогольні напої. Мати дитини [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітнього [PERSON] . Не створила належних умов для розвитку дитини, дитина виховується без догляду, в антисанітарних умовах, мати зловживає алкогольними напоями. Враховуючи необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, надання їй соціального захисту та подальше її оформлення, орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, просить суд ухвалити рішення, яким: - відібрати без позбавлення батьківських прав у громадянки [PERSON] , [INFO] , її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття на особовий рахунок дитини відкритий у відділенні ПАТ «Державний Ощадний Банк України». Представник позивача, Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 серпня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Згідно з характеристикою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області від 26 вересня 2023 року, [PERSON] закінчила Ізюмське медичне училище у 2001 році за спеціальністю «Сестринська справа», з 15 жовтня 2001 року по теперішній час працює на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини лікарської амбулаторії смт. Билбасівка. Дисциплінарних стягнень не має, протягом останнього року мала зауваження щодо свого зовнішнього вигляду та стану здоров`я, при відвідуванні вдома 25 вересня 2023 року знаходилась в неадекватному стані, що потребував медичного втручання. 26 вересня 2023 року завідувачем амбулаторії смт. Билбасівка вона була госпіталізована до наркологічного відділення. Відповідно до листа головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», дитина [PERSON] має декларацію в лікарській амбулаторії смт. Билбасівка КНП «ЦПМСД» з лікарем ЗПСЛ [PERSON] з 24 січня 2023 року по теперішній час. На вимогу лікаря щодо щеплень та профоглядів мати реагує вчасно, виконує рекомендації лікаря. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї №190 від 03 серпня 2023 року, складеним за результатами виїзду за місцем проживання родини [PERSON] , остання разом зі співмешканцем зловживають спиртними напоями і у стані алкогольного сп`яніння [PERSON] вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї співмешканки у присутності малолітньої дитини; у помешканні не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, відсутні умови для дитини. Родина не має власного житла. Сімейні кошти [PERSON] витрачає на забезпечення власних потреб та потреб співмешканця. В будинку відсутні заздалегідь придбані продукти харчування та взагалі відсутня їжа. Згідно з актом обстеження умов проживання від 08 серпня 2023 року, проведеного начальником відділу ССД Калашниковою Т.Л. та головним спеціалістом ССД Вербською О.В. з метою обстеження умов проживання дитини, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що приміщення частково прибране, але санітарно-гігієнічні норми не дотримано, умови проживання незадовільні, речі брудні, у дитини відсутня постільна білизна, місце для навчання, відсутні іграшки, мати вживає алкогольні напої разом із співмешканцем, між ними трапляються сварки у присутності дитини. Згідно з актом обстеження умов проживання від 31 серпня 2023 року, проведеного начальником відділу ССД Калашниковою Т.Л. та головним спеціалістом ССД Вербською О.В., ФСР Слов`янського МЦСС Денисенко О.В. з метою обстеження умов проживання дитини, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що умови проживання незадовільні. В будинку повна антисанітарія, купа сміття, для дитини не створені умови. Мати дитини вживає алкогольні напої, не приділяє належної уваги вихованню дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації від 02 листопада 2023 року, позивач вважає, що у [PERSON] , [INFO] , доцільно відібрати без позбавлення її батьківських прав малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відтак, основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає доведеним той факт, що мати [PERSON] належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що мати зловживає алкогольними напоями, не здійснює догляд за дитиною. Умови проживання та виховання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , незадовільні, у будинку антисанітарія, брудно, всі предмети побуту занедбані, постільна білизна та одяг брудні, мати не має власного житла, мешкає разом зі співмешканцем, який також часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого вони часто сваряться в присутності дитини. Відтак, залишення дитини з матір`ю є небезпечним для її здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини. Враховуючи вищенаведене, наявності неналежних умов проживання, неодноразове реагування державних органів за наслідком неналежного виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, суд вважає, що залишення [PERSON] у матері є безумовно небезпечним для його життя, здоров`я і морального виховання. Більше того, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, а також її недогляду за сином, враховуючи її вік, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем [PERSON] обставин, що викладені у позовній заяві, спростовано не було та відповідних доказів суду не надано. Суд вважає, що позивачем доведено доцільність вжиття до відповідача такого заходу відповідальності як відібрання дитини без позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та відібрати без позбавлення батьківських прав у громадянки [PERSON] її малолітнього сина - [PERSON] , та передати малолітню дитину [PERSON] . Органу опіки і піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області для вирішення питання щодо його влаштування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач по справі є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , тому зобов`язана утримувати його до досягнення повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою дитину, передбачені ст. 188 СК України, відсутні. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти та утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В зазначеному випадку позивач просить стягнути аліменти саме у частці від доходу відповідача. Визначаючи розмір аліментів на малолітніх дітей, суд керується вимогами ст. 182 СК України, при цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, повинен складати 1/4 частину всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, які необхідно перераховувати на особовий рахунок, відкритий на дитину в ПАТ «Державний Ощадний Банк України». Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved