Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що між сторонами був укладений шлюб, від якого мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилася проживати з позивачем, який виховує, матеріально утримує дитину, створює їй належні умови для проживання, навчання у школі, гармонійного всебічного розвитку та виховання. Позивач має постійний дохід від ведення особистого селянського господарства, а також власне житло. Відповідачка після розірвання шлюбу між сторонами виїхала за межі України та дитиною не цікавилася дитиною, будь-якої участі в утриманні дитини не приймала, матеріально не забезпечувала, тому позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та судом був виданий судовий наказ про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини. Відповідачка намагається забрати дитину у позивача та, беручи до уваги, що дитина буде проживати разом з відповідачкою у різних місцях її проживання, що може негативно вплинути на розвиток дитини, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що з вересня 2021 року відповідачка не проживає з дитиною, не цікавиться її життям, протягом останніх шести місяців не відвідувала дитину, не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини та своєю поведінкою негативно впливає на дитину. Представник відповідачки у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що дитина повинна проживати разом з матір`ю. Відповідачка на час звернення до суду з позовом не мала постійного місця проживання, роботи, але планує працевлаштуватися, щоб мати постійний заробіток, вживає заходів щоб мати місце проживання, щоб забезпечити дитині належні умови для її утримання та виховання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка не має постійного місця проживання, життям дитини не цікавиться, а дитина не може постійно змінювати місце проживання, оскільки це може вплинути на її розвиток. Просила задовольнити позовні вимоги. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні висловила своє бажання проживати з батьком. Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування позивача, заперечення представника відповідачки, думку представника третьої особи, особисту думку дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані із визначенням місця проживання дитини, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 серпня 2022 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, між [PERSON] , позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачкою у справі (а.с. 22-23), Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 березня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 88, малолітня [PERSON] народилася [INFO] , батьком якої зазначено [PERSON] (а.с. 8, 9, 48), позивача у справі, матір`ю - [PERSON] (а.с. 24, 34, 72), відповідачку у справі (а.с. 10). Згідно з довідками № 35, № 36 від 18 січня 2023 року, виданих Деленським старостинським округом Арцизької міської ради Одеської області, [PERSON] , позивач у справі, займається особистим селянським господарством, утримує 30 (тридцять) голів коз, 40 (сорок) бджолосімей, заяв та скарг на його ім`я до старостинського округу не надходило (а.с. 13, 14, 85). Як вбачається з договору купівлі-продажу серії ВКМ № 761843 від 17 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Бучацьким В.Я., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19603180 від 21 липня 2008 року, виданого Арцизьким бюро технічної інвентаризації, [PERSON] , позивач у справі, є власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15, 16). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВКМ № 761844 від 17 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Бучацьким В.Я., витягу з Державного реєстру правочинів № 6248150 від 17 липня 2008 року, сформованого Арцизькою районною державною нотаріальною конторою, [PERSON] , позивач у справі, є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5120410100:03:003:0270; реєстраційний номер: 010851300105, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18, 19). Відповідно акту обстеження умов проживання від 23 лютого 2023 року службою у справах дітей Арцизької міської ради встановлена відповідність всіх умов для проживання і утримання дитини за місцем проживання [PERSON] , позивач у справі, та малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88). Згідно з довідками № 44 від 16 лютого 2023 року, № 67 від 16 лютого 2023 року виданих Комунальним некомерційним підприємством «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької міської ради, [PERSON] , позивач у справі, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку (а.с. 79, 80). Довідкою без номеру від 16 лютого 2023 року, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької міської ради, підтверджено, що [PERSON] , позивач у справі, здоровий (а.с. 81). Як вбачається з витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України серії ВР № 000676423, [PERSON] , позивач у справі, станом на 16 лютого 2023 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 83). Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи № 462 від 22 березня 2019 року, № 947 від 23 травня 2018 року, виданих Деленською сільською радою Арцизького району Одеської області, довідки № 724 від 15 грудня 2022 року, виданої Деленським старостинським округом Арцизької міської ради Одеської області, малолітня [PERSON] спільно проживає з [PERSON] , позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні (а.с. 11, 12, 82). Згідно з характеристикою від 16 січня 2023 року, виданої Арцизьким ліцеєм № 5 з початковою школою та гімназією Арцизької міської ради, малолітня [PERSON] навчається у 4 класі зазначеного навчального закладу, батько дитини [PERSON] , позивач у справі, приймає активну участь у навчанні та вихованні дитини, відвідує батьківські збори, а мати дитини останні півроку навчання дитиною не цікавилась, до школи не приходила, на зв`язок з вчителем не виходила (а.с. 20, 84). Судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 14 жовтня 2022 року з [PERSON] , відповідачки у справі, на користь [PERSON] , позивача у справі, стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 06 жовтня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21). Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, приймає активну участь у навчанні та вихованні малолітньої [PERSON] , проявляє до неї батьківську турботу. Фактів аморальної поведінки позивача судом не встановлено. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору про місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 52 від 24 березня 2023 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , позивачем по справі, (а.с. 44, 45-46). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З позовної заяви, довідки про реєстрацію місця проживання особи № 462 від 22 березня 2019 року, виданої Деленською сільською радою Арцизького району Одеської області, паспорту громадянки України серії [NUMBER] від 11 серпня 2004 року, виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області вбачається, що [PERSON] , позивач у справі, [PERSON] , відповідачка у справі, зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 2-7, 9, 24, 34). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одному будинку), про те, з ким з них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із них. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2021 року у справі № 288/39/20 (провадження № 61-17698св20). Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з вимогами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При цьому ч. 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто орган опіки та піклування під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини повинен надати письмовий висновок з урахуванням інтересів дитини, а суд може погодитися з ним або визнати його необґрунтованим. Виконавчий комітет Арцизької міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] вважає за доцільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , позивачем у справі. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо місця її проживання; суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно зі статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року (далі - Європейська конвенція), дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: a) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; c) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення. Статтею 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21). Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що проживає з батьком [PERSON] , позивачем у справі, із яким почуває себе комфортно, зазначивши, що бажає і надалі проживати разом із ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте у справах про визначення місце проживання дитини, суд повинен займати більш активну позицію і встановлювати ґрунтовно усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. При цьому захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинен сприяти не тільки той з батьків, з яким зараз знаходиться дитина, але й правоохоронні та інші державі органи в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що, виходячи лише з інтересів дитини, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду прийти до однозначного висновку щодо необхідності визначення місця проживання дитини разом з батьком, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги долучені позивачем письмові докази: судовий наказ Арцизького районного суду Одеської області від 14 жовтня 2022 року про стягнення з [PERSON] , відповідачки у справі, аліментів на користь [PERSON] , позивача у справі, на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 06 жовтня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21); рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 серпня 2022 року про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, між [PERSON] , позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачкою у справі (а.с. 22-23), оскільки зазначені документ відповідно до ст. 161 СК України не підпадають під обставини, які враховуються судом при визначенні місця проживання дитини, та не є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, в розумінні ст. 77 ЦПК України. На підставі ст. 29 ЦК України, ст. ст. 7, 19, 141, 160, 161, 171 СК України,

Outcome: approved