Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернувсь до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить: визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в [ADDRESS] , що в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 53,6 кв. м, житловою площею - 27,8 кв. м), «Б» - літньої кухні-гаражу, «В» - погрібника, погребу під «В», «Г» - сараю, «г» - прибудови, «г1» - прибудови, «г2» - прибудови, «Д» - сараю, «Е» - сараю, «Ж» - вбиральні, № 1 - огорожі, № 2 - воріт, № 3 - воріт, №4 - колодязю, №5 - колодязю. Позовні вимоги обґрунтовує наступним, [INFO] в с. Слободо-Петрівка Гребінківського району Полтавської області померла мати позивача [PERSON] . На час смерті [PERSON] , на праві власності належав житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в [ADDRESS] . Зазначає, що за час свого життя [PERSON] заповіту не склала. З метою переоформлення спадщини, позивач, як спадкоємець за законом вчасно звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори. Втім, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок нотаріус відмовила. Свої дії мотивувала тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, він вимушений звернутися за захистом порушеного, невизнаного права з даним позовом до суду. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче засідання на 10.10.2023 року о 10 год. 30 хв. з викликом сторін. Витребувано з Лубенської державної нотаріальної контори копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (померла [INFO] ). (а.с.23-25). 25.09.2023 року на виконання ухвали суду від 13.09.2023 року з Лубенської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (померла [INFO] ). (а.с.30-37). 10.10.2023 року розгляд справи відкладено на 07.11.2023 року о 11-30 год. в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 27.11.2023 року у судове засідання позивач та його представник адвокат Чумарний А.І. не з`явилися вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, натомість представником позивача через канцелярію суду подано заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Гребінківської міської ради - Сидоренко Р.М., через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача в якій зазначив, що при вирішенні питання про задоволення позову [PERSON] , покладається на розсуд суду (а.с.60-62). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Слободо-Петрівка Гребінківського району Полтавської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Слободо-Петрвською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, актовий запис №14 від 05.03.1998 року. (а.с.7 зворот). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [INFO] , що підтверджується випискою з погосподарських книг по Слободо-Петрівській сільській раді за період з 1986 року по 2023, вих. №18.2-02/32 від 10.07.2023. (а.с.16,16 зворот). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області від 10.07.2023 №18.2-10/149, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно рішення виконкому Слободо-Петрівської сільської ради №3 від 11.03.1997 року присвоєно поштову адресу: с. Слободо-Петрівка Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області. (а.с.17). Згідно довідки Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області від 10.07.2023 №18.2-10/148, останнім місцем реєстрації [PERSON] , яка померла [INFO] , було с. Слободо-Петрівка Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області. Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області №3 від 11.03.1997, вирішено оформити за [PERSON] право власності на будинок за адресою: с. Слободо-Петрівка Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області. (а.с.15). Із матеріалів справи вбачається, що позивачем станом на 26.07.2023 року проведено технічну інвентаризацію, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , та проведено незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна, ринкова вартість об`єкту оцінки становить 57 597,00 грн. (а.с.8-10,12-14). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №1081 від 17.07.2023 року, станом на 29.12.2012 року, об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстровано. (а.с.11). Згідно інформаційної довідки ФОП [PERSON] від 26.07.2023 року №2898, житловий будинок за адресою: с. Слободо-Петрівка Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області, та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею - 53,6 кв. м, житловою площею - 27,8 кв. м.); «Б» - літня кухня - гараж, «В» - погрібника, погребу під «В», «Г» - сараю, «г» - прибудови, «г1» - прибудови, «г2» - прибудови, «Д» - сараю, «Е» - сараю, «Ж» - вбиральні, № 1 - огорожі, № 2 - воріт, № 3 - воріт, №4 - колодязю, №5 - колодязю. Всі будівлі побудовані до 05.08.1992 року. (а.с.11 зворот). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №273/02-31 від 11.08.2023 року, що видана, державним нотаріусом Лубенської ДНК Іщенко Г.К., вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена за №49/2023 рік, відповідно до матеріалів спадкової справи, спадкоємцем, що прийняв спадщину є син [PERSON] , про інших спадкоємців не відомо. У видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] нотаріус відмовив, в зв`язку із тим, що спадкоємцем не пред`явлено оригіналів документів на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що фактично належав померлій [INFO] [PERSON] . (а.с.19). Згідно з правовою позицією пленуму Верховного суду України, викладеною у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наданими доказами, позивач після смерті своєї матері фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до Лубенської ДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [INFO] [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа №49/2023 рік. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №273/02-31 від 11.08.2023 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавці на житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За приписами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як вбачається із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості оформлення ним своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про прийняття спадщини у позасудовому порядку, його не визнане право підлягає судовому захисту у спосіб встановлений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, з огляду на вищевикладене,

Outcome: approved