Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Зазначав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Спадкоємцями після померлої [PERSON] є він та його сетра - [PERSON] . За життя [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] . Зазначав, що [PERSON] була інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, постійно хворіла і проходила лікування. [PERSON] була госпіталізована до Госпіталю ГУ МВД в м. Києві у період з 30.01.2011 по 19.02.2011 та до ЗАТ «Медичний цент «Добробут» у період з 18.02.2011 по 23.02.2011. Весь цей час він доглядав за матір`ю, організовував та оплачував лікування. Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарної хворої № 124 від 23.02.2011 діагноз [PERSON] визначено як гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг, гіпертонічний криз (18.12.2011). ІХС: дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти та коронарних артерій; дислепідемія. 25.02.2011 [PERSON] склала заповіт на користь своєї доньки - [PERSON] . Приватним нотаріусом Невесенко Л.П. було повідомлено, що заповіт складався у присутності [PERSON] , однак, є реальні підстави вважати, що приватний нотаріус Невесенко Л.П. фактично оформила заповіт на виїзді, а зареєструвала 25.02.2011 у приміщенні робочого кабінету за відсутності [PERSON] . До того ж, 25.02.2011 в день реєстрації заповіту [PERSON] себе погано почувала, внаслідок чого їй додому було викликано швидку. Відповідно до медичних документів хвора перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки легко піддалась під вплив [PERSON] . Посилаючись на те, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту 25.02.2011 не було вільним, оскільки вона знаходилась під впливом [PERSON] та не могла усвідомлювати значення своїх дій, і не відповідало її волі, просив визнати заповіт від 25.02.2011, складений [PERSON] на користь [PERSON] недійсним. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечила, вказавши наступне. Зазначала, що [PERSON] дійсно мала хвороби серця, у зв`язку з чим потребувала лікування, однак покійна самостійно звернулась до приватного нотаріуса Невесенко Л.П. щодо оформлення заповіту, а від так вона розуміла значення своїх дій та була здатна усвідомлювати наслідки юридичних дій. Відповідно до висновку спеціаліста від 28.03.2016 [PERSON] в період, що включає 25.02.2011, [PERSON] були призначені всі необхідні ліки щодо лікування гіпертонічної хвороби, ішемічної хвороби серця та порушень ритму, разом з тим, ліків, які могли б вплинути на розумову діяльність [PERSON] , не виявлено, а від так стан здоров`я померлої, у якому вона перебувала станом на 25.02.2011 не міг вплинути на її здатність розуміти, що з нею відбувається, орієнтуватись у просторі та часі. Вказала, що між нею та матір`ю не було особистої неприязні, вони мали гарні відносини, а тому посилання позивача про конфлікт між ними не відповідає дійсності. Крім того, зазначала, що позивачем не надано доказів того, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій. Посилаючись на зазначені обставини, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач позов підтримав з наведених у ньому підстав та зазначив, що відповідно до витягу про державну реєстрації прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 29587857 [PERSON] стала власником будинку [ADDRESS] з 08.04.2011, тобто вже після складання заповіту від 25.02.2011, а від так покійна склала заповіт на майно, що їй не належало. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечила зазначені обставини. Вказала, що реєстрація права власності на будинок [ADDRESS] , вчинена [PERSON] після складання заповіту, свідчить про те, що остання усвідомлювала значення своїх дій та була спроможна оцінити їх юридичні наслідки. У письмових поясненнях приватний нотаріус Кочерга Г.Г. вказала наступне. [PERSON] звернулася до неї 04.11.2015 з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після померлої [INFO] її матері - [PERSON] , та повідомила про наявний заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невесенко Л.П., 25.02.2011. Приватний нотаріус Невесенко Л.П. на її лист від 18.11.2015 підтвердила посвідчення заповіту від 25.02.2011 та повідомила, що вказаний заповіт не був скасований або змінений. 24.12.2015 до неї звернувся [PERSON] з заявою про прийняття всієї спадщини, яка залишилась після померлої [INFO] його матері - [PERSON] , та подав заяву про зупинення спадкової справи у зв`язку із зверненням до суду про визнання заповіту недійсним. Заяви від спадкоємців про видачу Свідоцтв про право на спадщину не надходили. У письмових поясненнях приватний нотаріус Невесенко Л.П. вказала наступне. Обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності і реальним подіям під час складання та посвідчення заповіту [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] вона знала багато років, вони разом навчались в університет, перебували у нормальних стосунках. 25.02.2011 по місцю знаходження її робочого місця у [ADDRESS] , до неї звернулась [PERSON] з проханням скласти від її імені заповіт на випадок її смерті. Після розмови з [PERSON] щодо складання заповіту та на підставі наданих останньою документів, а саме: паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера, виписаних на її ім`я, було підготовлено два примірники заповіту. Особу [PERSON] було встановлено за її особистим паспортом, дієздатність заповідачки була перевірена безпосередньо у проведеній усній розмові з нею. Під час розмови з заповідачкою з`ясовано, що вона хоче скласти заповіт на належний житловий будинок і земельну ділянку розташовані в [ADDRESS] на свою доньку - [PERSON] . При роз`ясненні ст. 1241 ЦК України на поставлені питання [PERSON] відносно інших спадкоємців, вона пояснила, що заповіт щодо майна по [ADDRESS] вона складає на користь дочки, у зв`язку з тим, що цей будинок та земельна ділянка перейшла у їй власність в порядку спадкування за законом від її покійної матері - [PERSON] , а тому вона вирішила заповідати зазначене майно дочці, так як воно не нажите в період перебування її у шлюбі з [PERSON] та є її особистою власністю. Щодо поставлених запитань про її сім`ю, майно, умови життя [PERSON] відповідала ясно та чітко (орієнтуючись у просторі та часі), тим самим не викликавши сумнівів щодо її дієздатності, здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності із волею заповідачки, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску [PERSON] прочитала текст складеного заповіту вголос, погодившись з його змістом і власноручно підписала два примірники заповіту, з написанням речення: «Даний заповіт прочитано мною вголос і підписано власноруч», з розшифровкою свого прізвища, імені, по батькові. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Приватний нотаріус Кочерга Г.Г. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Приватний нотаріус Невесенко Л.П. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та її представника, приватного нотаріуса Кочерги Г.Г., приватного нотаріуса Невесенко Л.П. Суд вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, [PERSON] померла [INFO] (т.1 а.с. 17). [PERSON] є сином [PERSON] (т. 1 а.с. 16). Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договору) від 27.11.2015 приватний нотаріус Невесенко Л.П. зареєструвала заповіт [PERSON] 25.02.2011 (т. 1 а.с. 13). Відповідно до заповіту від 25.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Невесенко Л.П., [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй житловий будинок з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована за вказаною адресою (т. 1 а.с.77). Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарної хворої № 124 від 23.02.2011 діагноз [PERSON] визначено як гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг, гіпертонічний криз (18.12.2011). ІХС: дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти та коронарних артерій; дислепідемія (т. 1 а.с. 31-33). Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій, знаходилась у пригніченому стані через хворобу, легко піддавалася чужому впливу, а від так заповіт підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Кочерга Г.Г., приватний нотаріус Невесенко Л.П., про визнання заповіту недійсним призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (т. 2 а.с. 66-67). Відповідно до висновку судового-психіатричного експерта № 748 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 23.11.2018 [PERSON] станом на 25.02.2011 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом (F 06.8 - згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. При складанні заповіту 25.02.2011 [PERSON] виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Станом на 25.02.2011 [PERSON] виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 2 а.с.114-132). У судовому засіданні від 14.09.2020 за клопотанням представника позивача було заслухано судового експерта Подкаменного В.В., який входив до складу комісії у судово-психіатричні експертизі, який зазначив, що всі питання, які поставлені на розгляд експертам, дублюють одне одного. Вказав, що під час експертизи досліджено всі питання та встановлено, що [PERSON] розуміла значення своїх дій, враховано висновок спеціаліста від 28.03.2016, записи судовий засідань. Крім того, проаналізувавши документи, комісія дійшла висновку, що записи про психічну хворобу у [PERSON] відсутні, а тому захворювання [PERSON] не впливало на її свідомість щодо вчинення нею будь-яких дій. До того ж, з медичних документів, долучених до матеріалів справи, вбачається те, що доказів того, що на момент укладення заповіту [PERSON] за станом здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано. До того ж, відсутність психічних захворювань у [PERSON] , в результаті чого остання не розуміла б значення своїх дій і не могла б ними керувати, підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , які були заслухані у судовому засіданні від 20.02.2018, та свідок [PERSON] , яка була заслухана у судовому засіданні від 27.02.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що на час складання заповіту - 25.02.2011, [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано. Отже, враховуючи те, що станом на 25.02.2011 [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ним, доказів того, що на час вчинення правочину покійна страждала на будь-які психічні хвороби чи за станом свого здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними позивачем не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed