Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала вищезазначена справа. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.09.2023 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання визначення місця проживання дитини разом із матір`ю було задоволено частково. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . В іншій частині зустрічного позову було відмовлено. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком було відмовити. Стягнуто з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 13.09.2023 представником відповідача було подано до суду заяву про розподіл судових витрат до якої було долучено докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу. 15.09.2023 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М. У судовому засіданні позивача [PERSON] та його представник [PERSON] проти поданої заяви заперечували. Відповідач та її представник, а також представник третьої особи у судове засідання з розгляду даної заяви не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Представником відповідача було подано до суду заяву про проведення засідання за його відсутністю, представник третьої особи причини неявки у судове засідання не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, представника відповідача та представника третьої особи, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду даної заяви. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та подану заяву суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.2,3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача такі докази було подано разом із заявою про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, що 22.02.2023 між [PERSON] та АБ «Літвінова» було укладено договір про надання правової допомоги № 22/02/2023, відповідно до якого Бюро зобов`язалося надати [PERSON] правничу допомогу, зокрема, у цивільних справах. 22.02.2023 між [PERSON] та АБ «Літвінова» було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 22/02/2023 від 22.02.2023 відповідно до якої сторони визначили наступну плату за надані послуги, а саме: 8 000,00 грн. - за подання та складання позовної заяви/зустрічної позовної заяви про встановлення місця проживання дитини; 4 000,00 грн. - за складання та подання до суду відзиву, заперечень на відзив, пояснень щодо позовної заяви про визначення місця проживання дитини, за кожний окремий документ; 3 000,00 грн. - участь адвоката у судовому засіданні за кожне засідання; 1 000,00 грн. - адвокатський запит за кожен документ. Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг від 08.09.2023, вартість наданих адвокатом послуг склала 19 000,00 грн. та були надані наступні послуги: складання зустрічної позовної заяви вартістю 8 000,00 грн., складання відзиву на позовну заяву вартістю 4 000,00 грн., участь у судових засіданнях загальною вартістю 6 000,00 грн., прибуття у судове засідання яке не відбулося не з вини адвоката вартістю 1 000,00 грн. 05.03.2023 відповідачем було сплачено на рахунок адвоката грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 0.0.2887511173.1 від 05.03.2023. 07.09.2023 відповідачем було сплачено на рахунок адвоката грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 0.0.3183781440.1 від 07.09.2023. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що зазначений розмір витрат на правову допомогу є не співмірним із складністю даної справи, а тому приходить до висновку про зменшення витрат на правову допомогу із 19 000,00 грн. до 12 000,00 грн. Виходячи з викладеного вище, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial