Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

5 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , її баба. На момент смерті гр. [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] та онуками [PERSON] (позивачем), та [PERSON] (відповідачем). [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] . За час свого життя [PERSON] до нотаріуса не зверталася. Спадщиною після смерті [PERSON] є таке майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0941 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2452 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3736 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5155 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради. Право власності на вказані земельні ділянки було набуто померлою на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року. На підставі вказаного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія IV-ЛВ № 028674 від 29 грудня 1999 року. [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на земельні ділянки після смерті матері їй було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність встановити факт, що має юридичне значення: а саме факт належності правовстановлюючого документа (Державного акту на право приватної власності на землю) спадкодавцю, який видано на ім`я « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Таким чином, просила суд ухвалити рішення, яким: установити факт прийняття спадщини [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння майном; установити факт прийняття спадщини [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: установити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини; установити факт, що Державний акт на право приватної власності, на землю, серії ІV-ЛВ № 028674, який виданий 29 грудня 1999 року на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року, та зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 4843, виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на такі земельні ділянки: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0941 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2452 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3736 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5155 га, яка розміщена на території Дмитрівської сільської ради, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судові витрати у справі просила покласти на позивача (а.с.1-5, 60). 5 вересня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.24). Ухвалою судді від 23 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.51-52). У судове засідання позивач не прибула, проте подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, щодо ухвалення судом рішення у порядку заочного провадження не заперечує (а.с. 23). У судове засідання відповідач не прибула, проте подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов визнала повністю та просила його задовольнити (а.с. 40). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Оскільки відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, подала заяву про визнання позову, а дані про отримання нею копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження відсутні, тому згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 14 від 10 квітня 1997 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10 квітня 1997 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,2285 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ № 028674, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 29 грудня 1999 року, № 4843 (а.с.14, 14-зворот). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №298 від 8 травня 2023 року, [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала та була зареєстрована на [ADDRESS] . На день смерті разом з померлою проживали [PERSON] (зять), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук), [PERSON] (внука), [PERSON] (внук), [PERSON] (внука), [PERSON] (внук) (а.с.11). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72679888 від 01.06.2023 видно, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с.13). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1 від 3 січня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 3 січня 2004 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.35). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №299 від 8 травня 2023 року, [PERSON] , яка померла [INFO] постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована на [ADDRESS] . На день смерті разом з померлою проживали [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син) (а.с.11). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72679835 від 01.06.2023 видно, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с.33). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 12 від 20 липня 2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 20 липня 2020 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.16). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №264 від 23 жовтня 2023 року, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] . На день смерті разом з померлим проживав [PERSON] (син) (а.с.62). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74044415 від 21.09.2023 видно, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с.38). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 23 від 13 червня 2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 13 червня 2006 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №264 від 23 жовтня 2023 року, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] . На день смерті разом з померлим проживали: [PERSON] (батько), [PERSON] (брат) (а.с.65). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74619444 від 06.11.2023 видно, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.58). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1 від 2 січня 2019 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 2 січня 2020 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.20). Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області №265 від 23 жовтня 2023 року, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований один на [ADDRESS] (а.с.63). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72679801 від 01.06.2023 видно, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.59). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 13 від 24 серпня 2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 24 серпня 2020 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.18). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 04 від 29 січня 2019 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29 серпня 2019 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.19). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 2 від 13 січня 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 13 січня 2016 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.21). Родинні відносини спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та сторін [PERSON] та [PERSON] підтверджуються такими доказами: копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 9 березня 1982 року (а.с.9), копією Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 18 лютого 1979 року (а.с.18), копією Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 15 березня 2005 року (а.с.37). У видачі свідоцтва про право власності на спадщину на спірні земельні ділянки було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність встановити факт, що має юридичне значення: а саме факт належності правовстановлюючого документа (Державного акту на право приватної власності на землю) спадкодавцю, який видано на ім`я « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », що видно з листа Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області від 24 травня 2023 року №177/01-16 (а.с.15). Інших спадкоємців судом не встановлено. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла її дочка [PERSON] , яка проживала з померлою на час її смерті, та вступила в управління та володіння майном. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходять усі права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, після смерті [PERSON] , спадщину за законом позивач прийняла шляхом постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Радехівської міської ради №594 від 6 листопада 2023 року, оскільки разом з померлою проживала без реєстрації (а.с.64). Перешкодою в реалізації законних прав та інтересів позивача, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину на спірні земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №028674, зареєстрований 29 грудня 1999 року, тобто, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі ст. 81, 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved