Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» у вересні 2023 року звернулося до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що відповідачем [PERSON] підписано Заяву-Договір №0042906 від 23.10.2019 року, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське облуговування. За умовами договору відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 51282,05 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка річних 18 відсотків, тим ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0042906 від 23.10.2019 відповідач отримав платіжну картку, а грошові кошти у сумі 51282,05 грн. були зараховані Акціонерним товариством «РВС БАНК» 23.10.2019 року на картковий рахунок клієнта. Між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №28/10/2021-1, у тому числі, право вимоги до відповідача за Заявою-Договір №0042906 від 23.10.2019 на загальну суму 83356,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42111,19 грн., заборгованість за процентами - 12014,67 грн., заборгованість за комісією - 29230,74 грн. На дату звернення до суду з позовом відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 83356,60 грн. позивачем [PERSON] на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та пункту 7.7.2.17 Публічної пропозиції нараховано: 815,30 грн. за користування грошовими коштами за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 та 3639,88 грн. інфляційних втрат. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 87811,78 грн. та судові витрати у справі. Стислий виклик позиції відповідача Представник відповідача Сумцов Є.С. у відзиві на позов просив не заперечив проти часткового задоволення позову на сумум 45151,51 грн., в частині інших вимог просив відмовити, посилаючись на те, що відповідач не оспорює факт укладання кредитного договору та підписання ним відповідної заяви-договору №0042906 від 23.10.2019 та додатку № 1 до неї, також визнає заборгованість за тілом кредиту та процентами, але в меншому розмірі. Зокрема, представник відповідача Сумцов Є.С. вважає, що позивач неправомірно зарахував сплачені відповідачем кошти в сумі 7692,30 грн. в рахунок погашення щомісячної комісії та 1282,05 грн в рахунок погашення разової комісії, а тому вказані суми мають бути враховані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами, загальний розмір боргу за якими становить 45151,51 грн. (42111,19 грн.+ 12014,67 грн. - 7692,30 грн. - 1282,05 грн.). Позивач не надав доказів належного повідомлення [PERSON] про перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Паріс», оскільки за відомостями трекінгу відправлень Укрпошти дані про відправлення за номером 0505033114138 відсутні як такі, що не зареєстровані в системі. Розписок відповідача про отримання цінного листа матеріали справи також не містять. Відповідач категорично не погоджується із заборгованістю за комісією за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячною комісією) та комісією за надання кредиту (разовою комісією), оскільки виходячи із Законів України «Про захист рав споживачів», «Про споживче кредитування» положення договору про сплату позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Також відповідачем не визнаються вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вказані суми були нараховані позивачем з урахуванням заборгованості зі сплати щомісячної комісії. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 28.09.2023 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача 02.11.2023 року подано відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 02.11.2023 року судове засідання відкладено для надання позивачу часу подати відповідь на відзив. Представником відповідача 21.11.2023 року подано заяву про розподіл судових витрат. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що відповідач [PERSON] підписав Заяву-Договір №0042906 від 23.10.2019 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обсуговуваня фізичних осіб (а.с.15, 16, 17), за умовами якого Товариство надає Клієнту споживчий кредит в розмірі 51282,05 грн на умовах строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка річних 18 відсотків, тим ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту (а.с.15). Відповідно до Графіку повернення кредиту [PERSON] 23.10.2019 оплатив 1282,05 грн. разову комісію за надання кредиту, а з 23.11.2019 року по 23.10.2021 рік повинен був сплачувати щомісячно 4098,67 грн., у тому числі 1765,34 грн. в рахунок погашення кредиту, 794,87 грн. в рахунок оплати відсотків, 1538, 46 грн. комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с.16). АТ «РВС БАНК» видав [PERSON] кредит в сумі 50000 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 23.10.2019 року № 4543 (а.с.26). З розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви установлено, що відповідач до квітня 2020 року сплачував кошти в рахунок виконання зобов`язань за укладеним договором. В рахунок погашення кредиту позивачем зараховано 9170,86 грн., в рахунок погашення комісії - 1282,05 грн. та 7692,30 грн., в рахунок погашення процентів - 3886,84 грн. (а.с.36-39). Між позивачем та АТ «РВС БАНК» 28.10.2021 був укладений Договір про відступлення прав вимоги №28/10/2021-1, за умовами якого АТ «РВС БАНК» зобов`язується відступити позивачу у цій справі право вимоги за всіма судовими рішеннями щодо стягнення заборгованості на користь Первісного кредитора за Кредитними договорами, а також за всіма судовими рішеннями (а.с.18-20). Відповідно до Акту прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення прав вимоги №28/10/2021-1 від 28.10.2021 та Реєстру позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №0042906 від 23.10.2019 на суму 83356,60 грн. (42111,19 грн. за тілом кредиту + 12014,67 грн. боргу з відсотків + 29230,74 грн. комісії) (а.с.21-23). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Судом установлено та не заперечується сторонами, що первісний кредитор АТ «РВС БАНК» виконало умови Кредитним договором №0042906 від 23.10.2019 року, відповідачу був наданий кредит в сумі 50000 грн., який у свою чергу, вносив кошти на часткове погашення кредитної заборгованості, але з квітня 2020 року припинив виконання своїх зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість з тілом кредиту, відсотками та комісією. Оцінюючи доводи представника відповідача стосовно незгоди з розміром заборгованості, суд виходить з такого. Умовами укладеного договору між банком та [PERSON] обумовлено нарахування як комісії за обслуговування кредитної заборгованості, так і відсотків. Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося, умовами укладеного між сторонами договору встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту та разову комісію в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання кредиту та надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку платежів, який є частиною кредитного договору від 23 жовтня 2019 року. Враховуючи наведене, оскільки було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в заяві №0042906 від 23.10.2019 року на приєднання до договору умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за супровід кредиту щомісячно та разову комісію за видачу кредиту у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. За таких обставин, сплачені [PERSON] суми разової та щомісячної комісії мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, а тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 45151,51 грн. (42111,19 грн. + 12014,67 грн. - 7692,30 грн. - 1282,05 грн.), який не оспорюється відподачем. Вирішуючи вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд виходить з таких мотивів. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. У цій справі установлено, що відповідач має зобов`язання зі сплати боргу за тілом кредиту та відсотками, які мали бути погашені у строк до 23.10.2021 року, тому інфляційні втрати повинні нараховуватись з листопада 2021 року по лютий 2022 року в межах заявлених позовних, сума яких становить 1971,60 грн. (45151,51 грн. х 1,04366631 сукупний індекс інфляції) - 45151,51 грн.). За прострочення сплати тіла кредиту та відсотків сума 3 % річних за заявлений у позові період з 28.10.2021 по 23.02.2022 становить 441,62 грн. (45151,51 грн. х 3%/100 х 119 днів). Позивачем надано належні докази на підтвердження набуття прав вимог до [PERSON] за договором №0042906 від 23.10.2019 року, а не отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги, на що посилався у відзиві представник відповідача, не спростовує його обов`язку з виконання зобов`язань перед новим кредитором, які до цього часу залишаються невиконаними. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №0042906 від 23.10.2019 в розмірі у загальному розмірі 47564,73 грн., у тому числі за тілом кредиту - 42111,19 грн., заборгованості за процентами - 12014,67 грн., три відсотки річних- 441,62 грн., інфляційні втрати - 1971,60 грн. У частині інших вимог позов не підлягає задоволенню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 47564,73 грн. 00 коп., тобто на 54,17 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1453 грн. 92 коп. (2684,00 грн. х 54,17%) судового збору. Представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. просив суд стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник відповідача в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав договір про надання правничої допомоги від 16.10.2023 року (послуги оплачуються з розрахунку 1000 грн. за 1 годину, загальна сума гонорару за виконання доручення складає 9500 грн.); Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 21.11.2023, фіскальний чек від 21.11.2023 про перерахування відповідачем адвокату Сумцову Є.С. коштів на загальну суму 9500 грн. В Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 21.11.2023 року представник відповідача надав детальний опис робіт (наданих послуг) з наведенням здійснених ним витрат часу по кожному із видів послуг: надання консультації щодо спору, аналіз законодавства та судової практики, узгодження правової позиції з клієнтом та підготовка відзиву на позов - 5000 грн. з розрахунку витраченого часу 5 год.; ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн. з розрахунку вираченого часу 1 год., участь адвоката у судовому засіданні 1000 грн., підготовка заперечень - 2000 грн. з розрахунку витрат часу 2 год., підготовка заяви про розподіл витрат - 500 грн. з розрахунку витрат часу 30 хв. Відповідно до статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Наведені в Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 21.11.2023 року послуги адвоката Сумцова Є.С. підтверджуються матеріалами справи, крім послуг з підготовки заперечень на суму 2000 грн., які останнім не подаваласиь до суду зважаючи на відсутність відповіді позивача на відзив. Таким чином, виходячи з обсягу фактично наданих послуг витрати [PERSON] на оплату послуг адвоката є обгрунтованими на суму 7500 грн. Позивачем не подавалось клопотання про зменшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу, не доведено їх неспівмірності. Ураховуючи, що 45,83 % позовних вимог залишено без задоволення з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3437,25 грн. (7500 грн. х 45,83 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial