Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

24 листопада 2016 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі позивач, кредитодавець, ТОВ «Служба миттєвого кредитування») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі відповідач, позичальник, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 15\~102,00 грн, у тому числі 900,00 грн основного боргу, 252,00 грн. проценти за договором, 13\~950,00 грн пеня за договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 серпня 2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 140827-175842, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 900 грн, зі строком повернення до 09 вересня 2014 року та зі сплатою процентів у розмірі 252,00 грн, у подальшому договір був пролонгований строком до 02.10.2014. Разом з тим, у порушення договірних умов відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів, а також сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на станом на 15.11.2016 виникла заборгованість у розмірі 15 102 грн, з яких основний борг 900 грн, проценти за договором 252 грн, пеня за договором 13 950 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року за заявою відповідача про перегляд заочного рішення суду від 10 лютого 2017 року останнє скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача, який повідомив про надіслання на адресу суду та відповідача відзиву на позовну заяву. 24 жовтня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач не отримував кредитних коштів на підставі договору від 27.08.2014 у розмірі 900 грн. Заборгованість в розмірі 15\~102,00 грн не підтверджується наданим позивачем розрахунком, адже відповідач коштів не отримував, та розрахунок проведений з грубим порушенням норм законодавства. Стягнення проводиться поза межами строку дії кредитного договору. Позивачем нараховано пеню за період з 27.08.2014 по 15.11.2016, а позовна заява розглядається у вересні 2023 року, у задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити. Крім того, нарахована пеня становить основну частину заборгованості, що порушує принципи розумності в укладанні кредитних договорів. Відповідач просить суд відмовити у стягненні пені, яка перетворилася на непомірний тягар для відповідача, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Заявив про застосування строків позовної давності щодо заборгованості за період з 28.04.2014 по 15.11.2016, оскільки позовна заява розглядається у вересні 2023 року. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд\~справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 серпня 2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 140827-17542, згідно з умовами якого сума кредиту, який надається позичальнику на споживчі цілі, 900 грн, на строк до 09.09.2014 зі сплатою процентів за його користування у розмірі 252 грн (а.с. 4). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору сума кредиту надається позичальнику одним платежем у день укладення цього Договору у національній валюті України шляхом готівкового розрахунку. Позичальник шляхом укладення цього Договору підтверджує отримання суми кредиту у повному обсязі. 18 вересня 2014 року відповідач відповідно до п. 2.3 Договору сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 414 грн та пролонгував договір строком до 02.10.2014, зобов`язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 252 грн. Пунктами 6.1, 6.2 Договору передбачена відповідальність за несвоєчасність повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом у виді пені із розрахунку 2 % від суми кредиту 900 грн за кожен день прострочення платежу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, у зв`язку з невиконанням вимог Договору, утворилася заборгованість у розмірі 900 грн. тіло кредиту, 252 грн проценти за користування кредитом за період з 19.09.2014 по 02.10.2014 за пролонгованим Договором, а також пеня у розмірі 13\~950 грн за період з 03.10.2014-15.11.2016 (із розрахунку 775 днів х 18 грн, що є 2% від 900 грн) (а.с. 7-20). Відповідно до ст. 1054 ПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, отримуючи кредит позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, кредитний договір, укладений між позичальником та кредитодавцем, є укладеним і обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 ПК України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ПК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ПК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведених належним чином. Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зміст кредитного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та перестав сплачувати борг за кредитним договором та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 15.11.2016 утворилася заборгованість у розмірі 900 грн основний борг, 252 грн проценти за користування кредитом, 13\~950 грн пеня за договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 464/4985/15-ц визначено, що твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Доводи відповідача про не укладення договору з позивачем і як наслідок не отримання кредиту суд відхиляє за недоведеністю, натомість враховує умови Договору, згідно з яким позичальник [PERSON] , підписавши договір, тим самим підтвердив отримання кредитних коштів у розмірі 900 грн. відповідно до п. 2.2 Договору. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача суд виходить з наступного. Як встановлено судом, сторони 27.08.2014 уклали Кредитний договір, згідно з умовами якого сторони домовилися про договірну позовну давність 10 років, що відображено у пункті 9.2 Договору (а.с. 4 зворотній бік). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини другої статті 551 ЦК України та умов договору (пункту 6.2) пеня за порушення строків повернення кредиту визначена в розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день прострочення платежу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 цього Кодексу). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України). За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру заборгованості, у тому числі пені слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи термін повернення кредиту, визначеного договором. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15. Враховуючи, що сторони у Кредитному Договорі від 27.08.2014 погодили умову щодо збільшення строку позовної давності до 10 років, позов поданий 24.11.2016, тобто в межах визначеної сторонами позовної давності як стосовно основної суми кредиту, так і відсотків та пені, а тому доводи відповідача про сплив позовної давності є безпідставними. Також, доводи відповідача про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача через розгляд справи у вересні 2023 року, є необґрунтованими, оскільки строк позовної давності пов`язується із реалізацією права особи звернення до суду у примусовому порядку, тобто враховується дата коли особа звернулася до суду з позовом, а не коли суд розглядає справу. У своєму відзиві відповідач просить суд застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, та відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені, посилаючись на те, що він не наніс збитків ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і такий розмір пені є непомірним тягарем для відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч.3 ст. 551ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Як роз`яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Заочне рішення суду від 10.02.2017, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було стягнуто заборгованість у розмірі 15 102,00 грн., виконано у повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25.02.2019, у якій зазначено про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у зв`язку із фактичними повним виконанням рішення (а.с. 56). Суд зауважує, що розмір пені, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України «може» бути зменшений, однак така норма не є обов`язком суду, а обставини щодо цього повинні доводитися (заперечуватися) стороною на рівні з іншими позовними вимогами. На думку суду, відповідачем не доведено, яким чином сплачений ним понад три роки тому розмір пені на виконання рішення суду є на теперішній час тягарем для нього, будь-яких доводів та доказів на підтвердження можливості застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідачем суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для зменшення, а тим більш для звільнення від сплати, як про це просить відповідач, розміру неустойки, яка вже сплачена відповідачем у повному обсязі. Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 15\~102,00 грн, у тому числі 900,00 грн основного боргу, 252,00 грн. проценти за договором, 13\~950,00 грн пеня за договором. Розподіляючи судові витрати, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховує, що відповідач є особою з інвалідністю 2-й групи, тому вважає за необхідне компенсувати позивачу сплачений ним судовий збір у розмірі 1378 грн за рахунок Держави. Також, судом встановлено, що державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного управління юстиції у Дніпропетровській області при примусовому виконанні заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі № 212/7065/16-ц, 2/212/578/17, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 16480,00 грн, 25 лютого 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56762012 у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення (а.с. 56-57). Заочне рішення від 10 лютого 2017 року у цивільній справі є.у.н. 212/7065/16-ц номер провадження 2/212/578/17 було скасовано ухвалою суду від 21 вересня 2023 року, при новому розгляді справи ухвалено стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість у розмірі 15\~102 грн, але при цьому з відповідача не стягнуто судовий збір у розмірі 1378 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України,\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, шляхом зарахування коштів у розмірі 15 102 (п`ятнадцять тисяч сто дві двісті шістдесят три) гривні 00 коп., сплачених [PERSON] на користь ТОВ «Служба\~миттєвого кредитування» в межах виконавчого провадження №56762012 по виконанню заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі є.у.н. 212/7065/16-ц номер провадження 2/212/578/17 в рахунок погашення заборгованості, визначеного цим рішенням суду. Відповідно до ч. 2. ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. З огляду на те, що заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі є.у.н. 212/7065/16-ц номер провадження 2/212/578/17, після його виконання скасоване, і під час нового розгляду позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до [PERSON] про стягнення боргу задоволені, але при цьому з відповідача не стягнуто судовий збір на користь позивача, слід допустити поворот виконання заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року у цивільній справі є.у.н. 212/7065/16-ц номер провадження 2/212/578/17, стягнувши з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на користь [PERSON] в порядку повороту виконання рішення суду від 10 лютого 2017 року грошові кошти у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved