Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2014 у розмірі 49\~539.10, що складається із заборгованості за кредитом 40\~325.30 грн. та 9213.80 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом,\~вказуючи,\~що 21.01.2014 між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на картковий рахунок у вигляді кредитного ліміту. [PERSON] підтвердила свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~анкета -\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг», \~а також\~«Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті,\~складає між нею та \~банком Договір \~про надання \~банківських послуг,\~ що підтверджується\~ підписом у\~заяві.\~ АТ КБ \~ПриватБанк свої \~зобов`язання\~ за Договором \~виконав у \~повному обсязі,\~ а саме \~надав відповідачу \~можливість розпоряджатися \~кредитними коштами\~на умовах,\~передбачених Договором. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором з повернення отриманих коштів належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 22.07.2023 у відповідача перед банком виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 11.08.2023 справу прийнято до свого провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20.09.2023 до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , згідно якого вона проти вимог заперечує з тих підстав, що позивачем не надано виписки по рахунку чи іншого документу, який би підтверджував перерахування кредитних коштів на її рахунок; також вважає, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору між сторонами, оскільки роздруківка із сайту не може свідчити про ознайомлення відповідачем з такими умовами договору; не надано ліцензії на провадження позивачем діяльності з кредитування; наданий розрахунок заборгованості не є підтвердженням порушення відповідачем умов кредитного договору. Також відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів від позивача, яке задоволено судом ухвалою від 04.10.2023. 11.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вказав, що [PERSON] 21.01.2014 звернулась до позивача із заявою з метою отримання банківських послуг, за результатами чого було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підписавши таку заяву відповідач ознайомилась з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам і зобов`язалась виконувати умови, викладені в таких Умовах і правилах. Тому така заява про приєднання свідчить про укладання кредитного договору. На підставі підписаної заяви відповідачу видано картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач, та номер телефону. Крім того, з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, яким вона користувалась в банкоматах та магазинах за допомогою виданої їй пластикової картки. Після спливу строку цієї картки відповідач звернулась до банку із заявою про її перевипуск, внаслідок чого їй видано нову картку з новим строком, яка приєднана до раніше відкритого відповідачу карткового рахунку. Тому зазначив, що до матеріалів справи додані всі докази, які підтверджують укладання кредитного договору, користування відповідачем кредитними коштами та наявність заборгованості. 30.10.2023 представником позивача надано суду документи на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. Інших документів по суті справи від сторін не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач надає банківські послуги відповідно до\~ЗУ «Про банки та банківську діяльність»\~на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22, виданої Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до\~статті 627\~ЦК України,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в\~ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга\~статті 207 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, 21.01.2014 [PERSON] було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 21.01.2014 було укладено договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, та паспорт споживчого кредиту від 10.12.2021. На підставі підписаної відповідачем заяви, 21.01.2014 АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] (строк дії 08/17), на яку їй встановлено кредитний ліміт 300 грн. Після спливу строку дії картки, остання неодноразово перевипускалась, востаннє № [NUMBER] до 12/25. При перевипусканні видається картка з новим номером, однак, вона приєднується до раніше відкритого карткового рахунку. На підтвердження видачі відповідачу вказаної кредитної картки, представником банку було здійснено фотографування [PERSON] з такою карткою в руках, на підтвердження чого до суду надані копії таких фотографій, що спростовує посилання відповідача на відсутність доказів видачі їй кредитної картки. Такі ж фотографії надані на підтвердження отримання [PERSON] кредитних карток, при їх перевипусканні, у зв`язку із закінченням їх строку дії. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт неодноразово збільшувався, зокрема, 22.01.2014 до 2500 грн., 01.02.2014 до 3100 грн., 03.08.2016 зменшено до 2000 грн., 13.08.2016 збільшено до 3000 грн., 24.05.2017 до 14\~000 грн., 19.07.2019 до 16\~000 грн., 30.09.2020 до 18\~000 грн., 25.03.2021 до 25\~000 грн., 10.12.2021 до 39\~000 грн., 08.08.2022 зменшено до 0 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , наявної у матеріалах справи, також вбачається, що їй був встановлений кредитний ліміт, який неодноразово змінювався, таким чином, були надані кредитні кошти, якими відповідач активно користувалася, здійснюючи фінансові операції, в тому числі, в продуктових магазинах, в аптеках, отримання готівки у банкоматах тощо. При цьому, здійснення таких операцій можливо лише за допомогою пластикової картки, доступ до якої є лише у [PERSON] . Зазначене спростовує заперечення відповідача щодо неотримання нею кредитних коштів та не користування ними. АТ КБ \~ПриватБанк свої \~зобов`язання\~ за Договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме\~надав відповідачу\~можливість розпоряджатися\~кредитними коштами. Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення наданих кредитних коштів не виконує. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з наданим банком розрахунком, в [PERSON] за вказаним кредитним договором від 21.01.2014 станом на 22.07.2023 виникла заборгованість в розмірі 49\~539.10, що складається із заборгованості за кредитом 40\~325.30 грн. та 9213.80 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Наявність заборгованості з повернення тіла кредиту підтверджується наданими позивачем доказами, в тому числі, розрахунком представника позивача та випискою з особового карткового рахунку відповідача [PERSON] , які останньою не спростовані, контррозрахунку нею не надано, клопотань про призначення судом економічної експертизи не заявлялось. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі частини другої\~статті 530 ЦК України\~\~АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Щодо стягнення з відповідача нарахованої суми процентів в розмірі 9213.80 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1-3\~ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У підписаній сторонами анкеті-заяві від 21.01.2014 відсутні умови про встановлення процентів за користування кредитом. Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків банк посилався на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем [PERSON] , та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна. Слід зазначити, що вказаний паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем [PERSON] 10.12.2021. Зі змісту цього паспорту слідує (розділ 7), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Анкета-заява, яка підписана [PERSON] 21.01.2014 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлена з відсотками, які їй можуть бути нараховані. Окрім того, в розділі 7 Паспорта зазначено, що датою надання вказаної інформації є 10.12.2021, надана інформація зберігає чинність та є актуальною до 25.12.2021. В той час, [PERSON] підписала анкету-заяву про надання банківських послуг 21.01.2014. Тобто, Паспорт споживчого кредиту підписаний нею через 7 років після того, як вона підписала та заповнила заяву про надання банківських послуг. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у\~ЗУ «Про споживче кредитування»\~в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Проте, як вже було встановлено, такий паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем [PERSON] через 7 років після того, як вона підписала та заповнила заяву про надання банківських послуг. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка отримана відповідачем через 7 років після підписання договору про отримання кредиту, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, запропонованих відповідачу [PERSON] . Підпису позичальника не містять і витяг з Тарифів та з Умов про те, що [PERSON] обізнана про умови користування певною кредитною картою. Інших доказів існування погоджених сторонами істотних умов Договору від 21.01.2014 щодо умов та порядку сплати процентів, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідач була ознайомлена, позивач не зазначив. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату та розмір відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. За положеннями ст.634 ЦК України, споживач послуг банку може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений, отже доданий позивачем витяг з Умов, Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не має необхідних ознак письмового договору між сторонами, оскільки суперечить вимогам ст.ст.633,634,1055 ЦК України. Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту по вказаній справі,

Outcome: partial