Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання (30.06.2025 року), але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивачка є матір`ю повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , було розірвано. Спільний із відповідачем син проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . На даний момент, [PERSON] досяг повноліття та наразі є здобувачем вищої освіти 3 (третього) курсу денної форми навчання факультету Автоматизації і комп?ютерних систем Національного університету харчових технологій (м. Київ), дата закінчення навчання - 30 червня 2025 року. Вказане вище навчання здійснюється на договірній (платній) основі, що підтверджується договором про навчання у Національному університеті харчових технологій від 01.09.2021 року. Відповідач ухиляється від належного утримання та фінансового забезпечення їхнього спільного сина у зв`язку із навчанням, матеріальну допомогу не надає, а відповідно до ст. 199 СК України, він зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися до досягнення ним 23 років. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу. Позивачка працює у ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» на посаді провідного фахівця з торгового обладнання з 22.07.2013 року і по теперішній час, що дозволяє в певній мірі покривати витрати на навчання сина, проте відсутність допомоги зі сторони батька дитини утворює нерівномірний тягар щодо обов`язку по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання. Син [PERSON] , не працює, офіційного доходу не має, стипендії не отримує, так як навчання здійснюється на контрактній основі. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, вона була вимушена звернутись до суду з даною позовної заявою. Позивачка вважає, що відповідач є працездатним, має заробіток, а тому може надавати допомогу на утримання повнолітнього сина. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області відомості про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за 2022-2023 року та про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за 2022-2023 роки. 06.11.2023 року на адресу суду з Головного управління ДПС у Харківській області на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 року про витребування доказів надійшла інформація про доходи [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі поштовими конвертами з відміткою про відсутність адресату за вказаною адресою, зазначеною в позовній заяві. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Третя особа у судове засідання також не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У своїй заяві зазначив що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно довідки Національного університету харчових технологій № 389 від 15.08.2023 року, [PERSON] є здобувачем вищої освіти 3 курсу денної форми навчання факультету автоматизації і комп`ютерних систем Національного університету харчових технологій. Термін закінчення навчання 30 червня 2025 року. Також судом встановлено, що [PERSON] , не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Щодо матеріального стану відповідача [PERSON] , як платника аліментів, то матеріли справи містять відповідь Головного управління ДПС у Харківській області, яка була надана на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 року та з якої убачається, що джерелом отримання доходів відповідача [PERSON] є виплати військовослужбовцям, тобто відповідач отримує дохід. Натомість, інформація щодо доходу повнолітньої дитини [PERSON] , у відповіді, відсутня. Матеріали справи не містять даних про наявність у відповідача інвалідності або хвороби, внаслідок якої він не може працювати. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Положеннями ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України). Аналіз ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання факультету автоматизації і комп`ютерних систем Національного університету харчових технологій. Термін закінчення навчання 30 червня 2025 року. Відповідно до договору про навчання у Національному університеті харчових технологій від 01.09.2021, вчиться за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб на умовах договору, укладеного між закладом та фізичною особою, а відтак позбавлений можливості отримувати стипендію за результатами навчання. Крім того, позивачка також не позбавлена обов`язку приймати участь в утриманні сина [PERSON] . Обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, оскільки є фізично здоровим, працездатним, жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги відповідачем не надано, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, мають бути враховані при визначені розміру аліментів, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 18 вересня 2023 року і до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. На підставі викладеного,

Outcome: approved