Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

17.11.2021 року позивач звернувся з позовом до Московського районного суду м.Харкова до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №20» Харківської міської ради (далі КНП ««Міська поліклініка №20») з позовом про визнання ненадання медичної допомоги протиправним. В обґрунтування позову зазначив, що 12.11.2021 року він подав заяву про відмову від сімейного лікаря [PERSON] у зв`язку з тим, що його дружині [PERSON] не була надана повноцінна медична допомога. 12.11.2021 року позивач зробив рентген легень та після отримання його результату 15.11.2021 (понеділок) звернувся до кабінету головного лікаря. Секретар порадила звернутися до кабінету 221, де медичний працівник сказала, щоб [PERSON] самостійно запитав у лікарів, хто його прийме без декларації. Після повторного звернення до секретаря головного лікаря, остання повідомила, що вказаними питаннями не займається та порадила звернутися до кабінету 104. Кабінет 104 був зачинений і позивач залишився без призначення йому необхідного лікування. Вважає, що керівництво поліклініки не надало позивачу належної медичної допомоги 15.11.2021 року, змусивши його займатися самолікуванням. Жоден працівник поліклініки № 20 не намагався надати позивачу медичну допомогу. У зв`язку з цим позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання ненадання медичної допомоги 15.11.2021 року в приміщенні КНП ««Міська поліклініка №20» протиправною. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Крівцова Д.А. від 19.11.2021 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. 15.09.2023 року суддя Октябрський районний суд м. Полтави Гольник Л.В. прийняла справу до свого провадження. У судове засідання позивач \~не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не надав доказів порушеного права на отримання медичної допомоги. Згідно з вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 12.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до головного лікаря КНП «Міська поліклініка №20» із заявою про припинення Декларації з лікарем сімейної медицини [PERSON] (а.с.7). Харківська міська поліклініка № 20 видала [PERSON] довідку про те, що він пройшов 12.11.2021 року флюорографічне обстеження, згідно якого на оглядовій рентгенограмі ОГП в прямій проєкції виявлені ущільнення і структуризація коренів, незначне збагачення прикорньових легеневих малюнків. Висновок: картина бронхіту (а.с. 9). Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 35-1\~Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» первинна медична допомога це медична допомога, що передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому спеціалізованої медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги у разі розладу фізичного чи психічного здоров`я пацієнта, який не потребує екстреної, спеціалізованої медичної допомоги. Надання первинної медичної допомоги забезпечують заклади охорони здоров`я та фізичні особи - підприємці, які одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку. Первинну медичну допомогу надають лікарі загальної практики сімейні лікарі, лікарі інших спеціальностей, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, та інші медичні працівники, які працюють під їх керівництвом. Пацієнт має право обирати лікаря, який надає первинну медичну допомогу, у\~порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Первинна медична допомога надається безоплатно в закладах охорони здоров`я та фізичними особами підприємцями, які одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, з якими головний розпорядник бюджетних коштів уклав договір про медичне обслуговування населення. Первинна медична допомога може надаватися в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Порядок вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.03.2018 року № 503, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.03.2018 р. за № 347/31799, регулює процедуру вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу (далі - ПМД), пацієнтом (його законним представником). Відповідно до\~розділу «II.\~Вибір,\~зміна та\~відмова від\~лікаря,\~який надає\~ПМД» Порядку\~вибору лікаря,\~який надає\~первинну медичну\~допомогу, пацієнт\~(його\~законний представник)\~обирає лікаря,\~який надає\~ПМД,\~незалежно від\~місця проживання/перебування\~такого пацієнта\~(п.\~1).\~Пацієнт,\~який не\~обрав лікаря\~ПМД та\~перебуває у\~невідкладному стані,\~має право\~безоплатно отримати\~ПМД у\~державних і\~комунальних закладах\~охорони здоров`я\~(п.\~4). Пацієнт\~(його\~законний представник)\~має право\~змінити лікаря,\~який надає\~ПМД,\~шляхом подання\~такому самому\~або іншому\~надавачу первинної\~медичної допомоги\~нової Декларації\~відповідно до\~цього Порядку\~(п.\~5). Пацієнт (його законний представник) має право відмовитись від лікаря, який надає ПМД, без обрання нового лікаря шляхом подання до НСЗУ заяви про припинення дії поданої ним Декларації у довільній формі в паперовій або електронній формі (п. 6). Згідно зі статтями 4, 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За результатами розгляду порушеного спору визначається чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. В даному випадку саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушено, а тому потребують захисту. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може\~ґрунтуватися\~на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивачем не надано належні та допустимі докази порушення його права на медичну допомогу та ненадання відповідачем медичної допомоги. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати покласти на державу.

Outcome: dismissed