Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

14.04.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі із відповідачем. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 року шлюб між ними розірвано. Одночасно зазначає, що після розірвання шлюбу сторони розірвали фактичні відносини, як наслідок рідше почали спілкуватися. З плином часу спілкування було все менше і менше, що призвело до його відсутності. Вказує, що окрім відсутності спілкування між сторонами, відповідач також перестав спілкуватися зі своїм малолітнім сином та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у спілкуванні, вихованні чи матеріальному утриманні сина. Стверджує, що відповідач свідомо покинув сина заради влаштування особистого життя і протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками, що, на її думку, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою від 03.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 31.07.2023 суд закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.09.2023 року, в подальшому на 16.10.2023 року, 16.11.2023 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що після розірвання шлюбу із відповідачем, останній жодним чином не брав участі у вихованні та догляді за дитиною, не займався її фізичним, духовним і моральним розвитком, виїхав за межі України, а тому просить позов задовольнити. Представник позивачки підтримав позов та просив задовольнити вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідач в судове засідання 16.11.2023 року повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду, що підтверджується довідками Укрпошти. Заяв, клопотань, відзиву відносно позову не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила проводити розгляд справи у відсутності представника, при цьому долучивши висновок органу опіки та піклування. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 26.04.2022 року, виданого повторно (а.с.7). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.10-11). Внаслідок реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , позивачка змінила прізвище і прийняла прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади №2022/0006781/03 від 28.09.2022 (а.с.6) та копії довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 10.08.2018 року (а.с.8), позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своїм неповнолітнім сином. Також встановлено, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 21.01.2022 видано судовий наказ №607/361/22 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10.01.2022 року (а.с.12). Як, вбачається із копії довідки виданої Червоноградським відділом ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31.01.2023 року №4/70194940/4341 позивачка не отримувала аліментів на підставі судового наказу №607/361/22 (а.с.13), проте розрахунку заборгованості позивачем не подано, а також відсутня інформація про наявність відкритого виконавчого провадження на підставі вказаного наказу, дату пред`явлення такого до виконання. Згідно із копією відповіді на адвокатський запит від 23.03.2023 року, виданою КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться під спостереженням лікаря-педіатра Ковальчук О.Б. педіатричного відділення №1 поліклінічного відділення КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» відповідно до укладеної декларації. З інформації лікаря-педіатра, декларація була підписана мамою дитини 20.09.2019 року. За час спостереження, при проведені медичних оглядів, дитину завжди супроводжувала мама [PERSON] (а.с.14). Із копії відповіді на адвокатський запит від 20.03.2023 року, виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ст. №17 Імені Володимира Вихруща , [PERSON] , [INFO] , навчається у 1-А класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ст. №17 Імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов. В шкільному житті дитини регулярно бере участь мати [PERSON] . Вона систематично приводить та забирає сина зі школи, цікавиться його успіхами у навчанні, підтримує зв`язок із вчителями, прислухається до побажань щодо навчання чи виховання сина, завжди присутня на класних батьківських зборах, а також будь-яких інших шкільних та позашкільких заходах за участю дитини. Батько дитини [PERSON] ні у вихованні, ні у навчання сина участі не приймає (а.с.15). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1175 від 04.10.2023 року позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. У висновку попереджено [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина (а.с.38). За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20). За змістом ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б слугували безумовною підставою до позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4,5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд приймає до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1175 від 04.10.2023 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та вважає, що комісія вивчала, оцінювала та враховувала найкращі інтереси дитини, а позивачкою не підтверджено відповідними доказами її доводи про доцільність розриву родинних зв`язків між відповідачем і дитиною. Крім цього, суд також вказує, що подані позивачкою письмові докази, що ретельно перевірені в ході судового розгляду, не дають можливість встановити ті обставини, на які вона поклакається на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема про те, що батько самоусунувся від виховання дитини. Твердження позивачки про те, що відповідач з початком війни залишив межі України, як особа з іноземним громадянством, не доведені жодними письмовими доказами, клопотань про витребування такої інформації від Державної прикордонної служби України судом позивачка не заявляла. Крім того, довідка з Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не містить відомостей про те, чи пред`являвся до виконання наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/361/22 від 21.01.2022, якщо так - то коли саме, та який розмір заборгованості за нарахованими аліментами, тобто не дає можливості встановити чи ухилявся відповідач від обов`язку сплачувати аліменти, оскільки формулювання довідки від 31.01.2023 року (а.с.13) свідчить про факт неотримання аліментів, але не про примусове виконання наказу № 607/361/22. Крім того, на думку суду, подані позивачкою документи Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ст. №17 Імені Володимира Вихруща та КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» свідчать про належне виконання матір`ю своїх обов`язків, але не можуть стверджувати про усунення від виконання такого обов`язку батьком. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12,13,81 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та не наділений функцією доказування, позивачка не довела обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування та пропорційність якого за обставинами справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків або свідомого нехтування ними, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed