Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач пред`явив позов до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] у сторін народився син. В зв`язку з тим, що спільне життя не склалось, в 2021 році почали проживати окремо. Відповідач ухилялася від виконання батьківських обов`язків та не створювала умов для проживання сина, він звернувся до служби у справах дітей з заявою про визначення місця проживання дитини зі мною. Рішенням виконавчого комітету Рокитнівської селищної ради від 23.09.2021 №281 було затверджено висновок про визначення місця проживання \~ \~ \~ \~сина [PERSON] з позивачем. Відповідач не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. У зв`язку з цим просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини та стягнути аліменти на його утримання. Позивач [PERSON] у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач у судові засідання не з`являлася, заяв чи клопотань від не надходило. Представник органу опіки та піклування подав заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що спірні відносини виникли з приводу невиконання матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків, зокрема, щодо виховання та утримання дитини. Вказані відносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки батьків грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку визначеному ст. 122 та ст. 125 Кодексу. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що матір`ю дитини [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] , яка є відповідачем у справі, батьком вказано [PERSON] - позивача за даним спором (а.с. 7). Як встановлено із витягу з реєстру Рокитнівської територіальної громади, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають разом за однією адресою (а.с. 6, 15). Актом обстеження умов проживання від 10 липня 2023 року встановлено, що позивач та син [PERSON] , відносно якого вирішується питання про позбавлення відповідачки батьківських прав проживають в [ADDRESS] . В будинку є речі першої необхідності, охайно, прибрано. Дитина проживає з позивачем, доглянута, їсти наготовлено. (а.с.19) Відповідно до наданої по місцю проживання характеристики, позивач зарекомендував себе з позитивної сторони, утримує неповнолітнього сина, дбає про забезпечення хороших умов проживання дитини. (а.с. 18). Згідно наказу ССД Рокитнівської селищної ради № 31 від 22 червня 2023 року [PERSON] , 28.06.2020 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків (а.с. 14). 12 червня 2023 року, проведено обстеження умов проживання відповідачки, за результатами якого встановлено, що відповідачем не створено умов для проживання разом з нею дітей, в тому числі, [PERSON] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ( а.с.17). Те, що мати дитини ухиляється від виконання покладених на неї законом обов`язків щодо піклування, утримання дитини, не дбає про її розвиток та не займається вихованням зазначається у характеристиці на відповідачку за місцем її проживання (а.с. 16). Згідно висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Рокитнівської селищної ради № 190 від 23.06.2023, орган опіки і піклування, виходячи виключно з інтересів дітей, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.20-24). Такий висновок відповідає встановленим судом обставинам. Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 3 ст. 11, ч. 1ст.\~12 Закону\~України\~«Про\~охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155\~СК\~України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164\~СК\~України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Крім того, відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про те, що відносно неї вирішується питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , не проявила найменшого інтересу та не з`явилася у жодне із чотирьох судових засідань для того, щоб висловити свою думку чи переконати суд у своєму бажанні змінити поведінку відносно дитини, ставлення до виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. Отже, Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод (рішення\~від 07\~грудня 2006\~року у\~справі «Хант\~проти\~України»,\~пункт\~49,\~рішення\~від\~18\~грудня\~2008\~року\~у\~справі «Савіни\~проти\~України»,\~пункт\~47),\~розірвання\~сімейних\~зв`язків\~означає\~позбавлення\~дитини її\~коріння,\~а\~це\~можна виправдати\~лише\~за\~виняткових обставин\~(рішення\~від\~18\~грудня\~2008\~року\~у\~справі «Савіни\~проти\~України»,\~пункт\~49),\~у\~якнайкращих\~інтересах дитини\~буде\~забезпечення\~її розвитку\~у\~безпечному,\~спокійному\~та\~стійкому середовищі,\~що\~не\~є неблагополучним\~(рішення\~від\~16\~липня\~2015\~року\~у\~справі «Мамчур\~проти\~України»). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, що у даному спорі, виходячи із встановлених судом обставин у їх сукупності та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та задоволити. Оскільки, відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав не звільняє особу, позбавлену батьківських прав від обов`язку щодо утримання дитини, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Така вимога є похідною від первинної. На підставі положень ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як позовні вимоги підлягають до задоволення, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір.

Outcome: approved