Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 26.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. за реєстровим №4156 було посвідчено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого [PERSON] , як набувач, зобов`язалась довічно утримувати та доглядати [PERSON] та [PERSON] , а останні, як відчужувачі, передають набувачу у власність квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. В зв`язку із невиконанням [PERSON] умов договору щодо утримання та догляду відчужувачів, 15.05.2023 року позивачкою було направлено вимогу про розірвання договору довічного утримання, яка була залишена без задоволення. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідачка [PERSON] з моменту укладення договору його умови не виконувала, щомісячного утримання в сумі 200 грн. не сплачувала, не надавала продукти харчування, лікарські засоби, предмети гігієни, догляд у вигляді побутових послуг для задоволення життєвих потреб відчужувачів та створення умов їх нормальної життєдіяльності, позивачка просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 26.12.2012 року, скасувати заборону щодо квартири [ADDRESS] , що була накладена на підставі цього договору, а також скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та визнати право власності на частину квартири за позивачкою. Крім того, остання зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] , постановою приватного нотаріуса від 24.05.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну йому за життя частину квартири, оскільки право власності на неї було зареєстровано за відповідачкою. В зв`язку з цим, позивачка також просила суд визнати за нею право власності на частину квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2023 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою від 11.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~В наданій заяві представник позивачки просив розглядати справу за відсутності сторони позивача, зазначивши про підтримання позову. Відповідачка [PERSON] за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Інший відповідач явку свого представника в судові засідання е забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Треті особи в судові засідання також не з`явились, пояснень по суті справи не надали. Приватний нотаріус Шульдіна Т.В. в наданій заяві просила розглядати справу без її участі. Враховуючи подані представником позивачки та третьою особою заяви про розгляд справи без їх участі, неодноразову неявку інших учасників, а також проведення по справі підготовчих дій, суд, у відповідності до положень ст.ст.,211,223,247 ЦПК України, визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та третіх осіб, за наявними у справі матеріали та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивачки під час вступного слова в судовому засіданні 25.10.2023 року, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч.ч.1,2 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Статтею 751 ЦК України\~передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може\~бути змінено\~або розірвано\~за рішенням\~суду на\~вимогу однієї\~із сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою\~стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України). Відповідно до наведеної вище ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду в разі доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором, що може проявлятись у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням. Закон чи договір не ставить у залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. \~ \~ \~ \~ Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1996 року на праві спільної часткової власності (по частці) належала квартира [ADDRESS] (після зміни найменування м.Дніпро). 26.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. за реєстровим №4156 було посвідчено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого [PERSON] , як набувач, зобов`язалась довічно утримувати та доглядати [PERSON] та [PERSON] , а останні, як відчужувачі, передали набувачу у власність квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного договору 26.12.2012 року було зареєстровано заборону відчуження квартири (номер запису про обтяження 123878), а 24.01.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (номер відомостей про речове право 123844). Пунктом 6 договору довічного утримання (догляду) від 26.12.2012 року сторонами було погоджено, що утримання та догляд, які набувач зобов`язується надавати відчужувачам щомісячно, оцінюється в 200 грн. та визначається у вигляді: а) щомісячного матеріального забезпечення відчужувачів, яке може надаватись продуктами харчування, лікарськими засобами, предметами гігієни; б) догляду у вигляді надання відчужувачам побутових послуг для задоволення їх життєво необхідних потреб та створення умов нормальної життєдіяльності, а саме: нагляд за відчужувачами, станом їх здоров`я, умовами побуту; прибирання квартири; закупка та доставка лікарських засобів і предметів гігієни за переліком, погодженим з відчужувачами; закупка та доставка продуктів харчування за переліком, погодженим з відчужувачами; приготування їжі; надання в повному обсязі догляду та допомоги, яких потребують відчужувачі відповідно до їх віку, фізичного стану та стану здоров`я. Пунктом 8 договору було встановлено, що відчужувачі мають право вимагати від набувача своєчасного та повного здійснення утримання та догляду та виконання зобов`язань, передбачених цим договором, а також вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за договором. Згідно п.9 договору передбачено, що в разі смерті відчужувачів набувач зобов`язаний за свій рахунок поховати відчужувачів та оплатити ритуальні послуги. Відповідно до п.13 договору, цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року у справі №753/10508/18 (провадження №61-16804св21) вказано, що «тлумачення пункту\~1\~частини\~1\~статті\~755 ЦК України\~свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій». \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 року в справі №644/1566/19 (провадження №61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей\~12,81 ЦПК України\~повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач». Також суд враховує висновки, наведені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 року у справі №199/8422/17, провадження №61-12548св21, в якому в касаційному порядку переглядались судові рішення у справі за позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного із двома відчужувачами, один із яких на момент пред`явлення позову помер та було відхилено доводи касаційної скарги щодо закриття провадження по справі з цих підстав. Так, у вказаній постанові Верховним судом було зазначено, що: «Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт\~6\~статті\~3 ЦК України). \~ \~ \~ \~Тлумачення як статті\~3 ЦК України\~загалом, так і пункту\~6\~статті\~3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Солідарні (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття\~541 ЦК України). Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним (абзац 3 частини\~2\~статті\~746 ЦК України). Майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується (частина\~1\~статті\~747 ЦК України). Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача (частина\~1\~статті\~757 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавець передбачає смерть відчужувача як підставу для припинення договору в тому разі, якщо відчужувач один і на його стороні відсутня множинність осіб. Натомість, у разі смерті одного із співвідчужувачів при їх множинності, з урахуванням принципу розумності, договір довічного утримання (догляду) не припиняється, а відповідно зменшується лише обсяг зобов`язання набувача (співнабувачів)». Як зазначила позивачка та не спростовано відповідачкою [PERSON] , після укладення договору від 26.12.2012 року, остання свої зобов`язання, встановлені п.6 договору, не виконувала, відчужувачів матеріально не забезпечувала, догляду не здійснювала. Після смерті [PERSON] [INFO] у відповідності до умов п.9 договору похованням не займалась. Згідно долучених до позову медичних документів вбачається, що [PERSON] , якій на теперішній час виповнилось 85 років, має ряд хронічних захворювань, що потребують періодичного лікування. Проте, відповідачка необхідного догляду за позивачкою не здійснювала, допомоги у лікуванні не надавала. 05.11.2020 року [PERSON] було укладено договір про надання соціальних послуг з КП «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» ДМР. Факт невиконання [PERSON] договору довічного утримання підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також суд враховує, що згідно витребуваної судом інформації з ДПС України встановлено, що 14.03.2022 року [PERSON] виїхала за межі України та станом на 24.05.2023 року до України не поверталась. Вказане додатково підтверджує невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по догляду в передбаченому договором обсязі починаючи з 14.03.2022 року. \~ \~ \~ \~ Таким чином, встановивши факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання, як в частині матеріального утримання, так і в частині забезпечення належного догляду, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.ст.610,611,755 ЦК України правових підстав для задоволення позовних вимог та розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання від 26.12.2012 року, а також скасування накладеної на підстави цього договору заборони щодо квартири [ADDRESS] та державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачкою [PERSON] . \~ \~ \~ \~З витребуваних судом матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] вбачається, що за життя останній заповіт не складав, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановлені законом порядок та строки є позивачка [PERSON] , якій постановою нотаріуса 24.05.2023 року було відмовлено в оформленні спадкових прав на частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] до укладення договору довічного отримання, оскільки право власності на цю частину на підставі вказаного договору було зареєстроване за відповідачкою. За вказаних обставин, застосовуючи правові наслідки розірвання договору довічного утримання, передбачені ст.756 ЦК України, а також враховуючи положення ст.ст.1218,1223,1261,1268-1270 ЦК України, слід визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м, що належала їй та була передана за договором довічного утримання, який розірвано, а також право власності на іншу частину вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] . Враховуючи підстави та предмет пред`явленого позову, понесені позивачкою по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 14022 грн. 80 коп., витрат на правову допомогу в сумі 40000 грн., а всього судові витрати в сумі 54022 грн. 80 коп., стягнути на її користь з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved