Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

02.11.2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] до відповідача ФОП [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача суму грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 120 000,00 грн., неустойку у розмірі 37 120,00 грн. та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.02.2022 року ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 03/02 від 22.02.2022 року. Згідно з п. 1.1. Договору №03/02 від 22.02.2022 року, продавець зобов`язався виготовити, доста\-вити та установити комплект корпусних меблів в гардеробну кімнату згідно наданих ескізів. За умовами п. 2.1. Договору, загальна договірна вартість товару, згідно калькуляції, складає 232 000,00 грн. Крім того, згідно з п. 2.2. Договору, після підписання Договору Покупцем вноситься аванс в розмірі 50% від загальної вартості або 116 000,00 грн. Згідно з п. 3.1. Договору, Продавець зобов`язався виконати умови цього договору після здійснення пе\-редплати згідно договору, але не пізніше 10.05.2022 року. Разом з тим, 22.02.2022 року на виконання умов п. 2.2. Договору, Покупець передала Продавцеві готівкою гро\-шові кошти в загальній сумі 120 000,00 грн., що підтверджується розпискою продавця [PERSON] на Договорі №03/02 від 22.02.2022 року, в якій він зазначив про отримання авансу. Однак, Продавець ФОП [PERSON] грубо порушив взяті на себе зобов`язання, і станом на 18.10.2022 року свого обов`язку з виготовлення, доставки та установленні комплекту корпусних меблів в гардеробну кімнату не виконав. Таким чином, продавець не приступив до виконання своїх зобов`язань, чим грубо порушив умови До\-говору № 03/02 від 22.02.2022 року. Оскільки відповідач не розпочав роботу своєчасно, а її закінчення у встановлений в Договорі строк стає явно неможливим, позивач вирішила скористатись своїм правом на відмову від договору, що передбачене ч. 2 ст. 849 ЦК України. Так, 18.10.2022 року від імені позивача на адресу відповідача засобами поштового зв`язку було напра\-влено письмове Повідомлення про розірвання Договору № 03/02 від 22.02.2022 року з вимогою про повернення авансу та сплату неустойки у 7-денний строк. Зазначеним повідомленням позивач поінформувала відповідача про відмову від Договору № 03/02 від 22.02.2022 року та про його розірвання в односторонньому порядку з 18.10.2022 року. Разом з повідомленням про розірвання договору, позивач просила відповідача повернути їй 120 000,00 грн., які він отримав 23.02.2022 року в якості авансу за Договором № 03/02 від 22.02.2022 року, а також сплатити неустойку за прострочення виконання зобов`язання за пе\-ріод з 11.05.2022 року по 18.10.2022 року, тобто за 160 днів прострочення в розмірі 37 120,00 грн.(232000,00 грн. х 0.1% / 100% х 160 днів = 37120, 00 грн.) У зв`язку з викладеним позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 253, 546, 549, 551, 611, 612, 842, 1212 ЦК України, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та неустойки. Призначено судове засідання. 03.01.2023 року на адресу суду від представника відповідача ФОП [PERSON] - адвоката Гордієнко А.Г. надійшли письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 17.05.2023 року, залишені без задоволення. В подальшому 13.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача ФОП [PERSON] - адвоката Гордієнко А.Г. надійшов відзив на позов, в якому остання зазначила, що ФОП [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність відповідно до законодавства України, зокрема, веде діяльність з виготовлення, доставки та установки корпусних меблів. Юридичною адресою ФОП [PERSON] є [ADDRESS] , натомість саме виробництво меблів та інших агрегатів знаходилось за адресою: [ADDRESS]. Дане приміщення знаходиться у власності відповідача, що підтверджується Договором дарування будинку від 17.02.2017 року. Так, 22.02.2022 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір №03/02 від 22.02.2022 року. Предметом Договору є виготовлення, доставка та установка комплекту корпусних меблів в гардеробну кімнату згідно наданих ескізів (п. 1.1. Договору). Загальна вартість товару відповідно до калькуляції складає: 232 000,00 грн. Після підписання договору Покупцем вноситься аванс в розмірі 50 % від загальної вартості або 116 000,00 грн. (п. 1.1., 1.2. Договору). Разом з тим, 23.02.2022 року покупець передала продавцю в якості авансу відповідно до Договору 120 000,00 грн., про що є відмітка наприкінці тексту Договору за підписом Продавця ФОП [PERSON] . Загальновідомо, що 24.02.2022 року розпочалося широкомасштабне вторгнення російської федерації на територію України, що стало підставою введення військового стану. На території м. Харків велись активні бойові дії, місто потерпало від обстрілів, в результаті чого гинули люди, руйнувалися житлові будинки, адміністративні будівлі та інші приміщення. Отже розпочати виготовлення меблів за Договором в строк не було можливим. 23.04.2022 року приміщення, де вироблялися меблі відповідачем за адресою: [ADDRESS] , зазнало руйнувань внаслідок попадання ворожих снарядів. Приміщення було частково пошкоджено, виробляти замовлення в ньому стало неможливо. Після часткового відновлення приміщення, в подальшому в нього знову влучив бойовий снаряд, який завдав ще більших руйнацій (пошкодження зафіксовано через офіційний портал «Дія»). Крім того, як зазначено у відзиві, відповідач за час військового стану двічі був прооперований у зв`язку з хворобою серця, отримав інвалідність 3 групи. На даний час відповідачем робиться все можливе для відновлення виробничого цеху та поновлення виробничої діяльності. Дані факти неодноразово повідомлялися позивачу, яка не заперечувала проти цього, про що свідчить додана до справи переписка. Отже відповідач не відмовляється від виконання замовлення за Договором як тільки це стане можливим. Натомість позивач бажає розірвати Договір №03/02 від 22.02.2022 року, про що свідчить відповідне повідомлення від 18.10.2022 року, направлене на адресу відповідача, копія якого також наявна в матеріалах справи. Однак пунктом 3.5. Договору передбачено, що в разі відмови покупцем від товару не з вини продавця, сплачений ним аванс не повертається. В даному випадку покупець відмовляється від товару за Договором та бажає його розірвати, а відповідач стверджує, що виконання Договору №03/02 від 22.02.2022 року не відбулося у строк не з його вини, а в результаті форс-мажорних обставин, що підтверджуються розміщеним на офіційному веб-сайті листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, а також наданими до цього відзиву документами щодо руйнування виробничого цеху та поясненнями відповідача. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 120 000,00 грн., що фактично є авансом за Договором №03/02 від 22.02.2022 року, а також стягнення неустойки в розмірі 37 120,00 грн. за порушення зобов`язання - задоволенню не підлягають. 16.03.2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Караченцева Ю.Л. надійшли письмові пояснення на позов, в подальшому останній 20.09.2023 року позив відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. 07.03.2023 року ухвалою суду клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Гордієнко Альони Геннадіївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/3425/22 за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та неустойки - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача [PERSON] адвокату Гордієнко Альоні Геннадіївні за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за наступними реквізитами: [INFO] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Караченцев Ю.Л. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 41 450,00 грн., надавши відповідні докази на підтвердження вказаних витрат. Представник відповідача ФОП [PERSON] - адвокат Гордієнко А.Г. в судовому засіданні не заперечувала факт отримання ФОП [PERSON] 120000 грн. від позивача, а також визнала, що на даний час вказана сума не повернута відповідачем позивачу, оскільки відповідач не відмовляється виконати договір. Між тим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Також адвокат Гордієнко А.Г. просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.02.2022 року між ФОП [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено Договір № 03/02 (а.с. 7-9). Згідно з п. 1.1. предметом договору є те, що продавець зобов`язався виготовити, доста\-вити та встановити комплект корпусних меблів в гардеробну кімнату згідно наданих ескізів. Відповідно до п. 2.1. договору, загальна вартість товару згідно з калькуляцією, що додається, складає 232 000,00 грн. До вартості не входить ціна ручок. Згідно з п. 2.2. після підписання договору покупцем вноситься аванс в розмірі 50% від загальної вартості або 116 000,00 грн. Відповідно до п.2.3 після надання покупцю його виробу в п`ятдесяти відсотковій готовності (фрезеровки, різні панелі) покупець сплачує ще 20 відсотків від вартості договору або 46000 грн. Згідно з п.2.4 залишок суми в розмірі 70000 грн. покупець зобов`язується сплатити за фактом монтажу товару на об`єкті за адресою. Також відповідно до п.2.5 договору продавець проводить доставку товару на об`єкт та його встановлення. Розділом 3 договору визначена відповідальність сторін. Так, згідно з п. 3.1. договору, продавець зобов`язується виконати умови даного договору,, після здійснення передплати згідно договору, але не пізніше 10.05.2022 року. Відповідно до п. 3.5 договору у разі відмови покупця від товару, не з вини постачальника, внесений ним аванс не повертається. Пунктом 3.5 визначено, що у разі прострочення постачання з вини продавця, він сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочення, що складає 36,5 % річних. Договір підписано продавцем і покупцем, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. 23.02.2022 року на виконання умов п. 2.2. Договору, покупець передала продавцю 120 000,00 грн., що підтверджується розпискою продавця [PERSON] на Договорі №03/02 від 22.02.2022 року, де він зазначив про отримання авансу в зазначені вище сумі (а.с. 9). В судовому засіданні представник відповідача визнала, що вказана сума [PERSON] відповідачем не поверталась. 18.10.2022 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача ФОП [PERSON] засобами поштового зв`язку було напра\-влено письмове повідомлення про відмову від Договору № 03/02 від 22.02.2022 року та про його розірвання в односторонньому порядку з 18.10.2022 року з вимогою у 7-денний строк з дня отримання повідомлення повернути їй 120 000,00 грн., які ФОП [PERSON] отримав 23.02.2022 року в якості авансу за Договором № 03/02 від 22.02.2022 року, а також сплатити [PERSON] неустойку за прострочення виконання зобов`язання в пе\-ріод з 11.05.2022 року по 18.10.2022 року в розмірі 37 120,00 грн. (а.с.10-12). Отримання даного повідомлення відповідачем не заперечувалось і підтверджується скріном відповіді, в якій відповідач вказав, що не відмовляється від виконання замовлення за Договором, однак це стане можливим лише після відновлення виробничого цеху, який пошкоджено в результаті обстрілу. Також відповідач повідомив, що переніс дві операції на серці та отримав інвалідність (а.с. 15). Суду надана копія медичної документації, яка свідчить про знаходження відповідача [PERSON] на стаціонарному лікуванні, перенесені операції на серці, а також копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №614116 від 14.04.2022 року про присвоєння третьої групи інвалідності [PERSON] (а.с.61-65). Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування будинку від 17.02.2017 року належить житловий будинок літ А-2 за адресою: [ADDRESS] (а.с.50). Вказаний будинок пошкоджено внаслідок агресії рф, пошкодження зафіксовані через офіційний портал «Дія», що підтверджується відповідним повідомленням, актом та фототаблицями (а.с.51-59), а також Актом комісійного обстеження від 01.11.2023 року. Як зазначено у відзиві, саме за вказаною адресою відповідач здійснював виготовлення меблів, що не спростовано позивачем відповідними доказами. Згідно повідомлення на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України, остання підтвердила і засвідчила, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, отже зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.60). Докази стосовно того, що [PERSON] є волонтером (а.с.66-67), а також 08.08.2022 рокузаснував та зареєстрував компанію ТОВ «ЗАХІД ОІЛ ТРЕЙД» (ЄДРПОУ 44738853, адреса: [ADDRESS] (а.с.78-79) суд вважає неналежними, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування за даним позовом. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1, 2 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Згідно з ч. 1, 2 ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. В даному випадку, укладений сторонами договір також має ознаки договору підряду, передбачені ст. 837 ЦК України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Згідно зі ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За змістом ст. 173 ГК України, яка кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зо\-бов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну цю господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати ро\-боту, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) - це надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зо\-бов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України). Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодо\-вується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид поза\-договірних зобов`язань виникає за наявності сукупності умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст. 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17. За таких обставин, відмова замовника від договору згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, є підставою для стягнення суми авансу (сплаченого однією стороною у припиненому зобов`язанні) згідно приписів ст. 1212 ЦК України. На території України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан. Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, та від 21.11.2022 року затверджених Законами України, продовжено строк дії воєнного стану. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] 22.02.2022 року, тобто фактично напередодні введення військового стану, укладено договір, який має ознаки договору купівлі-продажу та підряду. За договором ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити та доставити позивачу комплект корпусних меблів до 10.05.2022 року, отримав аванс у розмірі 120000,00 грн., однак не приступив до виконання договору, що визнано представником відповідача в судовому засіданні та заявах по суті справи. У зв`язку з даними обставинами позивач [PERSON] скористалась своїм правом і після закінчення строку договору відмовилась від нього в односторонньому порядку. Сума авансу не повернута позивачу, що порушує права останньої, оскільки вказані гроші зберігаються відповідачем на даний час без достатньої правової підстави і підлягають поверненню. Між тим судом встановлено, що обставини, які заважали ФОП [PERSON] приступити до виконання зобов`язання та виконати його в передбачений договором строк, є форсмажорними, що достатніми і належними доказами підтверджено відповідачем, і є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 37 120,00 грн. задоволенню не підлягають. Однак, настання обставини непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставно збережені кошти. А відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 120 000,00 грн., підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 15.10.2022 року між [PERSON] з одного боку та адвокатом Караченцевим Ю.Л. був укладений договір №01/15-10-2022 про надання правничої допомоги (а.с.104-106). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.05.2023 року [PERSON] сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 41 450,00 грн. (а.с.110), яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 15.10.2022 року та підтверджується актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду (а.с.107-109). Заперечення з боку представника відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу обґрунтовані лише невизнанням позовних вимог. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 76,37%, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно задоволеним вимогам , і вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 31 655,00 грн., які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. Окрім того, задовольняючи позовні вимоги на 76,37% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 199,93 грн.

Outcome: partial