Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач АТ «Кредобанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-262441 від 10.02.2020 станом на 08.05.2023 у розмірі 564607,07 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 8469,12 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 56460,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-262441, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 500000,00 грн строком кредитування до 07.02.2025 зі сплатою відсотків за процентною ставкою 35% річних, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит,сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. На виконання умов договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором тривалий час не виконує. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № CL-262441 від 10.02.2020 станом на 08.05.2023 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 564607,07 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 393625,54 грн; заборгованості за відсотками - 170981,53 грн. 24.05.2023 представник банку звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, 13.06.2023 досудова вимога повернулась відправнику за закінченням терміну зберігання. Представник позивача зазначив, що у даній справі позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8469,12 грн, а також заявлено вимогу про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 56460,70 грн (10% ціни позову за договором). 08.08.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.58-59). 28.09.2023 ухвалою суду відкладено судове засідання по справі у зв`язку з поданням відповідачем до суду 26.09.2023 заяви про відкладення розгляду справи, в якій остання зазначала про необхідність ознайомлення з матеріалами справи та потребу відповідача заздалегідь подати до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.69, 72-73). Представник позивача адвокат Павленко С.В., який діє на підставі довіреності (а.с.53), подав до суду клопотання, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.66,79). Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання повторно не з`явилася. У поданому до суду клопотанні, сформованому в системі «Електронний суд» 26.11.2023, відповідач просила відкласти судове засідання , яке призначено на 28.11.2023, посилаючись на її відсутність на території України. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). За правилами статті 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У частинах 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість подати заяву про розгляд справи у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних. Відповідач відзив на позовну заяву разом з доказами , за наявності заперечень проти позову до суду не подавала, з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не зверталась, доказів на підтвердження відсутності в неї технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надала, своїм правом брати участь у судовому процесі через представника, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, не скористалась. Крім того, суд наголошує, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість користувачам відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу отримувати інформацію про процесуальні документи у справі. Клопотання про відкладення розгляду справи сформовано відповідачем [PERSON] в системі «Електронний суд», отже відповідач зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» та має доступ до електронної справи № 639/4316/23, по якій всі наявні документи переведені в електронну форму, що надає відповідачу можливість ознайомитися з матеріалами справи. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з частиною 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Отже, враховуючи наведене, категорію справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, термін перебування справи в провадженні суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 223 ЦПК України, щодо відкладення або оголошення перерви у судовому засіданні 28.11.2023. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 28.11.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 10.02.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-262441, за умовами якого банк зобов`язується передати у власність позичальника грошові кошти у розмірі 500000,00 грн строком кредитування на 60 місяців до 07.02.2025. За користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 35% річних. Позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5 кредитного договору на наступні цілі та за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 308340,58 грн на поточний рахунок позичальника [NUMBER] ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Кредобанк» по кредитному договору CL-181929 від 08.04.2019 в сумі 191659,42 грн на рахунок [NUMBER] . Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до договору). Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 17895 грн щомісячно, кожного останнього частила відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу, щомісячні платежі з 10.02.2020 до 07.02.2025 погашаються в однаковому порядку (а.с.28-30). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № CL-262441 від 10.02.2020 банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси, що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 7678145 від 10.02.2020 на суму 308340,58 грн та № 7678133 від 10.02.2023 на суму 191659,42 грн та випискою по особовим рахункам з 10.02.2020 по 23.05.2023 (а.с.8-27). Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, в зв`язку з чим, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 08.05.2023 за договором кредиту № CL-262441 від 10.02.2020 наявна заборгованість у розмірі 564607,07 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 393625,54 грн; заборгованості за відсотками - 170981,53 грн(а.с.6-7). 24.05.2023 АТ «Кредобанк» направив [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 16.05.2023, яка залишена відповідачем без реагування (а.с.38-44). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не виконала умови кредитного договору, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, отже позовні вимоги, які ґрунтуються на умовах договору та закону, підлягають задоволенню в повному обсязі. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 8469,12 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 8469,12 грн. Окрім того, представником позивача адвокатом Павленком С.В. заявлено вимогу про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 56460,70 грн (10% ціни позову за договором). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, вказаний позов було подано шляхом його направлення до суду засобами поштового зв`язку, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надана копія витягу з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і Право» в особі директора Король-Єгорової Є.В., що не містить відомостей про те, що даний договір укладений саме у зв`язку з розглядом даної справи, інформації про гонорар адвоката Павленка С.В. у зв`язку з розглядом даної справи (а.с.51-52). Будь-яких інших доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу саме у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 56460,70 грн, стороною позивача суду не надано, а тому у стягненні цих витрат слід відмовити.

Outcome: approved