Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що [PERSON] приходиться їй дочкою, вони проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа ніде не працює. [PERSON] потерпає від насильства зі сторони дочки [PERSON] , поведінка якої негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після скандалів, сварок та погроз з боку дочки [PERSON] заявниця боїться перебувати з нею в одному приміщенні та й взагалі спілкуватися, щоб не наразитися на агресію. Дочка кричить на неї, обзиває нецензурними словами, принижує, що в силу похилого віку [PERSON] та вкрай незадовільного стану здоров`я (вона погано пересувається, без сторонньої допомоги обійтися не може), дуже негативно впливає на неї, а саме на її психологічний стан та самопочуття. Після, таких протиправних дій кривдника [PERSON] погано почувається фізично, з огляду на сукупність хронічних захворювань від яких потерпає заявниця, та які загострюються з огляду на її вкрай негативний психологічний стан, зумовлений саме діями кривдника. [PERSON] зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату, дочка [PERSON] не змінила своєї поведінки . 11 жовтня 2023 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №304763 терміном на 3 доби, з тих підстав, що остання вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, відносно матері [PERSON] . Як наслідок вчинених протиправних дій відносно заявниці дочкою [PERSON] на підставі постанови Тернопільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2023 року (справа 607/20007/23) останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Отже, 11 жовтня 2023 року під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза життю та здоров`ю [PERSON] . Заявниця вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, а саме насильства психологічного характеру у формі словесних образ, приниження честі та гідності та фізичного характеру у формі шарпання, штовхань, а отже я є постраждалою від домашнього насильства. Вчинене кривдником домашнє насильство викликало у [PERSON] побоювання за свою безпеку та психологічне здоров`я . Відтак, вона як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків потребую захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, з огляду на сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, [PERSON] вважає що до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із заявницею, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Ухвалою судді від 17 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/22640/23. Постановлено розгляд справи проводити з в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала та просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Додатково пояснювала, що її сварки із [PERSON] тривають давно, однак вона терпіла таку поведінку дочки доки могла. 11 жовтня 2023 року під час чергової сварки з [PERSON] , остання висловлювала словесні образи в сторону заявниці, шарпала та штовхала. Стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона не змогла більше терпіти образи дочки та викликала працівників поліції. Після приїзду працівників поліції та видачі [PERSON] термінового заборонного припису, остання старалася його виконувати, сварки на деякий час припинилися. Водночас, [PERSON] вважає, що така поведінка дочки є тимчасовою, а тому просить суд видати обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак про день та час слухання справи повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] , згідно відмітки у паспорті громадянина України, зареєстрована у [ADDRESS] . 11 жовтня 2023 року поліцейським Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника серії АА № 304763, яким [PERSON] у зв`язку із тим, що вона вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно [PERSON] , заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою строком на 3 доби з 11 год. 40 хв. 11 жовтня 2023 року до 11 год. 40 хв. 14 жовтня 2023 року. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/20007/23 від 20 жовтня 2023 року встановлено, що 11 жовтня 2023 року о 10 год. 20 хв. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері [PERSON] , а саме: висловлювала словесні образи, принижувала честь і гідність, шарпала за ліву руку та штовхнула, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, чим порушила п. 3 14, 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, пояснення [PERSON] , проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , яка заявниці приходиться дочкою, неодноразово вчиняла сварки за місцем їх спільного проживання. 11 жовтня 2023 року під час чергової сварки [PERSON] викликала працівників поліції та стосовно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/20007/23 заінтересовану особу притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.Дії [PERSON] полягали у висловлюванні словесних образ, шарпанні та штовханні. Всі ці дії в сукупності, а також обставини, на які посилається заявниця, вказують на ризик, що заінтересована особа продовжуватиме вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] , що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявниці та під час дослідження письмових доказів. Протиправна поведінка [PERSON] щодо [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які мають бути співмірними із побоюваннями постраждалої особи знову стати жертвою домашнього насильства. З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк 2 (два) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] , [INFO] ,вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Підстав обмежувати заінтересовану особу у спілкуванні із заявницею суд не вбачає, адже із пояснень [PERSON] у судовому засіданні, стало відомо, що [PERSON] на даний час перебуває у Республіці Польща, поїхала туди більше тижня назад, телефонувала матері та повідомила, що до кінця грудня повернеться в Україну. Суд вважає, що встановлені вище заходи тимчасового обмеження прав кривдника [PERSON] , їх строк, є достатніми для запобігання домашньому насильству, яке вчинялося заінтересованою особою стосовно заявниці. На підставі викладеного,

Outcome: partial