Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 25.04.2023 звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.12.2012 станом на 09.02.2023 у розмірі 41442,02 грн, пославшись на таке: [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 19.12.2012. При підписанні анкети-заяви Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви що підтверджено її підписом про ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом Банка про їх затвердження. Заявою Відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які надані були їй у письмовій формі. Одночасно із свідченням приєднання Відповідачки до Угоди, дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Згідно з ч.ч.1,2 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000,00 грн. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.2.3., 2.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідачка при укладенні Договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та на його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.51. Договору короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Пунктом 1.3.2.3. Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки, передбачені п.1.3.1.9., 1.2.3. Договору. У рази незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п.2.1.5.4. Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася, зокрема повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме - п.2.1.12.3.; на підставі п.2.1.5.5. погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно з п.2.1.12.7.2. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.12.6. Договору). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п.2.1.12.6.2. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.п.2.1.12.11. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 згідно з п.2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку із значними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідачка станом на 09.02.2023 має заборгованість 41442,02 грн, яка складається з: 33792,56 грн заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 7649,46 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховані комісії. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає вимоги позивача надуманими і такими, що не відповідають закону, а пред`явлений позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке: 1) Порядок виникнення та закінчення певного кола правовідносин. Згідно із заявою [PERSON] №б/н від 19.12.2012 видано картку № [NUMBER] , строк дії якої за довідкою банку становить до 01.03.2016. За змістом пунктів 2.3., 2.4., 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30.04.2010 №223, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі договір). Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Окремим підтвердженням того, що кредитна лінія встановлювалася тільки щодо карткового рахунку на картку № [NUMBER] , є довідка банку «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки», з якого вбачається, що кредитні відносини розповсюджувалися виключно на картку № [NUMBER] . Письмового договору між банком та [PERSON] про встановлення кредитного ліміту на платіжні картки № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 25.10.2019 зі строком дії по 10/23; № [NUMBER] від 28.09.2021 зі строком дії по 07/25, заяв на видачу кредитів, підписаних Відповідачкою, матеріали справи не містять. Отже, обставини щодо перевипуску кредитної платіжної картки № [NUMBER] із видачею кредитних карток № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 25.10.2019 зі строком дії по 10/23; № [NUMBER] від 28.09.2021 зі строком дії по 07/25 не встановлені, а тому можна дійти висновку про те, що кінцевий строк кредитування у справі становить до 01.03.2016, що відповідає строку дії картки № [NUMBER] . Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 01.03.2016 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Необґрунтованими вважає також вимоги банку про нарахування та стягнення неустойки й комісії після 01.03.2016, з огляду на таке. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку та комісію припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18 від 31 жовтня 2018 року). Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 01.03.2016, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 01.03.2016 інших платежів за кредитом. Кредитор звернувся до суду із позовом у 2023 році, тобто поза строком позовної давності, а тому, вважає, наявні обґрунтовані обставини для відмови у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 03.06.2020 року у справі №569/13606/17-ц. Зауважила, що за заявою [PERSON] б/н від 19.12.2012 відсутня відмітка про те, що клієнта було повідомлено під розпис із правилами та тарифами банку, так само, як відсутня сума погодженого кредитного ліміту. Відповідно до п 2.5 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30.04.2010 року №223, емітент зобов`язаний забезпечити наявність у договорі таких умов: А) порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо). Б) ліміти за операціями з використанням спеціального платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих у спеціальному платіжному засобі. З наведеної вище норми вбачається, що при підписанні заяви у разі видачі спеціального платіжного засобу у вигляді картки за дебетово-кредитною або кредитною схемою істотними умовами є як порядок кредитування, так і ліміти, вказані в договорі (заяві). Таким чином заява [PERSON] взагалі не передбачала кредитних відносин, тож у зв`язку з відсутністю кредитних відносин у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 2) Одностороння зміна відсоткової ставки не допускається. Відповідно до змісту Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", відсоткова ставка на прострочену суму заборгованості встановлювалася на рівні 7% річних. Виходячи зі змісту Позовної заяви, Позивач з власної ініціативи встановив Відповідачу відсоткову ставку на прострочену заборгованість на рівні 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна голд". У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягає визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Жодних належних та допустимих доказів того, що між Позивачем та Відповідачкою було погоджено порядок підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку за ініціативою Позивача. А тому, Позивач без повідомлення Відповідачки підвищив розмір відсоткової ставки з власної ініціативи, що прямо заборонено діючим законодавством України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 25.11.2019 у справі № 727/6738/16-ц. 3) Щодо кредитних процентів та права їх нарахування. За приписами абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, аргументи Позивача про те, що на підставі ст.599 та ч.4 ст.631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, є такими, що не можуть бути прийняті до розгляду. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Факт пропуску Позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з Відповідачки заборгованості за кредитом можна встановити за матеріалами справи. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право Позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення Позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право Позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога Позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. 4) Окремо зауважила на тому, що часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності: Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. Викладена правова позиція також збігається із позицію колегії суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.06.2020 у справі №640/18354/14-ц. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 30.05.2018 у справі №161/20278/14-ц. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За частиною 2 статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. Просить суд у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19 грудня 2012 року у розмірі 41442,02 грн відмовити (а.с.151-154). 16.10.2023 представником відповідачки [PERSON] подана заява, в якій він просить: 1. Застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові; 2. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19 грудня 2012 року у розмірі 41442,02 грн відмовити за спливом строку позовної давності. 03.11.2023 позивачем поданий «Відзив на заяву про застосування строків позовної давності», прийнятим судом в частині, в якій заперечені доводи сторони відповідачки щодо позовної давності, в якому зауважено на такому: Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж, визначений чітко в грошових одиницях ануїтет, тощо. Відповідно за даним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа № 6-61цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07/25. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідачки до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідачка посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зауважив, що з виписки по рахунку вбачається, що Відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідачка знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматися судом до уваги. Одночасно стаття 526 ЦК України наголошує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час Відповідачка належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні заяви Відповідачки про застосування строків позовної давності. Судовою ухвалою від 30 серпня 2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено; заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2023 року у цивільній справі №233/1864/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором» скасовано; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, залишивши клопотання сторони відповідачки про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без задоволення; справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.132-133, 138-141). Представниця позивача АТ КБ «Приватбанк» Коробська Н. С. у судовому засіданні позов підтримала за наведених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив за підстав, наведених у поданих стороною відповідачки заявах по суті справи, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувавши, зокрема позовну давність. З`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що 19.12.2012 [PERSON] була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою заявниця, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання оформити на своє ім`я Карту «Універсальна», погодившись із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також з Тарифами складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами (а.с.38). З 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк»). Згідно з Паспортом споживчого кредиту, підписаного [PERSON] 28.09.2021, цей Паспорт містить такі положення, як зокрема: «Строк договору»: 12 місяців з пролонгацією; «Строк кредитування»: 12 місяців з пролонгацією, пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); «Мета отримання кредиту»: споживчі потреби; «Спосіб та строк надання кредиту»: безготівковим шляхом (на картковий рахунок); «Процентна ставка у пільговий період»: 0,00001% річних; «Процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних»: 42% за карткою «Універсальна»; «Базис розрахунку процентної ставки»: фактична кількість днів; «Тип процентної ставки»: фіксована; «Порядок зміни змінюваної процентної ставки»: змінюваної ставки не має; «Кількість та розмір платежів, періодичність внесення»: повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, в т.ч. за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта, - шляхом внесення Клієнтом коштів в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; «Процента ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних»: 84,00% за карткою «Універсальна» (а.с.39-43). Згідно з наданою позивачем «Довідкою» між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки: [NUMBER] , датою відкриття 19.12.2012, строком дії 03/16; [NUMBER] , датою відкриття 01.11.2015, строком дії 10/19; [NUMBER] , датою відкриття 25.10.2019, строком дії 10/23; [NUMBER] , датою відкриття 28.09.2021, строком дії 07/25 (а.с.37). Як убачається з Довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н)» позичальниці з 19.12.2012 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, який 19.12.2012 змінений 600,00 грн, з 30.12.2012 2000,00 грн, з 07.02.2013 4000,00 грн, з 02.07.2013 9100,00 грн, з 28.10.2020 14000,00 грн, з 29.04.2021 19000,00 грн, з 25.08.2021 29000,00 грн, з 28.09.2021 34000,00 грн, з 10.12.2021 41000,00 грн, з 07.09.2022 35493,38 грн, з 19.09.2022 35493,38 грн, з 30.09.2022 - 35493,38 грн, з 28.10.2022 - 35493,38 грн, з 08.11.2022 - 35493,38 грн, з 22.11.2022 - 35493,38 грн, з 05.12.2022 - 35493,38 грн, з 16.12.2022 - 35493,38 грн, з 26.12.2022 0,00 грн (а.с.36). Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходив з такого: Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055\~ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір,\~в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній як на час підписання відповідачкою Анкети-заяви 19.12.2012, так і на час підписання відповідачкою Паспорту споживчого кредиту 28.09.2021 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи позовні вимоги, просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальниця), заборгованість за процентами, яка утворилася станом на 09.02.2023. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір\~і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору, а також на Виписку по рахунку відповідачки. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження\~№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням наведеного матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Отже, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Разом з тим, на підтвердження того факту, що відповідачка отримала кредитні кошти, а в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто неналежним чином виконувала умови кредитного договору, позивачем надана Виписка за договором № б/н за період 19.12.2012-11.02.2023 (а.с.20-35). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судом), виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за картковим рахунком є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту. Цим доказом\~підтверджений наданий\~позивачем розрахунок\~заборгованості в\~частині вимоги\~заборгованості за\~простроченим тілом\~кредиту у розмірі 33792,56 грн станом на 09.02.2023 (а.с.6-19). Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що, по-перше, визначення складових за цим розрахунком підтверджені Випискою по рахунку відповідачки (а.с.20-35), і, по-друге, цей розрахунок стороною відповідачки не спростований. При цьому суд не приймає доводи сторони відповідачки щодо того, що обставини на підтвердження перевипуску кредитної платіжної картки № [NUMBER] із видачею кредитних карток № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 01.11.2015 зі строком дії по 10/19; № [NUMBER] від 25.10.2019 зі строком дії по 10/23; № [NUMBER] від 28.09.2021 зі строком дії по 07/25 позивачем не доведені, а тому кінцевий строк кредитування у справі становить до 01.03.2016, що відповідає строку дії картки № [NUMBER] , з огляду на таке: Користування відповідачкою кредитними коштами позивача з поточного рахунку, для якого відкрито кредитні картки підтверджено Випискою по рахунку відповідачки, «Довідкою» про надання [PERSON] кредитних карток [NUMBER] , датою відкриття 19.12.2012, строком дії 03/16; [NUMBER] , датою відкриття 01.11.2015, строком дії 10/19; [NUMBER] , датою відкриття 25.10.2019, строком дії 10/23; [NUMBER] , датою відкриття 28.09.2021, строком дії 07/25, і ця обставина стороною позивачки не спростована. З огляду на строк дії відкритих відповідачці кредитних карток - 07/25, суд не приймає доводи сторони відповідачки щодо спливу строків позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України\~передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 31 липня 2025 р., тож підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. З урахуванням викладеного, обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення тіла кредиту. За наведених обставин і відповідних ним підстав, суд дістає висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 27.08.2020 станом на 14.02.2023 у розмірі 33792 грн 56 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, та про необхідність відмови у задоволенні позову в частині вимог стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7649 грн 46 коп. При цьому, суд не дає оцінки доводам сторони відповідачки щодо необґрунтованості вимоги банку про нарахування та стягнення неустойки й комісії після 01.03.2016, оскільки такої вимоги позивачем не заявлено, тож правомірність нарахування неустойки й комісії не належить до предмету доказування у даному спорі. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідачки понесені ним судові витрати по сплаті судового збору (а.с.79) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2684,00 грн, оскільки при зверненні з позовом до суду сплачений позивачем судовий збір дорівнював нижній його межі, встановленій пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою.

Outcome: partial