Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, на обгрунтування якого зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ [INFO] у с.Заводівка Березівського району Одеської області помер батько позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] розміром 4.91 га, яка розташована на масиві [NUMBER] на території Раухівської селищної ради (кол. Заводівської сільської ради) Березівського району Одесь\-кої області за цільовим призначенням: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На час смерті батько позивачки був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою була зареєстрова\-на та проживала мати позивачки - [PERSON] . Мати позивачки не заявляла про відмову від спадщини, а тому, а тому, на думку позивача, вона вважається такою, що фактично прийняла її. Не дивлячись на те, що батько склав на ім`я позивачки заповіт, яким заповів їй вищезазна\-чену земельну ділянку, вона з даного питання до нотаріуса не зверталась. Після смерті батька, а саме у квітні 2004 р. [PERSON] зазначає, що переїхала до місця проживання матері [PERSON] і стала проживати спільно з нею однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . На той час вона була одинока, з чоловіком не проживала, так як він виїхав до Молдови. До теперішнього часу зазначає, що проживає в будинку батьків. До смерті, позивач зазначає, що доглядала матір, піклувалась про неї. а коли вона не могла себе обійти, вона здійснювала постійний догляд за нею. Після смерті матері, спадкоємці першої черги, крім позивача - відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині у неї немає. \~ \~ \~ \~ Позивачка зазначає, що не заявляла про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, яка фактично прийняла спадщину після смерті батька, а тому вважається такою, що фактично прийняла її. Враховуючи наведене, позивач просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] на час відкриття спадщини та визнати за нею, [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: земельну ділян\-ку №35 розміром 4.91 га, яка розташована на масиві [NUMBER] території Раухівської селищної ради ( кол. Заводівської сільської ради) Березівського району Одеської області за цільовим призначенням: веден\-ня товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у с.Заводівка Березівського району Одеської обл. помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та копією свідоцтва про народження позивачки [NUMBER] . . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] розміром 4.91 га, яка розташована на масиві [NUMBER] на території Раухівської селищної ради (кол. Заводівської сільської ради) Березівського району Одесь\-кої області за цільовим призначенням: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний факт підтверджується Державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ОД № 047118. вида\-ним Березівською районною державною адміністрацією Одеської обл. 20.01.2004 року. На час смерті батько позивачки був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою була зареєстрова\-на та проживала мати позивачки - [PERSON] . Вказане вбачається з довідки Раухівської селищної ради №224 від 17.02.2022 року. Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спад\-кодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. 4.5 зазначеної вище статті передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матір позивачки [PERSON] , померла [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Остання не заявляла про відмову від спадщини, а тому вона вважається такою, що фактично прийняла її. У квітні 2004 р позивач зазначає, що переїхала до місця проживання матері [PERSON] і стала проживати спільно з нею однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження даних фактів подала довідку Раухівської селищної ради Березівського району№224 від 17.02.2022 року та копію облікової картки об`єкта погосподарського обліку за адресою: [ADDRESS] . Суд приймає до уваги вищезазначені докази, як належні та допустимі на підтвердження факту постійного проживання позивачки [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини після її смерті. 03.04.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Березовської О. із питань оформлення права на спадщину, що залишилась після смерті її батька [PERSON] . З відповіді нотаріуса від 03.04.2024 вих.№270/01-16 встановлено, шо останній повідомив позивача про порядок прийняття спадщини та запропонував звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави неповинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Такий висновок зроблений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 у справі № 505/2085/14-ц. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 розділу 2, глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22, розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень зазначеної Постанови, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені правовідносини також врегульовані ст.ст.\~1268;\~1269\~ч.1; 1270 ч.1\~ЦК України, зі змісту яких слідує, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов\~висновку, що позивач проживала разом\~зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини. Однак на час звернення до нотаріуса вона не мала підтвердження даного факту відповідними документами, оскільки не була зареєстрована із матір`ю за однією адресою. Нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини, однак послався на пропуск нею строку для прийняття спадщини. Позивач просить встановити факт постійного проживання зі своєю матір`ю як спадкодавцем на час відкриття спадщини. В результаті встановлення даного факту вона вправі звернутись до нотаріуса із заявою як спадкоємець, який прийняв спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Це є умовою для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину з наведених вище підстав, позивач може звернутися до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно за правилами позовного провадження. Тому позовна вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті матері на\~земельну ділянку, судовому розглядові не підлягає як передчасна. Враховуючи наведене, суд вважає, що є достатні правові підстави для встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial