Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

21.07.2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить визнати недійсним іпотечний договір від 07.02.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., зареєстрований в реєстрі за №64. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2006 року [PERSON] (позивач) уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.02.2008 року по теперішній час. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2012 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. 08.11.2013 року від фактичних шлюбних відносин позивача з [PERSON] , в них народилася дочка, [PERSON] . Неповнолітня зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.11.2013 року по теперішній час. Згодом позивач уклала шлюб з [PERSON] . Нещодавно позивачці стало відомо, що 25.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., зареєстрованого в реєстрі за №108. На підставі вказаного договору [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 979 200,00 грн, що на день передачі коштів складає 36 000,00 доларів США, зі строком повернення коштів до 31.12.2016 року. З метою забезпечення вказаного договору позики, 18.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., зареєстрованого в реєстрі за №172. Предметом іпотеки вказаного договору є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 іпотечного договору, вартість предмету іпотеки в цілому є договірною і погоджується сторонами в сумі 979 200,00 грн. 30.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., зареєстрованого в реєстрі за №58. Згідно договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 1254000,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 44 000,00 доларів США, в строк до 24.05.2017 року. 07.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., зареєстрованого в реєстрі за №64. Предметом іпотеки вказаного договору є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 іпотечного договору, вартість предмету іпотеки в цілому є договірною і погоджується сторонами в сумі 1254000,00 грн. 24.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено зміни до договору позики від 30.01.2017 року, відповідно до яких сторони договору погодили, що [PERSON] передав [PERSON] терміном до 01.11.2017 року грошові кошти у розмірі 2379700,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 89 800,00 доларів США. Згідно п. 1.3 вказаного договору саме таку суму грошових коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 01.11.2017 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а саме: до 01 червня повернути 10 000,00 доларів США, до 01 серпня - 34 900,00 доларів США, до 01 листопада - 44900,00 доларів США. 24.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір про зміни в іпотечному договорі від 07.02.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., зареєстрованого в реєстрі за №443. У вказаному договорі зафіксовані аналогічні положення щодо збільшення суми позики та порядку повернення коштів. Позивачка є дочкою іпотекодавця, [PERSON] . Про укладання вказаних договорів їй стало відомо зі слів батька у травні 2021 року, а саме після ухвалення Запорізьким апеляційним судом постанови щодо оскарження виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачка звертається до суду з позовом в інтересах своїх неповнолітніх дітей, оскільки оскаржуваний іпотечний договір укладено з грубим порушенням чинного законодавства України. На момент укладання іпотечного договору у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали неповнолітні діти позивача: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Іпотечний договір від 07.02.2017 року був укладений без відповідного дозволу органу опіки та піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку, що призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей позивача. Вказаний житловий будинок є єдиним місцем проживання для позивача та її дітей. 30.08.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи [PERSON] . Вона підтверджує, що між нею та [PERSON] було укладено договір позики від 25.02.2016 року, договір позики від 30.01.2017 року, договір зміни до договору позики від24.05.2017 року, договір про зміни до іпотечного договору від 24.05.2017 року. Позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] при укладанні правочину щодо нерухомого майна, яке є єдиним місцем проживання його неповнолітніх онуків без відома матері та згоди органу опіки та піклування, що призвело до порушення прав неповнолітніх. 01.09.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] є дідом малолітніх [PERSON] та [PERSON] , не їх опікуном, а тому на нього не поширюються обмеження, передбачені ст. 71 ЦК України та ст. 177 СК України. За таких обставин є помилковим посилання позивача на нікчемність договору іпотеки.Оскільки [PERSON] є дідом, а не батьком малолітніх, які проживають як члени сім`ї власника у спірному будинку, то при укладені договору іпотеки згода органу опіки та піклування не потребувалася. Представник позивача адвокат Аворник Л. В. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. У житловому будинку, який переданий в іпотеку, на момент укладення договору проживали та були зареєстровані двоє неповнолітніх дітей позивача. При укладанні договору відповідач [PERSON] приховав факт реєстрації малолітніх у будинку, нотаріусу була подана довідка, яка містила неправдиві відомості щодо реєстрації у будинку відповідача та його дружини. Хоча фактично у вказаному будинку мешкають [PERSON] з дружиною, позивач з чоловіком та двоє її неповнолітніх дітей. При укладенні договору іпотеки нотаріусу надавали довідку щодо зареєстрованих осіб у житловому будинку, проте у ній не було вказано інформацію про неповнолітніх осіб. Щодо підробки довідки розпочато кримінальне провадження, наразі перебуває на стадії досудового розслідування. Представник відповідача проти позову заперечував. Вказував, що норми, на які посилається позивач, передбачають обов`язки для батьків неповнолітніх осіб, але [PERSON] є дідом неповнолітніх. Твердження, що діти проживають як члени сім`є власника у будинку діда, жодним чином не підкріплено доказами, крім того що діти зареєстровані за вказаною адресою. Крім того, невідомо, чи мають батьки дітей інше житло у власності чи користуванні, оскільки діти мають право проживання за місцем проживання своїх батьків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 21.11.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 30.08.2021 від її представника надійшла заява, що вона просить розглядати справу за її відсутності з урахуванням поданих письмових пояснень. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 14.06.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , відповідача у справі, що підтверджується копію свідоцтва про народження [PERSON] , копією свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] , копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №0814/12541/2012 від 28.11.2012 року про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Згідно копії довідок про реєстрацію місця проживання за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 19.02.2008 року, [PERSON] з 19.02.2008 року, [PERSON] з 8.11.2013 року (а. с. 20 - 22 т. 1). Рішенням Запорізької міської ради №87 від 19.02.2016 було перейменовано у м. Запоріжжя вулицю Литвинова на вулицю Андреаса Валльманна. 25.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., зареєстрований в реєстрі за №108. Згідно вказаного договору позикодавець, [PERSON] , при укладенні цього договору передав у власність позичальникові, [PERSON] , терміном до 31.12.2016 року грошові кошти у сумі 979 200,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 36000,00 доларів США за встановленим сторонами курсом 1 USD= 27,2 грн. Сторони зобов`язуються у 10-денний термін, тобто до 06.03.2016 року, укласти договір іпотеки, як виконання забезпечення цього договору. 18.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., зареєстрований в реєстрі за №172. Згідно п. 1.1 цього договору, він забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики, посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 25.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №108 ( а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладенні до закінчення строку дії договору позики), за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 31.12.2016 року повернути іпотекодержателю позику у розмірі 979200,00 грн,що на день передачі складає еквівалент 36000,00 доларів США за встановленим сторонами курсом 1 USD= 27,2 грн. Згідно п. 1.2 предметом іпотеки є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.7 договору - на укладення цього договору була отримана згода дружини іпотекодавця [PERSON] 30.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., зареєстрований в реєстрі за №58. Згідно вказаного договору позикодавець, [PERSON] , при укладенні цього договору передав у власність позичальникові, [PERSON] , терміном до 24.05.2017 року грошові кошти у сумі 1254000,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 44000,00 доларів США за встановленим сторонами курсом 1 USD= 28,5 грн. Сторони зобов`язуються у 10-денний термін, тобто до 05.02.2017 року, укласти договір іпотеки, як виконання забезпечення цього договору. 07.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І., зареєстрований в реєстрі за №64. Згідно п. 1.1 цього договору, він забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики, посвідчений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 30.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №58 ( а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладенні до закінчення строку дії договору позики), за умовами якого позичальник зобов`язаний до 24.05.2017 року повернути іпотекодержателю позику у розмірі 1254000,00 грн,що на день передачі складає еквівалент 44000,00 доларів США за встановленим сторонами курсом 1 USD= 28,5 грн. Згідно п. 1.2 предметом іпотеки є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.7 договору - на укладення цього договору була отримана згода дружини іпотекодавця [PERSON] 24.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про зміни до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 30.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №58. Відповідно до вказаного договору сторони договору погодили, що [PERSON] передав у власність [PERSON] терміном до 01.11.2017 року грошові кошти у розмірі 2379700,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 89 800,00 доларів США. Згідно п. вказаного договору саме таку суму грошових коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 01.11.2017 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а саме: до 01 червня повернути 10 000,00 доларів США, до 01 серпня - 34 900,00 доларів США, до 01 листопада - 44900,00 доларів США. 24.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про зміни до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 07.02.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №63. Згідно вказаного договору п. 1.1 іпотечного договору, викласти у наступній редакції: цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики, посвідченого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 30.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №58 та договору про зміни до договору позики, посвідченого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В .І. 24.05.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №442 ( а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладенні до закінчення строку дії договору позики), укладеного між іпотекодержателем та позичальником, [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язаний до 01.11.2017 рокуповернути іпотекодержателю грошові кошти у розмірі 2379700,00 грн, що на день передачі складає еквівалент 89 800,00 доларів США. Згідно п. вказаного договору саме таку суму грошових коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 01.11.2017 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а саме: до 01 червня повернути 10 000,00 доларів США, до 01 серпня - 34 900,00 доларів США, до 01 листопада - 44900,00 доларів США. Пункт 1.3 іпотечного договору викласти у наступній редакції: вартість предмету іпотеки в цілому є договірною і погоджується сторонами в сумі 2379700,00 грн. Пункт 6.2 іпотечного договору викласти у наступній редакції: термін дії договору - до повного виконання зобов`язань позичальником за договором позики та всіма угодами до нього, але не більше ніж до 01.11.2017 року. Копію виконавчого напису, роздруківка з АСВП, копія рішення суду №334/7716/18 від 03.12.2021 року, копію постанови Запорізького апеляційного суду від 19.05.2021 суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містить обставин пов`язаних з предметом позову. Відповідно до копії відповіді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 30.09.2021 року на адвокатський запит, батьки неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , або інші особи не зверталися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, протягом 2016-2017 років із заявою про надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, в якому зареєстровані діти. Також, органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району за період з 2016 по 2017 роки не надавався дозвіл на укладення договору іпотеки щодо житлового будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , в якому зареєстровані неповнолітні [PERSON] та [PERSON] . Також, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 21.07.1999 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є дружиною відповідача [PERSON] та матір`ю [PERSON] . У 2016 році до її чоловіка звернулася сестра, [PERSON] , яка мала намір придбати собі власне житло. З цією метою вона зібралася укласти договір позики, а на забезпечення позики необхідно укласти договір іпотеки житлового будинку, в якому вони проживали. Свідок була проти передачі їх житлового будинку в іпотеку, оскільки за адресою: [ADDRESS] мешкає вона з чоловіком, а також родина дочки з онуками. Для них усіх вказаний житловий будинок є єдиним житлом. Власником вказаного будинку є [PERSON] , а свідок лише надавала згоду на укладення договору іпотеки. Збором документів для нотаріуса займалася [PERSON] , у томі числі отримувала довідку щодо зареєстрованих осіб у житловому будинку. Свідок з чоловіком були присутні лише на підписанні договору іпотеки. Також свідку відомо, що відносно [PERSON] розпочато кримінальне провадження, її викликали у якості свідка до слідчого. Про укладення іпотечного договору позивачу не розповідали, оскільки [PERSON] обіцяла, що усі гроші поверне через три місяці та це лише формальність, щоб отримати позику. Онуки у будинку мешкають постійно, на момент укладення договору також проживали. Частиною 3 ст. 17 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, їх замінюючі, не мають права без дозволу органів опіки і опікування, наданого відповідно до закону, укладати договори, що підлягають нотаріальному посвідченню і / або державній реєстрації, відмовлятися від майнових прав, що належать дитині, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і опікування здійснювати угоди відносно його майнових прав, у тому числі і відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини 2 ст. 177 СК). У ст. 12 Закону "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" вказано, що держава охороняє і захищає права і інтереси дітей при здійсненні угод відносно нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і інтересів, що охороняються законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що нікчемним є правочин у разі його вчинення без дозволу органу опіки та піклування у визначених законом випадках, зокрема за статтею 71 ЦК України, відповідно до якої опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до статей 58, 59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Зі змісту частини першої статті 71 ЦК України, частини першої статті 224 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його вчинено опікуном всупереч інтересам дитини без дозволу органу опіки та піклування, згода цього органу необхідна лише у випадку, коли дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. [PERSON] є дідом неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не їх опікуном, жоден з дітей не є власником житлового будинку, переданого в іпотеку, а тому на неї не поширюються обмеження, передбачені статтею 71 ЦК України. За таких обставин, помилковим є посилання на нікчемність договору іпотеки у зв`язку з відсутністю згоди органу опіки та піклування. Такий же правовий висновок викладено у постанові ВС КЦС №1612/2343/12 від 20.03.2019 року За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Неповнолітні діти, в інтересах яких позивач звернулася з позовом до суду, не мали та не мають права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Діти набули права користування житлом, як члени сім`ї власника - [PERSON] , та зберігають це право протягом часу перебування житлового будинку в іпотеці. За таких обставин укладення оскаржуваного іпотечного договору не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] на користування житлом - житловим будинком [ADDRESS] . Сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, якщо житлові права неповнолітніх не були порушені. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Порушення [PERSON] умов кредитного договору та в зв`язку з цим звернення відповідачем [PERSON] стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсними іпотечного договору, права неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на збереження саме цього житлового будинку як місця їх проживання. Так, відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. З таких обставин, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення житлового будинку, житлові права неповнолітніх не порушуються, оскільки відповідно до ст. 109 ЖК України встановлений обов`язок одночасно надати інше житлове приміщення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed