Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 31.10.2023 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на землю в порядку спадкування за законом та встановлення юридичного факту. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина за законом для спадкоємця [PERSON] на все належне за померлим майно, а саме : земельні ділянки. Спадщину після смерті [PERSON] , позивач прийняла, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини. Проте оформити свої спадкові права на земельні ділянки не змогла, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на таке майно та не доведено факт спільного проживання позивача з померлим, тому державний нотаріус, до якого зверталася позивачка, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача - [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив позов задовольнити. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] з 1999 року до його [INFO] за адресою [ADDRESS] . Свідок зазначила, що позивач усе необхідне додому купувала, також здійснила поховання як баби так і [PERSON] . Разом із ними у цей період проживали чоловік [PERSON] та двоє їхніх дітей. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 02.11.2023 р. відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. ІV. Фактичні обставини справи. Відповідно до довідок Тисменицької міської ради №255, № 256 №259 та № 260 від 31.08.2023 року [PERSON] та [PERSON] на день смерті постійно проживали разом із онукою [PERSON] [INFO] , з листопада 1999 року у житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть виданого 28.10.2005 року Старокривотульською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про смерть виданим 16.12.2005 року Старокривотульською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області засвідчено, що [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] у встановленому законом порядку не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] та померлого [PERSON] , про що свідчить інформаційні довідки зі Спадкового реєстру, надані нотаріусом на вимогу суду. Окрім цього, належність померлим на праві приватної власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,3567 гектарів на території Старокривотульської сільської ради доводиться копіями Державних актів на право приватної власності на землю, виданими на підставі рішення Старокривотульської сільської ради від 08.05.2001 року [PERSON] та [PERSON] V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та Земельного кодексу України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років. З оглянутих вище документів суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю більше п`яти років [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] . Даний факт також визнався відповідачем [PERSON] , який являється батьком [PERSON] . Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі поданих письмових доказів та показів свідка [PERSON] . Встановлення факту спільного проживання більше п`яти років для позивача має юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування. Щодо визнання права власності. Оскільки встановлено, що земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на праві приватної власності належали померлому [PERSON] , одну із яких спадкодавець успадкував після смерті дружини [PERSON] , та оригінали документів про право власності на які були втрачені, позивач є єдиним спадкоємцем за законом, подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, тому позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельні ділянки після смерті спадкодавця. VІІ. Судові витрати. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1 289 (одна тисяча двісті вісімдесят дев`ять) грн 99 коп.

Outcome: approved