Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

11 вересня 2023 року поштовим відправленням на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Різник Ю.С., в якій позивачі просять суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16578 гривень 00 копійок, відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10200 гривень 00 копійок, відшкодування витрат на залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1500 гривень 00 копійок, відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 17000 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 64574 гривні 00 копійок, відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 20900 гривень 00 копійок, відшкодування витрат на залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 3000 гривень 00 копійок, відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 17000 гривень 00 копійок.\~ Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25 лютого 2022 року о 15 годині 30 хвилин [PERSON] на автодорозі Н-16 102 км+700 м, керуючи транспортним засобом Mitsubishi, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota, д.н.з. [NUMBER] , та Ford, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та була завдана матеріальна шкода, чим порушив п.12.1 ПДР. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. У суді [PERSON] свою вину визнав. 22 липня 2022 року постановою Шполянського районного суду Черкаської області, яка набрала законної сили 02 серпня 2022 року, у справі №710/877/22, провадження №3/710/803/22 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Адміністративну справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Власником автомобіля Ford C-Max Trend, д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] , а власником автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №53 від 28 березня 2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford C-Max Trend, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2022 року, становить 16578 гривень 00 копійок, а згідно висновку експерта №52 від 21 березня 2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді 25 лютого 2022 року, становить 64574 гривні 00 копійок. Позивачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що їм заподіяна моральна шкода, яка оцінена [PERSON] у сумі 20900 гривень 00 копійок, а [PERSON] у сумі 10200 гривень 00 копійок, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, які вони зазнали у зв`язку з пошкодженням їхнього майна, неможливості користування власними автомобілями тривалий час в тому числі станом на день подання даної позовної заяви. За вказаних обставин, позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Різник Ю.С., звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Биченка І.Я. від 02 жовтня 2023 року, після усунення позивачами недоліків позовної заяви, відкрито провадження за вказаним цивільним позовом, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право на надіслання до суду відзиву на позовну заяву, роз`яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, а також роз`яснено відповідачу право протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали направити до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений судом вищевказаною ухвалою строк, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Зазначає, що дійсно, на другий день повномасштабного вторгнення російських окупаційних військ на територію України, тобто 25 лютого 2022 року о 15 годині 30 хвилин він керував автомобілем «Mitsubishi Outlander Sport», д.н.з. [NUMBER] , на 102 км+700 м автодороги Н-16 та скоїв зіткнення з автомобілями «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , та «Ford C-Max Trend», д.н.з. [NUMBER] , що належать позивачам, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності закрито по закінченню строків, передбачених ст.38 КУпАП, при цьому вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди він визнав повністю. Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність керованого ним автомобіля була застрахована ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу серії АР №5346192 від 13 травня 2021 року, за яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000 гривень, а за шкоду, заподіяну майну 130000 гривень, франшиза 0 гривень. Таким чином, у відповідності до положень ст.22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вартість матеріального збитку позивачам, внаслідок пошкодження у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді їх транспортних засобів, який у загальній сумі складає 81152 гривні, підлягають компенсації страховиком, тобто ТДВ «СК «Гардіан», оскільки їх вартість не перевищує ліміту відповідальності, що визначений вказаним полісом. За вказаних обставин вважає, що він є неналежним відповідачем за даним позовом у зв`язку з чим в його задоволенні в частині стягнення з нього матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо стягнення з нього на користь позивачів витрат на експертне дослідження автомобілів зазначив, що ці матеріальні витрати відсутні у переліку шкоди, що не відшкодовується страховиком, який наведений у ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також не входять до переліку підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), передбаченого ст.37 вказаного Закону, а тому ці витрати підлягають відшкодуванню стороною страхової компанії, оскільки загальна сума не перевищує ліміт відповідальності останньої, що визначений у полісі серії АР №5346192 від 13 травня 2021 року. Крім того, вважає, що позивачами як потерпілими не був дотриманий порядок залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення таких експертних досліджень. Щодо заявлено позовної вимоги про стягнення з нього на користь позивачів моральної шкоди зазначив, що позивачами, всупереч своєму процесуальному обов`язку доказування, не надано суду належних та допустимих доказів, що ним завдана моральна шкода у визначеному позивачами розмірі. Стверджує, що позивачами не доведено факт неможливості користування власними автомобілями тривалий час. Пошкодження, які були спричинені внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, є незначними та не є такими, що перешкоджають експлуатації автомобілів, при цьому останні залишили місце дорожньо-транспортної пригоди власним ходом. Відповідач визнає, що [PERSON] пережив незначні моральні страждання через незначне пошкодження його автомобіля, що не вплинуло на безперешкодне ним володіння та користування, тому ним визнається розмір моральної шкоди у сумі 1000 гривень. При цьому вважає, що заявлена позивачем [PERSON] до стягнення моральна шкода є завищеною, оскільки пошкодження, які відображені у висновку авто товарознавця є частково не тими, що були спричинені автомобілю цього позивача, оскільки відповідно до матеріалів справи, пошкодження задньої правої частини та лівих бокових автомобіль позивача [PERSON] у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді не отримав. Крім того звернув увагу, що, на момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобілем позивача [PERSON] керувала інша особа, а не сама позивач. Доказів наявності у позивача [PERSON] права керування транспортними засобами відповідної категорії матеріали справи не містять. Зазначені обставини, на думку відповідача, суттєво зменшують розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем [PERSON] , внаслідок чого ним визнається моральна шкода, яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] у сумі 2000 гривень. Крім того зазначив, що позивачі, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі по 17000 гривень кожному, не надали жодного документа, що свідчить про сплату ними означених сум адвокату, а також про їх обґрунтованість і необхідність у конкретній ситуації. Внаслідок подачі позивачами позовної заяви, позовні вимоги якої є переважно необґрунтованими, а відповідно і необхідності у їх спростуванні шляхом подачі цього відзиву, ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 гривень, які просить стягнути на його користь з позивачів пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких їм буде відмовлено. У встановлений судом у вищевказаній ухвалі строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачем, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін учасниками справи до суду не подано. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, врахувавши позицію представника позивачів та відповідача, які викладені в позовній заяві та відзиві на позовну заяву відповідно, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Ford C-Max Trend», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є власником автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та стверджується відповідачем\~ [PERSON] у відзиві на позовну заяву, останній є користувачем автомобіля «Mitsubishi Outlander Sport», д.н.з. [NUMBER] , 2016 року випуску. Відповідно до постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 22 липня 2022 року, яка набрала законної сили 02 серпня 2022 року, у справі №710/877/22, провадження №3/710/803/22, судом встановлено, що 25 лютого 2022 року о 15 годині 30 хвилин [PERSON] на автодорозі Н-16 102 км + 700 м, керуючи транспортним засобом Mitsubishi, р.н. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, та здійснив зіткнення з транспортним засобом Toyota, р.н. [NUMBER] , та Ford, р.н. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та була завдана матеріальна шкода, чим порушив п.12.1 ПДР. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вказаною постановою суду вирішено: визнати винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; адміністративну справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, закрити, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.\~ Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з мотивувальної частини вищевказаної постанови, суд зазначив, що вина [PERSON] стверджується, зокрема схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 лютого 2022 року. До позовної заяви представником позивачів додано копію схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 лютого 2022 року, відповідно до якої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , утворилися пошкодження передньої та задньої частини, а на автомобілі «Ford C-Max Trend», д.н.з. [NUMBER] , - задньої частини та лівої передньої дверки. Відповідно до копії висновку експерта №53, складеного судовим експертом-автотоварознавцем Почтаренко О.Г. 28 березня 2023 року: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford C-Max Trend, реєстраційний № [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 25 лютого 2022 року, становить 36547 гривень; 2. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford C-Max Trend, реєстраційний № [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 25 лютого 2022 року, становить 16578 гривень. Згідно копії висновку експерта №52, складеного судовим експертом-автотоварознавцем Почтаренко О.Г. 21 березня 2023 року: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Camry, реєстраційний № [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 25 лютого 2022 року, становить 129522 гривні; 2. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota Camry, реєстраційний № [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 25 лютого 2022 року, становить 64574 гривні. Посилаючи на вищевказані обставини, позивач [PERSON] вважає, що з відповідача [PERSON] на його користь підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16578 гривень 00 копійок, а позивач [PERSON] вважає, що з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 64547 гривні 00 копійок. Разом з тим, відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Як вбачається з копії схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 лютого 2022 року за участі транспортних засобів, автомобіль «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , з вини якого відбулася вищевказана дорожньо-транспортна пригода, в якій транспортні засоби, що належать потерпілим отримали механічні пошкодження, була застрахована ТДВ «СК «Гардіан», поліс серії АР №53446192. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5346192 від 14 травня 2021 року, який був чинний до 13 травня 2022 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Outlander Sport», д.н.з. [NUMBER] , застрахована в ТДВ «СК «Гардіан». Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000 гривень; шкоду, заподіяну майну 130000 гривень; франшиза 0 гривень. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.\~ Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою,\~\~ в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідальність за шкоду, завдану майну позивачам [PERSON] та [PERSON] , яка у загальному становить 81152 гривні 00 копійок, повинен нести страховик ТДВ «СК «Гардіан», так як визначена договором страхова за шкоду, заподіяну майну, а саме 130000 гривень 00 копійок, не перевищує матеріальної шкоди, завданої позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведено вжиття достатніх заходів для отримання страхового відшкодування від ТДВ «СК «Гардіан», а також факту відмови страховика від здійснення страхового відшкодування з будь-якої підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити, з огляду на пред`явлення позовну у цій частині до неналежного відповідача. Крім того, як стверджують позивачі [PERSON] та [PERSON] у позовній заяві, їм заподіяна моральна шкода, яка оцінена [PERSON] у сумі 20900 гривень 00 копійок, а [PERSON] у сумі 10200 гривень 00 копійок, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, які вони зазнали у зв`язку з пошкодженням їхнього майна, неможливості користування власними автомобілями тривалий час в тому числі станом на день подання даної позовної заяви. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, ящо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до практики ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №216/3521/16-ц у постанові від 01 вересня 2020 зробила висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Суд звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачами [PERSON] та [PERSON] на підтвердження завдання їм моральної шкоди, внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді належних їм транспортних засобів, у розмірі 10200 гривень 00 копійок та 20900 гривень відповідно, жодного доказу не надано. Обґрунтовуючи твердження щодо розміру заявленого до стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у вищевказаному розмірі, позивачі [PERSON] та [PERSON] вказали на неможливість користування власними автомобілями тривалий час в тому числі станом на день подання даної позовної заяви. Однак, згідно копії схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 лютого 2022 року, та фототаблиць, які є додатками до висновків експерта №52 від 21 березня 2023 року та №53 від 28 березня 2023 року, а також фототаблиць, які додані до відзиву на позовну заяву, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , утворилися пошкодження передньої та задньої частини, а на автомобілі «Ford C-Max Trend», д.н.з. [NUMBER] , - задньої частини та лівої передньої дверки, при цьому такі ушкодження є незначними та не унеможливлюють експлуатацію вказаних транспортних засобів. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачам, суд звертає увагу, що відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, водіями автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Ford C-Max Trend», д.н.з. [NUMBER] , станом на час дорожньо-транспортної пригоди були: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а не позивачі [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, а також частковим визнанням відповідачем [PERSON] вимог щодо відшкодування позивачам моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позивачам [PERSON] та [PERSON] внаслідок пошкодження належних їм транспортних засобів у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася з вини відповідача [PERSON] , було завдано моральної шкоди, яка полягає виключно у стражданнях від пошкодження її майна та необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення свого пошкодженого майна, в зв`язку з чим належним розміром відшкодування позивачу [PERSON] у даній справі завданої йому моральної шкоди буде сума коштів в розмірі 1000 гривень 00 копійок, а позивачу [PERSON] в розмірі 2000 гривень 00 копійок, яка належним чином відповідатиме рівню їх моральних страждань внаслідок пошкодження належного їй майна, засадам розумності та справедливості, та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачами на проведення експертиз, суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, у позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування витрат на залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1500 гривень 00 копійок, а [PERSON] в розмірі 3000 гривень 00 копійок. На підтвердження понесення вищевказаних витрат до позовної заяви додано квитанцію серії 10ВАА №830093 від 30 березня 2023 року, яка видана [PERSON] , відповідно до якої вартість послуги [PERSON] з оцінки матеріального збитку внаслідок ДТП автомобіля Ford C-Max Trend, реєстраційний № [NUMBER] , становить 1500 гривень, а також квитанцію серії 10ВАА №830090 від 22 березня 2023 року, яка видана [PERSON] , відповідно до якої вартість послуги [PERSON] з оцінки матеріального збитку внаслідок ДТП автомобіля Toyota Camry, реєстраційний № [NUMBER] , становить 3000 гривень 00 копійок. Вищевказані докази підтверджують виключно вартість наданих судовим експертом-автотоварознавцем Почтаренко О.Г. позивачам [PERSON] та [PERSON] послуг з оцінки автомобілів останніх, які зазнали механічних пошкодження у результаті дорожньо-транспортної пригоди, однак не підтверджують факт сплати позивачами отриманих послуг експерта. Доказів оплати позивачами [PERSON] та [PERSON] послуг експерта-автотоварознавця Почтаренка О.Г. матеріали справи не містять.\~ При цьому, згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частини першої-третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи (частина перша статті 108 ЦПК України). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» від 28 листопада 2002 року (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. З огляду на викладене, суд приходить до наступних висновків. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертних висновків відбулося за ініціативою [PERSON] та [PERSON] до їх звернення до суду з даним позовом, то підстав для відшкодування їм витрат на складення такого експертного висновку відсутні. На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстави для відшкодування позивачам [PERSON] та [PERSON] витрат на залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку за рахунок відповідача [PERSON] відсутні. Також, статтею 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст.58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Частиною 1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2-5 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду у від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Оскільки до матеріалів справи не додано доказів наданих адвокатом Різник Ю.С. послуг позивачам [PERSON] та [PERSON] і виконаних робіт, розрахунку витрат на правничу допомогу, оформлених у встановленому законом порядку доказів на підтвердження оплати послуг за надання правничої допомоги, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача [PERSON] витрат позивачів [PERSON] та [PERSON] на правову допомогу. Разом з цим, 09 жовтня 2023 року між адвокатом Петренком О.В. та відповідачем [PERSON] укладено договорі про надання правничої допомоги. Відповідно до п.2.1 вказаного договору, адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання юридичних послуг клієнту, а саме ознайомлення із матеріалами позовної заяви [PERSON] та [PERSON] із вимогами до клієнта про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що стала підставою для відкриття Смілянським міськрайонним судом Черкаської області провадження у цивільній справі №703/4373/23, а також підготовка відзиву на вказану позовну заяву. Згідно п.2.5 вказаного договору, договір є оплатним, умови оплати визначені сторонами у розділі 4 цього договору. Відповідно до п.4.1 зазначеного договору, оплата послуг адвоката за надання правничої допомоги, що обумовлена п.п.2.1.1-2.1.2 п.2.1 цього договору складає 2500 гривень, що сплачується клієнтом протягом 5 робочих днів з дня підписання цього договору, але не пізніше дня отримання екземпляру відзиву, що обумовлений підготовкою адвокатом в інтересах клієнта і визначений у п.2.1 цього договору. Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2023 року, адвокат Петренко О.В. надав, а [PERSON] прийняв послуги, передбачені договором про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2023 року. Сторони не мають одна до одної жодних претензій. Клієнт оплатив надані послуги до часу підписання даного акту, а саме 14 жовтня 2023 року у сумі 2500 гривень, у зв`язку з чим клієнту видано оригінал квитанції №14/10/23-1 від 14 жовтня 2023 року. У детальному описі робіт, наданих адвокатом, та їх вартість, детально викладені правничі послуги, які були надані адвокатом Петренком О.В. клієнту Мігуненку І.Г. за договором про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2023 року. При цьому, зазначений у даному описі обсяг робіт, час їх виконання та їх вартість погоджена з [PERSON] . Відповідно до квитанції №14/10/23-1 від 14 жовтня 2023 року на оплату юридичних послуг, виданої адвокатом Петренком В.М., Мігуненко І.Г. за надані адвокатом послуги сплатив 2500 гривень. Враховуючи, що заявлені та документально підтверджені витрати відповідача [PERSON] на правову допомогу надану адвокатом Петренко О.В. у розмірі 2500 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, наданим адвокатом обсягом послуг під час підготовки відзиву на позовну заяву та додатків до нього, затраченим часом на надання правничої допомоги, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим підлягають покладенню, з врахуванням часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як це передбачено п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України. Так, позивачами [PERSON] та [PERSON] заявлено вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у загальній сумі 112252 гривні 00 копійок (16578 гривень 00 копійок + 10200 гривень 00 копійок + 64574 гривні 00 копійок + 20900 гривень 00 копійок), при цьому судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 3000 гривень 00 копійок (1000 гривень 00 копійок + 2000 гривень 00 копійок). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , які не підлягають до задоволення становлять 109252 гривні 00 копійок.\~ Так, 109252 гривні 00 копійок сума вимог, яка не підлягає задоволенню за даними позовом, відповідає 97.33% від заявленої ціни позову - 112252 гривні 00 копійок, отже саме такий відсоток від витрат відповідача на правничу допомогу повинен бути стягнутий з позивачів на користь відповідача. 97,33% від 2500 гривень 00 копійок становить 2433 гривень 25 копійок. Оскільки, 25778 гривень 00 копійок - сума вимог позивача [PERSON] , які не підлягають задоволенню, відповідає 23,60% від загальної суми вимог обох позивачів, які не підлягають задоволенню у сумі 109252 гривні 00 копійок, відтак саме вказаний відсоток підлягає стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу від суми 2433 гривень 25 копійок, яка у загальному підлягає стягненню з обох позивачів. 23,60% від 2433 гривні 25 копійок становить 574 гривні 24 копійки. Крім того, 83474 гривні 00 копійок - сума вимог позивача [PERSON] , які не підлягають задоволенню, відповідає 76,40% від загальної суми вимог обох позивачів, які не підлягають задоволенню у сумі 109252 гривні 00 копійок, відтак саме вказаний відсоток підлягає стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу від суми 2433 гривень 25 копійок, яка у загальному підлягає стягненню з обох позивачів. 76,40% від 2433 гривні 25 копійок становить 1859 гривень 01 копійка. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №0.0.3212863211.1 від 21 вересня 2023 року, позивачем [PERSON] при подачі до суду даної позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 855 гривні 00 копійок. Відповідно до квитанції №0.0.3212867049.1 від 21 вересня 2023 року, позивачем [PERSON] при подачі до суду даної позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 268 гривень 00 копійок. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на їх користь слід стягнути частину сплаченого позивачами судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог. Так, 1000 гривень 00 копійок - сума задоволених вимог позивача [PERSON] , відповідає 3,73% від заявлених ним вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загальної суми ціни позову - 26778 гривень 00 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем [PERSON] судового збору повинен бути стягнутий з відповідача [PERSON] на його користь. 3,73% від 268 гривень 00 копійок становить 10 гривень 00 копійок. Крім того, 2000 гривень 00 копійок - сума задоволених вимог позивача [PERSON] , відповідає 2,34% від заявлених ним вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загальної суми ціни позову - 85474 гривні 00 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем [PERSON] судового збору повинен бути стягнутий з відповідача [PERSON] на її користь. 2,34% від 855 гривень 00 копійок становить 20 гривень 01 копійка. На підставі викладеного,

Outcome: partial