Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 15.05.2023р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 15.05.2023р.; копія виписки з погосподарської книги №7 виконавчого комітету Ренійської міської ради від 28.04.2023р. №78 із відомостями про належність домоволодіння [PERSON] ; копія витягу з рішення сесії Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 17.02.1994р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки під житлову забудову»; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації від 06.06.2023р.; копія домової книги; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27.03.2012р. (дата заведення спадкової справи 14.03.2012р.); копія заповіту [PERSON] від 11.08.1988р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27.03.2012р. (є чинний заповіт); копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.09.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 15.05.2023 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного їй житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , за\~103\~000\~ грн.15.05.2023р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок (які були у неї в наявності), саму нерухомість в натурі (цей факт підтверджується актом прийому-передачі нерухомості від 15.05.2023р.). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач переїхав мешкати до придбаного будинку, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.05.2023р.) вона не зареєструвала право власності на спадкову нерухомість у встановленому законом порядку. Так, відповідачка являється спадкоємицею за заповітом після смерті батька [PERSON] , прийняла спадщину юридично, подавши заяву про прийняття спадщини (дата заведення спадкової справи 14.03.2012р.), однак не оформила її в частині спадкового жилого будинку та не здійснила державну реєстрацію речового права на вищевказане нерухоме майно. Щодо іншого спадкового майна [PERSON] 12.09.2016р. рішенням Ренійського районного суду Одеської області було визнано право на спадщину (у вигляді земельних ділянок) за [PERSON] . При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на жилий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 15.05.2023р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості у зв`язку із тим, що вона на той час належним чином не оформила право власності на нерухомість в порядку спадкування, не зареєструвала її належним чином у відповідних органах. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] за 103 000 грн. 15.05.2023р. позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачу документи на житловий будинок (які були у неї в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та встановленні права на нього у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved