Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнив, та просить суд: визнати правочин щодо зміни кредитора з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором №248.630213849.111 від 21.06.2016 року - нікчемним; визнати правочин щодо зміни кредитора з ТОВ «Кредитні ініціативи» на ТОВ «ФК «ВЕСТА» за договором № 248.630213849.111 від 26.12.2018 року - нікчемним; визнати правочин щодо зміни кредитора з ТОВ «ФК «ВЕСТА» на ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 248.630213849.111 від 16.01.2019 року - нікчемним; зобов`язати ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» визнати правові наслідки недійсності нікчемного правочину; понесені судові витрати покласти на відповідачів у рівній мірі. В обґрунтування позову зазначено, що 15.09.2014 року позивачем було укладено договір № 248.630213849.111 з ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого, на ім`я [PERSON] було оформлено кредитну картку [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] . Починаючи з 2012 року та на день подачі позову позивач проходить військову службу у військовій частині - польова пошта [NUMBER] (на теперішній час військова частина [NUMBER] ), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Загальновідомим є той факт, що у зв`язку з проведенням на сході країни антитерористичної операції, в Україні оголошено особливий період, під яким відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року слід розуміти період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 року містить норму, відповідно до якої під час особливого періоду відсотки, пеня та штрафні санкції за користування кредитом військовослужбовцям не нараховуються. Так, ч.15 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, і резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Ця норма була внесена до вищевказаного Закону 08.06.2014 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року. Тобто, гарантія фінансового захисту військовослужбовців діяла на момент укладення позивачем договору. Однак, представники ПАТ «Альфа-Банк» нехтуючи загальними засадами цивільного законодавства, яка міститься в ст. 3 ЦК України, такими як добросовісність, справедливість та розумність, в порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», нарахували позивачу відсотки і штрафні санкції за користування кредитом. [PERSON] неодноразово звертався до представників банку з вимогою реструктуризувати кредит, тобто перерахувати суму кредиту без врахування відповідних відсотків та штрафів. 20.04.2015 року позивачем було написано звернення з відповідною вимогою на ім`я голови правління ПАТ «Альфа-Банк», до якого додано довідку форми 5, яка підтверджує факт проходження позивачем військової служби у В/Ч [NUMBER] (на час звернення польова пошта [NUMBER] ). Аналогічне звернення позивачем було подано 23.03.2016 року, однак жодної письмової відповіді на його адресу не надходило. Загальна сума використаного позивачем кредиту склала 8500 грн. Станом на 12.05.2016 року ним було сплачено 12058 грн., що підтверджується випискою по рахунку кредитної карти DebitGoldMasterCard від 23.03.2016 року. Таким чином, умови договору позивачем виконані в повному обсязі. Пеня та штрафні санкції були нараховані банком неправомірно, тому сплаті не підлягали. 03.01.2017 року [PERSON] звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 496/188/17). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року позов задоволено частково, визнано дії ПАТ «Альфа-Банк» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором № 248.630213849.111 від 15.09.2014 року неправомірними; зобов`язано ПАТ «Альфа-Банк» перерахувати суму кредиту без врахування відсотків та штрафних санкцій з моменту укладення договору, тобто за період з 15.09.2014 року по день ухвалення рішення. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 03.01.2019 року позивач звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року, у якій просив скасувати постанову Апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 15.05.2019 року Верховним Судом України касаційну скаргу було задоволено, постанову Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року скасовано і залишено в силі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року. 20.05.2020 року на адресу В/ч [NUMBER] (колишня польова пошта [NUMBER] ) надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №61099758 від 04.05.2020 року від приватного виконавця Шевченко Т.С., яка була винесена при примусовому виконанні виконавчого напису № 8146 від 23.11.2019 року, що видав приватний нотаріус Броварського районного НОКО Газматова А.А. Відповідно до вказаної постанови, позивач винен ТОВ «Вердикт Капітал» 32834,67 грн. та приватному виконавцю Шевченко Т.С. 3283,47 грн. Згідно постанови ВП № [NUMBER] від 04.05.2020 року позивач дійшов висновку, що кредитор був змінений з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал». Ніяких повідомлень та попереджень щодо зміни кредитора позивачу не надходило. При розгляді судової справи № 496/188/17 ПАТ «Альфа-Банк» щодо зміни кредитора жодного разу не висловився. До ТОВ «Вердикт Капітал» повинно було перейти зобов`язання щодо перерахування суми кредиту без врахування відсотків та штрафних санкцій з моменту укладення договору, тобто за період з 15.09.2014 року по 21.06.2017 року, згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року по справі № 496/188/17. Рішення суду по цій справі не виконано по теперішній час. 04.06.2020 року на адресу ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем було направлено звернення щодо надання інформації із вимогою виконати рішення Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/188/17. 07.07.2020 року [PERSON] отримав відповідь ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якої, вони не в змозі виконати рішення суду, аргументуючи це тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» не є стороною по справі. Однак для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом було надано перелік необхідних документів, які позивачем були направлені на адресу ТОВ «Вердикт Капітал» 17.07.2020 року для отримання будь-яких доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Жодної відповіді на заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості від 17.07.2020 року позивач не отримав. В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що з відзиву на позовну заяву стало відомо, що 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту № 630213849. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №630213849. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 630213849. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та в ході судового розгляду ним були уточнені позовні вимоги. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначив, що 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630213849, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630213849, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого, ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», А ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630213849, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 22.01.2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» було сплачено на рахунок ТОВ «ФК «ВЕСТА» 13 223 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10 на виконання п. 4.2. вищезазначеного договору. ТОВ «Вердикт Капітал» належними та допустимим доказами довів набуте право грошової вимоги до позивача, зворотного ним не доведено. Позивачем в позовній заяві взагалі не аргументовано, з яких підстав правочини мають бути визнані недійсними. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, так як заявляє в тому числі вимогу про визнання недійсним правочину, жодним чином не аргументуючи свою позовну вимогу в даній частині. [PERSON] визнає наявність заборгованості за кредитним договором № 630213849, у зв`язку з чим, звертався до ТОВ «Вердикт Капітал» із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності. Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.09.2014 року між ПАТ «СК «Альфа Страхування» та [PERSON] було укладено договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів. Предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з непередбаченими збитками Страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в ПАТ «Альфа-Банк» внаслідок крадіжки, грабежу, розбою або підробки (скіммінгу) Платіжної картки, що емітована ПАТ «Альфа-Банк» і держателем якої є Страхувальник (п. 4 частини А Договору). 15.09.2014 року між ПАТ «Альфа- Банк» та [PERSON] було укладено договір №248.630213849.111 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого Банком на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] у валюті «гривня» і видано картку DМС Gold, строком дії 2 роки з моменту її випуску, що відображено у додатку до вказаного Договору. 20.04.2015 року [PERSON] звертався до голови правління ПАТ «Альфа-Банк» Міхайльо В.В. з проханням звільнити його на період мобілізації та на особливий період від сплати відсотків та штрафних санкцій по кредитному договору № 630213849, карта № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ), на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». [PERSON] зазначив, що додає довідку форми 5. Згідно виписки по рахунку кредитної картки DebitGoldMasterCard від 23.03.2016 року, виданої за період з 15.09.2014 року по 23.03.2016 року, ліміт кредиту становив 8500 грн., [PERSON] було сплачено в рахунок погашення заборгованості 12058 грн., всього витрат по картці - [NUMBER] , 97 грн., поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки - 9944,04 грн. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) було укладено договір факторингу № 1, пунктом 1.1. якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до Договору. У витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу від 21.06.2016 року зазначено, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право грошової вимоги за Договором кредиту № 630213849, де боржником є [PERSON] 21.06.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» перерахувало ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти у сумі 2 300 000,00 грн., призначення платежу: оплата за право вимоги згідно договору факторингу №1 від 21.06.2016 року, без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 19339. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року по справі № 496/188/17, позов [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано дії ПАТ «Альфа-Банк» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором № 248.630213849.111 від 15.09.2014 року неправомірними; зобов`язано ПАТ «Альфа-Банк» перерахувати суму кредиту без урахування відсотків та штрафних санкцій з моменту укладення договору, тобто за період з 15.09.2014 року по день ухвалення рішення; в задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року по справі № 496/188/17 апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено; рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ВЕСТА» (Фактор) було укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, пунктом 2.1. якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до Договору. Пунктом 4.1. договору визначено, що права вимоги за цим договором сторони оцінюють у 1 747 291 429,27 грн. 27.12.2018 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс ВЕСТА» перерахувало ТОВ «Кредитні ініціативи» грошові кошти у сумі 1 336 500, 00 грн., призначення платежу: оплата гарантійного внеску згідно договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 88. 14.01.2019 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс ВЕСТА» перерахувало ТОВ «Кредитні ініціативи» грошові кошти у сумі 11 885 941,49 грн., призначення платежу: оплата ціни прав вимоги, згідно додаткової угоди № 1 від 14.01.2019 року до Договору факторингу № 2019-01КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 9. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, пунктом 2.1 якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників,а новий кредитор зобов`язується прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, та сплатити за нього ціну права вимоги. Пунктом 4.1. договору визначено, що права вимоги за цим договором сторони оцінюють у 13 223 000 грн. У додатку № 1-1 до Договору про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року зазначено, що первісний кредитор - ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а новий кредитор - ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за Договором кредиту № 630213849, де боржником є [PERSON] 22.01.2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «ФК «ВЕСТА» грошові кошти у сумі 13 223 000,00 грн., призначення платежу: оплата згідно договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року, без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 10. Постановою Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 496/188/17 касаційну скаргу [PERSON] задоволено; постанову Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року скасовано і залишено в силі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року. [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , видане В/ч [NUMBER] Міністерства оборони України 11.11.2019 року, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України. 04.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі виконавчого напису №8146 від 23.11.2019 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Газматовою А.А. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 32834,67 грн. 04.06.2020 року [PERSON] звертався до ТОВ «Вердикт Капітал» з заявою, в якій вимагав виконати судове рішення по справі № 496/188/17, прийняти до керівництва виконавчий лист від 21.06.2017 року по справі № 496/188/17. 07.07.2020 року за вих. № 13476 ТОВ «Вердикт Капітал» надало [PERSON] відповідь на його звернення, в якій повідомило, що відповідно до виконавчого листа № 496/188/17 від 29.05.2020 року, безпосереднім виконавцем рішення зазначено ПАТ «Альфа-Банк», відтак, ТОВ «Вердикт Капітал» не в змозі виконати прохання [PERSON] , оскільки не є стороною у справі. Також у відповіді зазначено, що для уникнення спірних ситуацій з приводу нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед Кредитором, запропоновано [PERSON] надати підтверджуючі документи згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». 17.07.2020 року [PERSON] звертався до ТОВ «Вердикт Капітал» з заявою, в якій просив провести реструктуризацію заборгованості за Договором № 248.630213849.111 від 15.09.2014 року шляхом скасування пені, відсотків та інших нарахувань за Договором з моменту створення договору, а саме з 15.09.2014 року по день звернення з заявою. [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою В/ч [NUMBER] № 333 від 17.03.2021 року. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України). Відступлення права вимоги покладено в основу і договору факторингу (фінансування під відступлення права вимоги), що передбачено ст. 1077 ЦК України, за умовами якої одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника). Здійснюючи розмежування договору цесії від договору факторингу, потрібно враховувати, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом (первісним кредитором) фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Важливою відмінністю між договором факторингу та договором відступлення права вимоги є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож фактично відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. А за договором факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, у відповідності до ст. 1084 ЦК України. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги). (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 року по справі № 910/7038/17, від 11.09.2018 року по справі № 910/7320/17). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). В обґрунтування заявлених вимог про визнання правочинів щодо зміни кредитора нікчемними, [PERSON] зазначає те, що він не був повідомленим про зміну кредитора. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З аналізу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище. Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (такого висновку дійшов Верховний суд у постановах від 25.09.2015 року по справі № 6-979цс15, 20.03.2019 року по справі № 61-7378св18). За таких обставин, факт того, що позивачу, як боржнику, не було повідомлено про укладення між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» договору факторингу № 1, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору відступлення права вимоги № 16-01/19/1, не є підставою для визнання таких правочинів нікчемними. У позовній заяві позивач стверджує, що 04.06.2020 року ним було надіслано на адресу ПАТ «Альфа-Банк» звернення щодо надання інформації з вимогою виконати рішення Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/188/17. Проте, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє звернення [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», тому позивачем не доведено його намір вирішити питання щодо виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року саме з ПАТ «Альфа-Банк». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 922/1159/19, самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. За результатами розгляду справи суд не встановив будь-яких порушень прав чи інтересів позивача, який не є стороною укладеного договору про відступлення прав вимоги та договорів факторингу. Оспорювані договори не впливають безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється, не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені договором або актом цивільного законодавства. Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначив конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів внаслідок укладення оспорюваних договорів та не довів, що в результаті визнання таких правочинів нікчемними, його права будуть захищені та відновлені. Отже, відсутність порушення оскаржуваними правочинами суб`єктивного права, на захист якого спрямований заявлений позов, є самостійною та єдиною підставою для відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо визнання договорів факторингу від 21.06.2016 року, 26.12.2018 року та відступлення права вимоги від 16.01.2019 року нікчемними. В свою чергу, представником ТОВ «Вердикт Капітал» надано суду документи, з яких вбачається, що відступлення прав вимоги за Договором № 248.630213849.111 від 15.09.2014 року, на підставі укладених між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» договору факторингу № 1, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відбулося. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання нікчемними правочинів щодо зміни кредитора з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи», з ТОВ «Кредитні ініціативи» на ТОВ «ФК «ВЕСТА», з ТОВ «ФК «ВЕСТА» на ТОВ «Вердикт Капітал, слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у визнанні правочинів щодо заміни кредитора нікчемними, це слугує підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» визнати правові наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed