Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовними вимогами до акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказів про звільнення незаконними, їх скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудових книжок, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В ході розгляду справи було роз`єднано позовні вимоги [PERSON] та виділено в окреме провадження. В обґрунтування [PERSON] зазначив, що між позивачем та АТ «Українська залізниця» в особі виконуючого обов`язки члена правління [PERSON] та директора департаменту розвитку персоналу та кадрової політики [PERSON] , які діяли на підставі довіреності від 16.01.2021 №Ц/3-55/12-21 та від 04.02.2021 Ц/6-55/43-21, відповідно, 15.03.2021, було укладено строковий трудовий договір №157-2021 (далі - Договір), згідно якого його з 16.03.2021 до 17.03.2022 було прийнято на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування на три місяці. На підставі зазначеного договору, цього ж дня, відповідачем видано наказ №612/OC про прийняття його на роботу з 16.03.2021 по 17.03.2022, з яким його ознайомлено 16.03.2021. Проте, як з`ясувалось у подальшому, посадовими особами АТ «Українська залізниця» [PERSON] завідомо було прийнято на роботу до структурного підрозділу Офісу з безпеки, якого не було визначено в структурі Офісу з безпеки, згідно з Положенням про Офіс з безпеки (затвердженого рішенням правління від 20.11.2020 (протокол №Ц-45/106 Ком.т.), в якому відсутні Положення про його діяльність та посадові інструкції його працівників. Позивач повідомив, що всупереч зазначеним вимогам укладеного договору, до початку роботи, роботодавець не ознайомив його, як працівника, ні з відповідною посадовою інструкцією, ні з положенням про структурний підрозділ, не роз`яснив його права та обов`язки. Відповідно до Наказу від 29.04.2021 №03/57 Філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - «Про утворення комісії щодо комплексної перевірки здоровпунктів розташованих у містах Києві, Харкові, Дніпрі, Львові, Одесі» утворено комісію, до складу якої їх було включено рішенням в.о. директора Офісу з безпеки [PERSON] . При цьому, у переліку питань (дотримання безпечних умов праці; запобігання економічним та корупційним правопорушенням; оцінювання стану кіберзахисту та аудиту інформаційної безпеки тощо), за якими мала проводитись перевірка, питання віднесені до компетенції відділу внутрішньої безпеки роботодавцем не були визначені, про що позивачем було своєчасно поінформовано доповідною запискою на ім`я того ж в.о. директора Офісу з безпеки Шевченка О.В. (копія доповідної записки від 07.05.2021 ЦЦБ-16/4825 додається). Однак, попри триваюче свідоме порушення вимог Договору (працівник призначається відповідальним за напрям діяльності визначений посадовою інструкцією, положенням про структурний підрозділ), відсутності у нього навіть службового посвідчення особи, 11.05.2021, за ініціативи в.о. директора Офісу з безпеки Шевченка О.В., було видано наказ № Ц-59/1306 про відрядження позивача, за підписом директора з інженерно - технічного забезпечення АТ «Укрзалізниця» [PERSON] (яка на думку позивача, ніякого відношення до Офісу з безпеки, на дату видання цього наказу, не мала), з метою примусити виконати роботу, яка не обумовлена договором (копія міститься в матеріалах справи). Таким чином, позивач вбачає в діях роботодавця ігнорування трудового законодавства, недотримання письмової угоди у вигляді договору з працівниками, а також порушення статті 43 Конституції України. Незважаючи на доповідну записку, на адресу керівництва АТ «Українська залізниця» від 07.05.2021, замість об`єктивного реагування, 18.05.2021 посадові особи, а саме в.о. директора Офісу з безпеки Шевченка О.В., в.о. члена правління [PERSON] та в.о. Голови правління [PERSON] ініціювали та затвердили наказ № 4 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. 07.06.2021 без надання будь-яких пояснень щодо підстав, позивача було ознайомлено із повідомленням №ЦПК-42 про звільнення за результатами випробовування. А потім, 10.06.2021 позивача було ознайомлено із наказом №1441/ос про звільнення з 10.06.2021 за п.11 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі протягом строку випробовування. На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган та звільнення з роботи є незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки фактичних підстав для дисциплінарного покарання та звільнення позивача у роботодавця не було. У зв`язку з чим, позивач просить суд, визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» №1441/ос від 08.06.2021 про звільнення [PERSON] , поновити на посаді, згідно з трудовим договором від 15.03.2021, про що внести відповідні записи до трудової книжки. Виплатити середній заробіток [PERSON] за весь час вимушеного прогулу по дату винесення судового рішення, на картку Ощадбанку, виплатити компенсацію за моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн. стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали суду від 13.07.2021 надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.05.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного (позовного) провадження. 06.10.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов по справі відзив, в якому представник відповідача з позовом не погоджувався, просив відмовити, виходячи з наступних обставин. Наказом АТ «Укрзалізниця» №612/ос від 15.03.2021 про прийняття на роботу [PERSON] призначено на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах письмового трудового договору на строк з 16.03.2021 до 17.03.2022, зі строком випробування до 15.06.2021. У своїй заяві від 09.03.2021 [PERSON] просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 16.03.2021 до 17.03.2022 включно у зв`язку із обставинами особистого характеру зі строком випробування три місяці та повідомив, що він не належить до категорії осіб яким відповідно до ст. 26 КЗпП України не встановлюється строк випробування. 06.04.2021 [PERSON] були надані завдання на період строку випробування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 06.04.2021 [PERSON] ознайомився з переліком завдань і методикою оцінки виконання завдань, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 16.03.2021 - 15.06.2021». Під час ознайомлення із завданням [PERSON] не заявив жодних зауважень чи заперечень, тобто цілком з ними погодився. Як вказано вище, під час строку випробування [PERSON] були надані завдання на період строку випробування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 13.04.2021 [PERSON] виконано п.1 завдання в частині успішного проходження курсів на порталі знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця». В рамках окремого доручення, передбаченого п. 4 завдання, керівництвом Офісу з безпеки [PERSON] поставлено завдання здійснити відрядження з 11.05.2021 до м. Ніжин, м. Хмельницький, м. Хутір-Михайлівський на строк три дні з метою проведення перевірки здоровпунктів. (пунктів охорони здоров`я) при Клінічних лікарнях на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» з питань, що відносяться до компетенції Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 11.05.2021 видано відповідний наказ «Ц-59/1306 про відрядження [PERSON] та ознайомлено його під особистий підпис. Проте, [PERSON] без поважних причин відмовився виконувати наказ АТ «Укрзалізниця» та у службове відрядження не відбув. У зв`язку із чим [PERSON] наказом АТ «Укрзалізниця» від 18.05.2021 №4 оголошено догану. Актом про стан виконання завдання працівнику на період строку випробування від 01.06.2021 встановлено, що станом на 01.06.2022 менеджером відділу внутрішньої безпеки [PERSON] відповідно до отриманого під підпис завдання працівнику на період строку випробування з 16.03.2021 по 15.06.2021 в Автоматизованій системі електронного документообігу Лотус-Нотес (СКЕДО) та Журналі обліку документів та видань з грифом «Конфіденційна інформація» (номенклатурний номер [NUMBER] ) не зареєстровано жодного документального матеріалу за тематиками доручених завдань. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, шо позовна заява [PERSON] містить вимогу про поновлення його на посаді згідно з трудовим договором від 15.03.2021, разом з тим, [PERSON] працював в АТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору №157-2021 від 15.03.2021, строк якого закінчився 17.03.2022 (п. 7.1. трудового договору). У постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №760/7225/16-ц викладено наступний правовий висновок: «Оскільки власник не висловив своє бажання продовжувати трудові відносини із працівником після закінчення строку дії трудового договору, то підстави для задоволення позову ОСОБА 1 в частині поновлення на роботі відсутні, у зв`язку з тим, що станом на день ухвалення рішення та встановлення факту незаконності звільнення позивача з роботи, строк дії трудового договору закінчився. Чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору в судовому порядку.». Висновок про неможливість поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору викладено і у постанові Верховного Суду від 757/4906/15-Ц. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Представник позивача подав клопотання про витребування доказів з відповідача АТ «Українська залізниця», а саме, просив витребувати копії нормативних актів та надати інформацію на запитання в письмовому вигляді. Також представник позивача просив допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вищенаведені свідки зможуть надати інформацію, щодо надання Позивачам товарно-матеріальних цінностей для організації їх робочого місця та виконання ними їх посадових обов`язків, їх обліку, контролю за їх використанням, передачі їх при звільненні та пояснення щодо документального оформлення вказаних процедур. Ухвалою суду від 30.11.2022 клопотання представника позивача - адвоката Дворніцького О.Б. про витребування доказів - задоволено. Ухвалою суду від 30.11.2022 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказів про звільнення незаконними, їх скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудових книжок, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - роз`єднано. В судовому засіданні 26.07.2023 була допитана в якості свідка [PERSON] , яка розповіла про обставини, що відомі їй по даній справі. Крім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування оригіналу завдань.У зв`язку з витребуванням документів по справі оголошено перерву. 30.10.2023 позивачем подано до суду додаткові пояснення по справі. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримували в повному обсязі, просили задовольнити В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити, вважала його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями ст.ст. 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України. За приписами ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Судовим розглядом встановлено, що наказом АТ «Укрзалізниця» №612/ос від 15.03.2021 про прийняття на роботу [PERSON] призначено на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах письмового трудового договору на строк з 16.03.2021 до 17.03.2022 зі строком випробовування до 15.06.2021. Як вбачається з матеріалів справи, у своїй заяві від 09.03.2021 [PERSON] просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 16.03.2021 до 17.03.2022 включно у зв`язку із обставинами особистого характеру зі строком випробовування три місяці та повідомив, що він не належить до категорії осіб, з якими відповідно до ст. 26 КЗпП України не встановлюється строк випробування. 06.04.2021 [PERSON] були надані завдання на період строку випробовування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 06.04.2021 [PERSON] ознайомився з переліком завдань і методикою оцінки виконання завдань, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 16.03.2021 - 15.06.2021». Під час ознайомлення із завданням [PERSON] не заявив жодних зауважень чи заперечень, тобто цілком з ними погодився. У період випробувального терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право в будь-який час протягом іспитового строку, в тому числі не чекаючи дня закінчення цього строку. При цьому, роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 823/3540/14. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про професійний розвиток працівників», атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року. Отже, не проводиться атестація осіб, яким встановлено випробувальний строк. Невідповідності працівника, якому встановлено випробувальний строк займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі встановлюється у інший спосіб, а не в порядку проведення атестації. Відповідно до вищезазначеного, під час строку випробування [PERSON] були надані завдання на період строку випробування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 13.04.2021 [PERSON] виконано п.1 завдання в, частині успішного проходження курсів на порталі знань: «Кодекс етики», «Політика, запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця». В рамках окремого доручення, передбаченого п. 4 завдання, керівництвом Офісу з безпеки [PERSON] поставлено завдання здійснити відрядження з 11.05.2021 до м. Ніжин, м. Хмельницький, м. Хутір-Михайлівський на строк три днів з метою проведення перевірки здоровпунктів (пунктів охорони здоров`я) при Клінічних лікарнях на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» з питань, що відносяться до компетенції Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 11.05.2021 видано відповідний наказ. «Ц-59/1306 про відрядження [PERSON] та ознайомлено його під особистий підпис. Проте, [PERSON] без поважних причин відмовився виконувати наказ АТ «Укрзалізниця» та у службове відрядження не відбув. У зв`язку із чим [PERSON] наказом АТ «Укрзалізниця» від 18.05.2021 №4 оголошено догану. Актом про стан виконання завдання працівнику на період строку випробування від 01.06.2021 встановлено, що станом на 01.06.2022 менеджером відділу внутрішньої безпеки [PERSON] відповідно до отриманого під підпис завдання працівнику на період строку випробування з 16.03.2021 по 15.06.2021 в Автоматизованій системі електронного документообігу Лотус-Нотес (СКЕДО) та Журналі обліку документів та видань з грифом «Конфіденційна інформація» (номенклатурний номер [NUMBER] ) не зареєстровано жодного документального матеріалу за тематикою доручених завдань. Тобто, [PERSON] було виконано лише одне з чотирьох завдань, наданих йому на строк випробування. Разом з тим, суд зазначає, що позивач в своїй позовній заяві жодним чином не спростовує той факт, що надані йому завдання він не виконав, а лише посилається на причини такого невиконання, що свідчить про неналежне ставлення до виконання роботи. АТ «Укрзалізниця» діє на підставі Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Статут) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця». Стаття 2 Статуту визначає, що товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності. АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». За результатами випробувального строку товариством було встановлено, що рівень професійних, ділових та особистих якостей [PERSON] не відповідає займаній посаді та заробітній платі, яку він отримує. Підставою для звільнення за результатами випробування може бути лише невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий, або виконуваній роботі. Суд звертає увагу, що чинним законодавством України не визначений порядок: встановлення невідповідності працівника займаній посаді та виконуваній роботі. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаний посаді або виконуваній роботі є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. Оцінку відповідності чи невідповідності працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган, це питання не може вирішуватись судом. Суд зазначає, що прийняття рішення про відповідність чи невідповідність працівника обумовленій роботі відноситься до компетенції саме власника або уповноваженого ним органу, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №381/4968/16-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що виключно АТ «Укрзалізниця» мало право прийняти рішення щодо відповідності чи невідповідності працівника роботі, яка йому доручалась. Щодо посилань позивача на те, що його не було ознайомлено з посадовою інструкцією під час прийняття на роботу, суд зазначає, що на законність оскаржуваного наказу про припинення трудового договору це не впливає, оскільки матеріалами справи підтверджується, що завдання, які були поставлені позивачу, належать до функцій структурного підрозділу в якому працював [PERSON] та стосувались обов`язків, які він мав виконувати та за які отримував заробітну плату. Крім того, позивач в своїй позовній заяві вказує, що він має відповідну кваліфікацію і практичний досвід роботи у сфері профілактики та викриванні посадових правопорушень. Проте, з огляду на те, що поставлені завдання позивач не виконав, свідчить, що його кваліфікації у цій сфері недостатньо. 07.06.2021 [PERSON] було вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування, в якому [PERSON] повідомляється про встановлення невідповідності його займаній посаді під час строку випробування і його звільнення на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 3гідно наказу №l441/ос від 08.06.2021 про припинення трудового договору [PERSON] звільнено 10.06.2021 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Отже, позивача було письмово повідомлено про звільнення за результатами випробування за три дні та звільнено з роботи протягом строку випробування. В період випробувального терміну роботодавець може провести оцінку роботи працівника, визначити рівень його кваліфікації і ставлення до виконуваної праці. Зазвичай, успішність професійної діяльності працівника зумовлюється професійними знаннями та діловими якостями претендента на посаду, тобто дисциплінованість, відповідальність, чесність, сумлінність, компетентність, ініціативність та особисті якості кандидата, його рівень інтелектуального розвитку, уважність, поведінка, працездатність тощо. Обставини, встановлені судом вище, дають підстави вважати, що позивач не виявив спроможність належним чином виконувати працівником покладені на нього обов`язки . Крім наведеного, слід заначити, що позовна заява [PERSON] містить вимогу про поновлення його на посаді згідно з трудовим договором від 15.03.2021. Судовим розглядом встановлено, що позивач працював в АТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору №157-2021 від 15.03.2021, строк якого закінчився 17.03.2022.(п. 7.1. трудового договору). Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №760/7225/16-ц викладено наступний правовий висновок: «Оскільки власник не висловив своє бажання продовжувати трудові відносини із працівником після закінчення строку дії трудового договору, то підстави для задоволення позову ОСОБА 1 в частині поновлення на роботі відсутні, у зв`язку з тим, що станом на день ухвалення рішення та встановлення факту незаконності звільнення позивача з роботи, строк дії трудового договору закінчився. Отже, чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору в судовому порядку.» Висновок про неможливість поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії трудового договору викладено і у постанові Верховного Суду від 757/4906/15-ц. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладені в ст. 237-1 КЗпП України юридичні факти, що є підставою виникнення .правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, а саме: моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, необхідність для працівника додаткових у зусиль для організації свого життя, повинні бути належним чином доведені за допомогою засобів доказування, передбачених статтями 91, 95, 97, 100 ЦПК України (показання свідків, письмові докази, речові доказі, зокрема відео-аудіо записи, висновок експерта та ін.). Для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України недостатньо лише заяви працівника про наявність такої шкоди. н Згідно ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» (далі - постанова Пленуму ВСУ № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи. ком. Згідно з абз. 2 п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить. Як вбачається з частини 3 статті 12 ЦІК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди- підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене позивачем не надано до суду належних доказів в їх сукупності щодо підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру позивача. Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Тому, суд приходить до висновку, що твердження позивача про постійне, навмисне, цинічне та свідоме ігнорування роботодавцем умов укладеного з ним договору є декларативним та надуманим. Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, з під дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Відповідно до п.п. 3, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. З позовної заяви вбачається, що підставою позовної вимоги про виплату компенсації за моральну шкоду є безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності, ігнорування роботодавцем умов укладеного з ним договору, не реагування на його в звернення. Проте, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності є чинним та позивачем не оскаржується, які саме умови договору нібито ігнорувались роботодавцем, позивач не зазначає та доказово такий факт не підтверджує, позивач не зазначає, які саме норми порушує роботодавець не реагуючи на звернення працівника. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт того, що йому були нанесені моральні страждання з боку АТ «Укрзалізниця», не зазначив причинно-наслідковий зв`язок та не надав обґрунтування заявленої суми до стягнення у розмірі 150000,00 грн., а отже, зазначені вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне. Позивач, звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як вбачається з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем було без порушення будь-чиїх прав і в межах законодавства, а тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed