Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, придбане у шлюбі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2017 по 03.10.2019. У період шлюбу 11.07.2018 позивач за власні накопичені до шлюбу кошти у розмірі 7567 доларів США через аукціон ІААІ в Америці придбала автомобіль марки «JEEP», модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2014. Вказаний автомобіль було доставлено в Україну в кінці серпня 2018 року, та оскільки він потребував додаткових витрат на розмитнення та ремонту 12.09.2018 позивачем було продано належний їй на праві власності автомобіль марки «КІА ОРТІМА», 2012 року випуску, за 336 000,00 грн, що еквівалентно 12 000 доларам США. Придбаний позивачем за власні кошти автомобіль марки «JEEP», модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2014 було зареєстровано за її згодою за відповідачем. У грудні 2019 року після розлучення позивачу стало відомо про відчуження без її згоди автомобіля марки «JEEP», модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2014, за ціною 17 600 доларів США. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки JEEP, модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2014, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості проданого автомобіля у розмірі 445 517,60 грн, що на момент подачі позову складає 17 600 доларів США. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених [PERSON] позовних вимог. Вказує на те, що викладені позивачем у позові обставини справи не свідчать про те, що спірний автомобіль було придбано нею за особисті кошти та є її особистою власністю. Продаж одного автомобіля і придбання іншого навіть через короткий проміжок часу не є беззаперечним доказом придбання останнього автомобіля за кошти від продажу попереднього. Також вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту. [PERSON] подав до суду зустрічний позов, у якому просить суд встановити юридичний факт про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС та вели спільне господарство в період з 16.08.2016 до 19.04.2017. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску, д.р.н. [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 304 536,10 грн компенсації від половини вартості транспортного засобу марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску, д.р.н. [NUMBER] . В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] вказав, що сторони двічі перебувати у зареєстрованому шлюбі. У першому шлюбі сторони перебували у період з 13.08.2011 по 16.08.2016, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] усиновив дочку [PERSON] від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . 28.01.2016 року між сторонами було укладено шлюбний договір. Фактично розірвання першого шлюбу було здійснене для припинення дії шлюбного договору від 28.10.2016 та можливості набуття у власність спільного майна, що виключалося під час дії шлюбного договору. Після чого сторони у період з 16.08.2016 по 19.04.2017 продовжувати перебувати у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу та продовжували вести спільне господарство, що може бути підтверджене показами свідків. Тимчасові перерви у спільному проживанні однією сім`єю були пов`язані з формальними підставами - зміна житла через ремонт та у зв`язку із припиненням дії шлюбного договору. Позивач вказав, що 19.04.2017 сторони повторно зареєстрували шлюб. Спірний автомобіль сторони придбали за спільні кошти внаслідок спільної праці під час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 31.07.2020 (внесеною до журналу судового засідання), прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на майно, придбане у шлюбі. У листопаді 2020 року [PERSON] подала до суду заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, у якій вказала, що за час перебування у зареєстрованому із відповідачем шлюбі сторонами було придбано на аукціоні в США автомобіль марки JEEP, модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, який 12.10.2018 було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Середньоринкова вартість вказаного автомобіля складає 17 600 доларів США, що на час подачі заяви еквівалентно 499 301,44 грн. Оскільки після розірвання шлюбу 30.11.2019 [PERSON] відчужив без згоди позивача спірний автомобіль та кошти отримані від його продажу витратив на власний розсуд, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина грошової компенсації від середньо ринкової вартості спірного автомобіль, що складає 249 650,72 грн. Крім того позивач зазначила, що має право на збільшення своєї частки грошової компенсації від вартості автомобіля з до частин, оскільки відповідач за весь час спільного проживання не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, знаходився на утриманні позивача. З урахуванням зазначеного [PERSON] просила суд стягнути на її користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 374 476,08 грн в якості грошової компенсації вартості частин автомобіля марки JEEP, модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2013. У відзиві на позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог, [PERSON] заперечував проти їх задоволення посилаючись на недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог, вказуючи на те, що зазначені у зустрічній позовній заяві обставини не відповідають дійсності, що підтверджуються встановленими рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2016 у справі №752/5718/16 обставинами щодо припинення між сторонами шлюбних відносин. При цьому [PERSON] було подано до суду заяву про визнання позову. А тому посилання на проживання сторін як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу є надуманими та спрямованими на введення суду в оману. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2021 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Згідно висновку експерта від 12.10.2021 №СЕ-19/111-21/32297-АВ середня ринкова ціна ідентичного автомобіля марки JEEP, модель Cherokee, VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, станом на час проведення експертизи, а саме 12.10.2021 становить 354 320,00 грн. У зв`язку із ненаданням об`єкта дослідження та реєстраційного документа на експертизу, у експерта відсутні вихідні дані, необхідні для визначення ринкової вартості автомобіля марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску, що унеможливлює надання відповіді на поставлене запитання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2022 матеріали вказаної цивільної справи повернуто до Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішні справ України для продовження проведення судової автотоварознавчої експертизи в частині вирішення питання яка ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску. Згідно висновку експерта від 24.06.2022 № СЕ-19/111-21/62364-АВ ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 591 767,44 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з врахуванням заяви про зміну підстав позову у повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність відповідачем факту спільного проживання без реєстрації шлюбу. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти заявлених вимог за первісним позовом та відсутність підстав для збільшення розміру частки позивача у спільному майні, оскільки відповідач мав дохід, а крім того займався вихованням дітей. Зустрічний позов просили задовольнити з викладених у ньому підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис №294. За час перебування у зареєстрованому із відповідачем шлюбі сторонами було придбано в аукціоні в США автомобіль марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано 12.10.2018 на ім`я [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2019 розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] . Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві,за актовим записом №294. 30 листопада 2019 року [PERSON] було відчужено автомобіль марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, на користь третьої особи, що підтверджується відомостями Головного сервісного центру МВС від 13.10.2020 №31/1314 аз. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що перед укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу, відповідач повинен був отримати письмову згоду [PERSON] на вчинення вказаного правочину, але цього не зробив. Позивач наголошує, що своєї згоди на відчуження цим автомобілем не надавала, а відчуження транспортного засобу відповідачем було здійснено без відома та без згоди на це позивача. Жодних доказів того, що позивач надавала згоду на відчуження транспортного засобу марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, який є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, матеріали справи не містять. Таким чином, автомобіль марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, який було придбано під час перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, а відчуження його відповідачем було здійснено без відома та без згоди на це позивача. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, у контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Відповідно до Конституції України, регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. У відповідності до частини першої ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Положення частини другої ст. 60 Сімейного кодексу України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в частині третій ст. 368 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено частиною першою ст. 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено правовий висновок про те, що у ст. 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу, належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі. Як встановлено судом, спірний автомобіль марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013, був придбаний за час шлюбу сторін, тому він є спільною сумісною власностю подружжя, також позивач у заяві про зміну підстав позову посилалася на те, що автомобіль є спільною власністю подружжя та придбаний сторонами під час шлюбу. Вказана обставин визнавалась [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що кошти, отримані [PERSON] за договором купівлі-продажу автомобіля були використані ним в інтересах сім`ї. Згідно з ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною третьою статті 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частиною другою ст. 65 Сімейного кодексу України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. За приписами положень частини другої, третьої ст. 369 Цивільного кодексу України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника уразі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до частини першої, другої ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Таким чином право сумісної власності позивача за первісним позовом на автомобіль марки «JEEP», модель «Cherokee», VIN [NUMBER] , рік випуску 2013 є порушеним діями відповідача, спрямованими на його відчуження без її на те згоди та всупереч її волі. Отже, вимоги позивача [PERSON] є законними та вона має право на поновлення свого права власності. Втім позивач просить суд стягнути частку вартості у грошовому еквіваленті проданого без її згоди й відома автомобіля. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02). Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Отже суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного майнового права, не суперечить чинному законодавству й є ефективним з точки зору позивача. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Підстав для відступу від рівності часток суд не вбачає. Утримання дітей саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Інших підстав, визначених ст.70 СК України для збільшення розміру частки та відступу від засад рівності часток подружжя, судом в ході судового розгляду не встановлено. Суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утриманні дітей. Натомість, матеріали справи містять відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, які підтверджують наявність, хоча і незначних, доходів у відповідача в період перебування у шлюбі. Крім того, судом встановлено, що позивач, незважаючи на вік дітей, працювала, а відповідач займався їх вихованням спільно з бабусею. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, враховуючи право позивача на грошову компенсацію за відчужений без її згоди автомобіль у розмірі частки вартості відчуженого майна, що згідно висновку експерта від 12.10.2021 №СЕ-19/111-21/32297-АВ становить 177 160,00 грн. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 16.08.2016 по 19.04.2017, та розподіл майна, що придбано у зазначений період, а саме автомобіля марки «TOYOTA», модель C - HR, 2016 року випуску. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Фотосвітлини, надані позивачем, не можуть бути достовірними та достатніми доказами спільного проживання сторін в період з 16.08.2016 по 19.04.2017., оскільки така інформація в них не міститься, а вони можуть підтверджувати лише спільну присутність на святкуванні. Проте самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Також факт спільного проживання не можуть підтверджуватись показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони підтвердили лише спільне святкування Різдва в 2017 році, інші обставини, притаманних подружжю, свідкам не було відомо. З огляду на зазначене, встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову в частині встановлення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу в період з 16.08.2016 по 19.04.2017. Оскільки судом не встановлені підстави для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідно і відсутні підстави вважати майно, придбане в зазначений період, таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору понесені [PERSON] підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 771,60 грн.

Outcome: partial