Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~20.09.2023р. позивачка [PERSON] в особі свого представника адвоката Нікітіної Т.Г. звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 09.07.2020р. вона сплатила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США як аванс за земельну ділянку з будинком за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження отримання грошових коштів відповідачка особисто написала розписку. Договір купівлі-продажу вони мали намір укласти 15.09.2020р., однак він укладений не був, оскільки будинок не було введено в експлуатацію. 24.08.2023р. представником позивачки відповідачці була надіслана претензія з вимогою добровільно повернути суму сплаченого авансового платежу в розмірі 1000 доларів США. Також в додатку «Вайбер» відповідачці було надіслано відповідне повідомлення. Але відповідачка не скористалась пропозицією вирішити дане питання мирним шляхом, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутись до суду з цим позовом. \~ \~ \~ \~Просить стягнути з відповідачки вказану суму авансу та понесені витрати по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.09.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~17.10.2023р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що дійсно отримала від позивачки зазначену суму, однак фактично позивачка ввела її в оману щодо своєї фінансової спроможності. Позивачка не мала всієї оговореної суми, щоб укласти договір купівлі-продажу негайно, і просила зачекати, щоб назбирати усю суму, стверджувала, що у неї буде необхідна сума до оговореної в розписці дати. Також позивачка була обізнана, що будинок ще не зданий в експлуатацію, але наполягала на його придбанні. Вона з розумінням поставилась до її прохання, зняла інформацію про продаж та відмовила іншим потенційним покупцям. Хоча вона чекала більше часу, ніж було обумовлено, позивачка їй повідомила, що продати свою нерухомість та назбирати необхідну суму вона не змогла. Також вона сказала, що сплачену суму авансу залишає їй. Після цього вона з позивачкою більше не спілкувалася, з претензією щодо повернення суми авансу вона до неї не зверталась. Просить в задоволені позову відмовити повністю. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Нікітіна Т.Г. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що в 2020р. сторони домовились укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки з будинком в строк до 15.09.2020р. На підтвердження намірів придбати нерухоме майно позивачка передала відповідачці 1000 доларів США, яка була визначена в розписці як завдаток, але в той же час, була попередньо сплаченою частиною загальної вартості майна. В зазначений в розписці строк договір купівлі-продажу укладено не було, тому позивачка має право вимагати від відповідачки повернення вказаної суми, яка є авансом, і таке право позивачки є порушеним з моменту не укладання договору купівлі-продажу. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Богун І.А. в судовому засіданні позов не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що розписка не містить строку повернення грошових коштів у випадку не укладання договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим строк їх повернення повинен обчислюватись з моменту пред`явлення вимоги. Однак направлена відповідачці в 2023р. претензія підписана представником позивачки, доказів наявності у представника таких повноважень немає. Відповідно строк виконання відповідачкою обов`язку повернути грошові кошти не настав, факт порушення прав позивачки відсутній. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Згідно з власноруч написаною відповідачкою [PERSON] розпискою вона 09.07.2020р. отримала від позивачки [PERSON] грошову суму в розмірі 1000 доларів США в якості завдатку за земельну ділянку з будинком за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу повинен був укладений до 15.09.2020р. \~ \~ \~ \~На час звернення позивачки [PERSON] до суду з цим позовом договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було. \~ \~ \~ \~24.08.2023р. представником позивачки адвокатом Нікітіною Т.Г. відповідачці [PERSON] поштою та в мобільному додатку «Вайбер» була надіслана претензія про добровільне повернення суми авансу в розмірі 1000 доларів США. \~ \~ \~ \~Поштове відправлення було повернуто без вручення адресату, а в мобільному додатку «Вайбер» доставлено та переглянуто [PERSON] 11.09.2023р. \~ \~ \~ \~Вказана претензія відповідачкою залишена поза увагою, грошові кошти добровільно позивачці не повернуті. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.11,14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.\~ За змістом\~ст.3,6,627,629\~ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Відповідно до вимог ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). В силу положень ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може бути забезпечено, зокрема, завдатком. Згідно з\~ч.1,2\~ст.548\~ЦК України\~виконання зобов`язання\~(основного\~зобов`язання)\~забезпечується,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з\~ст.570 ЦК України завдатком є\~грошова сума\~або рухоме\~майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов`язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.571 ЦК України якщо порушення\~зобов`язання\~сталося з\~вини боржника,\~завдаток залишається\~у кредитора. Якщо\~порушення зобов`язання\~сталося з\~вини кредитора,\~він зобов`язаний\~повернути боржникові\~завдаток та\~додатково сплатити\~суму у\~розмірі завдатку\~або його\~вартості. Сторона,\~винна у\~порушенні зобов`язання,\~має відшкодувати\~другій стороні\~збитки в\~сумі,\~на яку\~вони перевищують\~розмір (вартість)\~завдатку,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з\~ч.1-3\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Суд виходить з того, що за змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати вартості товару/майна, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. В силу положень ст.546,548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. В цій справі судом встановлено, що 09.07.2020р. відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] грошову суму в розмірі 1000 доларів США, визначену сторонами в розписці як завдаток за купівлю-продаж земельної ділянки з будинком за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 73000 доларів США, відповідний договір сторони домовились укласти до 15.09.2020р. Вказані обставини підтверджуються копією власноруч написаною відповідачкою [PERSON] розпискою, яка міститься в матеріалах справи, та її оригіналом, який був наданий представником позивачки і досліджений судом в судовому засіданні. При цьому, відповідачка та її представник під час судового розгляду факту отримання цих грошових коштів за вказаних обставин не оспорювали. Також судом встановлено і це визнано обома сторонами, що у визначений у розписці строк сторонами договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості укладено не було. Отже, оскільки сторонами не було дотримано умов, визначених ст.548,570 ЦК України, та не укладено договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою [PERSON] відповідачці [PERSON] грошова сума в розмірі 1000 доларів США є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц. Посилання відповідачки та її представника на те, що вони не уклали договір купівлі-продажу саме через фінансову неспроможність позивачки і остання раніше не вимагала повернення вказаних грошових коштів, є безпідставними, оскільки, на відміну від завдатку, сума авансу підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Також суд відхиляє як безпідставні доводи представника відповідачки про те, що розписка не містить строку повернення вказаних грошових коштів у випадку неукладення договору купівлі-продажу, а претензія відповідачці пред`явлена представником позивачки без документів, які підтверджують її повноваження, тому строк виконання відповідачкою обов`язку повернути грошові кошти не настав і права позивачки не порушені. Як встановлено з обставин справи, в розписці від 09.07.2020р. сторонами дійсно не визначено обов`язку та строку повернення відповідачкою грошових коштів в розмірі 1000 доларів США у випадку не укладання договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим в силу положень ч.2 ст.530 ЦК України позивачка має право вимагати їх повернення в будь-який час з моменту не укладання договору купівлі-продажу. На момент ухвалення цього рішення вказані грошові кошти позивачці в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, що нею та її представником не заперечувалось. Враховуючи позицію відповідачки, яка не визнає, оспорює право позивачки на повернення грошових коштів, а також те, що безпосереднє звернення до суду за захистом порушених прав гарантовано Конституцією України, суд вважає права позивачки однозначно порушеними і такими, що підлягають захисту в обраний нею спосіб, який передбачений законом, відповідає змісту порушеного права, характеру спірних правовідносин та є ефективним. Отже, з огляду на вищевказане, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки [PERSON] шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] вказаних грошових коштів цим судовим рішенням. Щодо стягнення грошових коштів в іноземній валюті, суд зазначає, що відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. У зв`язку з цим як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті\~містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від\~16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц При цьому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (постанова\~Великої Палати Верховного Суду від\~04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18). На підставі\~вищевикладеного,\~позов [PERSON] слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] суму авансового платежу в розмірі 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення цього рішення (28.11.2023р.) еквівалентно 36\~217,30грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60грн.

Outcome: approved