Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся із позовом до відповідача із вимогою про позбавлення останнього батьківських прав відносно їхніх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 09 січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2022. У період шлюбу у сторін народилось троє спільних дітей. Відповідач повністю відсторонився від виховання дітей, не приділяє їм жодної уваги та не виконує своїх батьківських обов`язків. З початку квітня 2022 року позивач разом із дітьми виїхала до Норвегії, де вони проживають і зараз. До цього батько не брав участі у вихованні дітей. Через його поганий вплив та ставлення до дітей, позивач попросила відповідача покинути її будинок у квітні 2019 року, в цей час вона була вагітна. Коли батько проживав окремо від дітей, діти не хотіли щоб він приходив до них. Останній раз діти бачились з батьком більше року тому, при цьому це була вимушена зустріч, так як тоді він приїхав, щоб забрати ключі від будинку. Діти бояться батька, оскільки він неодноразово агресивно поводився із ними. Відповідач не проводив час із дітьми, через це молодший син взагалі не розуміє, що він є його батьком. Двоє старших дітей часом згадують про батька, але вони не хочуть до нього і вертатися в Україну також, бо думають, що тоді він буде приходити та знову ображати. Відповідач будь-якої участі у житті дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. У зв`язку із викладеним позивач вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач відзиву на позов не надав, проте направив електронною поштою на адресу суду заяву про визнання позову. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкрито провадження у справі у загальному порядку, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 10.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 23.11.2023 року. Позивач та її представник у вказане судове засідання не з`явились, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань з цього приводу суду не надав. Частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 09 січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований 09 січня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі в них народились: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наразі позивач із дітьми проживає у Королівстві Норвегія. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2022 шлюб між сторонами розірвано. Вихованням та побутом дітей займається мати. Опитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції [PERSON] пояснив суду, що батько не підтримує із ним зв`язок та не цікавиться його життям. Коли він жив в Україні батько часто застосовував до нього фізичну силу, через це він його боїться та не бажає подальшого спілкування із ним. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Вимогами ч. 1 ст. 164 СК України унормовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 названої постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною восьмою ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач не підтримує зв`язок з позивачем та донькою. Про дитину він не піклується, її життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, матеріально не забезпечує, засобами зв`язку не зв`язується, до органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні не звертався. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved