Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в поряду регресу витрат пов`язаних з регламентною виплатою. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що [INFO] у м.Одесі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі колісного транспортного засобу марки «OPEL CORSA» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , де останній допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Від отриманих травм, пішохід [PERSON] помер на місці пригоди. За фактом даної пригоди СУ ГУ НП в Одеській області проведено досудове розслідування кримінального провадження № 12017160000000499 від 09.05.2017 року. У ході досудового розслідування встановлено, що ДТП відбулася у наслідок неправомірних дій водія [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2020, (справа № 523/8355/20), [PERSON] , обвинувачуваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України, ч. 1 ст. 284 КПК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 25.07.2017р (справа № 523/6813/17), підтверджено факт керування водієм [PERSON] транспортним засобом марки «OPEL CORSA», державний номерний знак [NUMBER] , у момент ДТП [INFO], в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із зазначеним, [PERSON] , яка є дружиною загиблого [PERSON] , про що -свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , з посиланням на ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до суду з цивільним позовом щодо стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) страхового відшкодування, а саме відшкодування та понесених на поховання загиблого та у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами - є обов`язковим. У ході судового розгляду цивільного позову, справа № 523/12634/21, з`ясовано, що на дату ДТП колісний транспортний засіб марки «OPEL CORSA» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За насідками судового розгляду цивільного позову, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2022, додатковим рішенням від 27.06.2022, та постановою Одеського апеляційного суду від 20.01.2023 по справі № 523/12634/21 постановлено позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ задовольнити частково. Загалом, постановлено стягнути з МТСБУ на користь позивача суму майнової шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в наслідок ДТП у розмірі - 46 400,00 грн., що складається з понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400,00 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а на користь Держави судового збору за розгляд справи в першій та апеляційній інстанціях у розмірі 2 304,00 грн. МТСБУ виконано рішення суду та здійснено регламентну виплату на користь [PERSON] у загальному розмірі 46 400,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 824869 від 28.03.2023, та на користь Держави 2 304,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 824868 від 28.03.2023 та № 824954 від 30.03.2023 року. У зв`язку із цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування в розмірі 48704,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 16.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження, було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням та участю сторін. Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України не забезпечив участь свого представника у судове засідання. Але, представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву відповідно до якої він підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд провести розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року близько 15 год. 15 хв. по вул. Ген. Бочарова, Суворовського р-ну у м. Одесі відбулось ДТП за участі автомобіля «OPEL CORSA» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. 09.05.2017 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160000000499 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.06.2020 року по справі №523/8355/20 [PERSON] обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на підставі ст.49 КК України, ч.2 ст.284 КПК України - звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160000000499 від 09 травня 2017 року - закрито. В ухвалі зазначено, що [PERSON] обвинувачується в тому, що близько 15 години 15 хвилин 08 травня 2017 року, керуючи автомобілем «OPEL CORSA» державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Генерала Бочарова, навпроти буд. № 6, в напрямку від пр-кта Добровольського до вул. Жоліо-Кюрі, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а саме, наїзду на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину в невстановленому для переходу місці, справа наліво за ходом руху автомобіля, після настання такої пригоди, діючи з раптово виниклим умислом на не надання допомоги останньому, якого він своїми діями поставив у небезпечному для життя стані, всупереч вимог п.п.2.10. "а - є" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не залишився на місці події, заходів до надання медичної допомоги потерпілому не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілому не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілого [PERSON] , що перебував у небезпечному для життя положенні і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча повинен надати йому допомогу, при тому, що сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Відповідно до ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. З ухвали суду від 18.06.2020 року вбачається, що обвинуваченому [PERSON] роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, на що останній заявив про зрозуміння роз`ясненого та наполягав на відповідному добровільному волевиявленні. Отже факт вчинення порушення [PERSON] вимог п.п.2.10. "а - є" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 вважається встановленим, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкоду [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/8355/20 від 18.06.2020 року. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-Ц від 10 січня 2019 року; № 757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). На підставі викладеного, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та підлягає відшкодування. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , станом на [INFO] року застрахована не була. Відповідно до п. 41.1 «а» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На підставі викладеного, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] не була застрахована у встановленому законом порядку, [PERSON] , звернулася до суду із позовом до МТСБУ про відшкодуваня шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2022, додатковим рішенням від 27.06.2022, та постановою Одеського апеляційного суду від 20.01.2023 по справі № 523/12634/21 позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ задоволено частково. Загалом, вирішено стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] суму майнової шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в наслідок ДТП у розмірі - 46 400,00 грн., що складається з понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38 400,00 грн., та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., та на користь Держави судового збору за розгляд справи в першій та апеляційній інстанціях у розмірі 2 304,00 грн. МТСБУ виконано рішення суду та здійснено регламентну виплату на користь [PERSON] у загальному розмірі 46 400,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 824869 від 28.03.2023, а також на користь Держави 2 304,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 824868 від 28.03.2023 та № 824954 від 30.03.2023 року. На підставі п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). За п. 21.3 ст. 21 Закону з урахуванням положень п. 21.3 ст. 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Також згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Суд зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц. За ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 Закону. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, МТСБУ відповідно до чинного законодавства здійснило відшкодування шкоди за винного водія транспортного засобу [PERSON] , що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а тому відповідно до статті 1191 ЦК України та пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати на користь осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з смертю потерпілого, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] на суму 48 704,00 грн. При цьому, станом на час розгляду справи, відшкодування спричиненої шкоди відповідачем не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь МТСБУ в порядку регресу витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 48 704,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved