Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.03.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Новоозернівській селищній раді м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, актовий запис №2. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31.01.2012 року, шлюб між сторонами розірвано. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні і вихованні, а тому позивач звернулася з вимогою про стягнення аліментів. Разом з тим позивач зазнеачає, що відповідач їздить на заробітки за кордон, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. А тому просить стягувати аліменти з відповідача в розмірі по 3000 гривень на утримання кожної дитини, щомісячно, до виповнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.10.2023 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.25-26). Відповідача повідомлено про розгляд справи та про його права\~ (а.с.27). Відповідач у наданий судом строк своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, як і заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд приймає рішення про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що 10.03.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Новоозернівській селищній раді М.Євпаторія, Автономна Республіка Крим, актовий запис №2. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Згідно рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31.01.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-15). За обставинами позову, письмовими доказами у справі, спільні діти сторін проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні (а.с.9-11, 23-24). Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Відповідач ухиляється від належного виконання свого обов`язку щодо утримання дітей. Дані, які б свідчили про\~ офіційне працевлаштування на час вирішення судом спору у справі відсутні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 02.12.2021 року № 1928 - IX, з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Водночас із цим суд звертає увагу на ту обставину, що положеннями ч.1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні обов`язки щодо дитини. Таким чином обов`язок утримувати дитину, передбачений ч.1 ст. 180 СК України, є особистим обов`язком, а тому стосується окремо кожного з батьків. У зв`язку з чим суд вважає, що стягнення аліментів з батьків у солідарний спосіб є неможливим, оскільки даний обов`язок має виконуватись особисто кожним із них, а невиконання одним із батьків даного обов`язку не може перекладати на іншого додатковий обов`язок. Разом з тим суд не бере до уваги обставини зазначенну позивачем, щодо перебування на заробітках за межами України та значного доходу позивача, оскільки дохід позивача відповідачем не підтверджено жодними доказами. Відомості про пацевлаштуванння відповідача відсутні. У той же час ці обставини не можуть слугувати для визначення розміру аліментів у мінімальному розмірі, оскільки відповідач є працездатним, у зв`язку з чим з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі по 3000 гривень\~ на кожну дитину щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрат від оплати яких позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141\~ ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved