Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

30 січня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк, позивач) звернулося до суду з вищевказаним позовом, отриманим судом 03 лютого 2023 року. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що [PERSON] (далі Позичальник, Клієнт, відповідач) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 19 грудня 2006 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою підтверджується той факт, що відповідача проінформовано про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок відповідачу із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Тобто, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 04 січня 2023 року має заборгованість 64107,86 грн, яка складається з: 52 440,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11 667,06 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн комісія. На час подання позову відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки позовної заяви усунуті позивачем 13 лютого 2023 року. Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 30 травня 2023 року судом отримано заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи. 05 червня 2023 року судом отримано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, в якому останній просив поновити строк на подання відзиву в зв`язку зі зверненням відповідача за правовою допомогою до адвоката 26 травня 2023 року. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказує, що позивачем не надано ні обґрунтування позовних вимог, ні розрахунку заборгованості, ні жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, що вказує на неможливість їх задоволення. Так, наданий позивачем витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою» не містить дати затвердження, що вказує на те, що умови кредитування постійно змінюються та неможливо встановити із якою саме редакцією умов та правил надання банківських послуг було ознайомлено відповідача. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що Банком автоматично списувалися платежі, позначені як «штраф за прострочку» та «відсотки за овердрафт», збільшувались в односторонньому порядку відсоткові ставки. Проте у заяві № б\\н від 19 грудня 2006 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді підвищення процентної ставки чи штрафу. Також, у заявлену до стягнення суму тіла кредиту позивачем включено нараховані позивачем відсотки, що є порушенням вимог цивільного законодавства. Немає жодних підтверджень, що саме з долученими до позову документами: «Умови та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» ознайомився, саме з ними погодився, а також саме їх розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. До того ж, жодним чином не підтверджується те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відсутні підстави вважати, що Сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді збільшення відсоткової ставки чи штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Заявою № б\\н від 19 грудня 2006 року визначено розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Однак, з виписки з банківського рахунку вбачається, що кредитором автоматично списувалися з відповідача наступні платежі: «Щомісячна комісія» та «Видавнича комісія». Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Умова щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячної комісії за користування кредитом не є послугою у визначенні цього Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Є безпідставними та неправомірними списання щомісячних комісій та видавничих комісій, їх автоматичне стягнення призвело до штучного збільшення суми тіла кредиту, яке позивач має намір стягнути повторно у судовому порядку. Щодо тіла кредиту, встановленого позивачем у розмірі 52 440,80 грн, представник зазначив, що незрозуміло, як саме позивач дійшов вказаного в позові розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, оскільки при підписанні анкети-заяви кредитний ліміт встановлений у розмірі 250 грн, у подальшому періодично змінювався банком в односторонньому порядку, відповідно до довідки, наданої позивачем, а 14 листопада 2022 року кредитний ліміт взагалі зменшено до 0,00 грн. З наданого банком розрахунку заборгованості, складеного в довільній формі, сума кредитного ліміту ані 52 440,80 грн, ані 64 107,86 грн не вбачається, з нього лише прослідковується значне перевищення встановленого кредитного ліміту, що суперечить умовам, викладеним у підписаній відповідачем заяві, оскільки кредитні кошти видаються лише у розмірі встановленого ліміту. Лише підписана відповідачем анкета-заява та зазначення у позовній заяві кредитного ліміту у розмірі 250 грн не доводить факт отримання відповідачем сум, зазначених у розрахунку заборгованості. За весь час існування відносин між сторонами Позичальник здійснював відповідні платежі в рахунок погашення заборгованості, а також сам Банк неодноразово робив автоматичні списання з цією ж метою. Майже весь обсяг внесених та списаних коштів відповідача йшов на погашення нарахованих позивачем відсотків та пені, які Банк не мав права нараховувати. А відтак, визначена позивачем сума заборгованості за простроченим тілом кредиту мала б бути зменшена на платежі, які безпідставно та неправомірно зараховані позивачем в рахунок погашення відсотків та комісій. З виписки з банківського рахунку, наданої банком, вбачається, що з відповідача періодично стягувалися щомісячні платежі за страхування. Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем не подано до суду доказів сплати відповідачем саме страхових платежів та не подано копії договору страхування, на підставі якого вчинені списання коштів. Крім того, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за страховими платежами підлягають задоволенню лише у межах розміру фактично сплачених позивачем страхових платежів у разі доведення позивачем їх сплати Тобто, розмір заборгованості за кредитом штучно завищено, а сплачені відповідачем кошти могли б в повному обсязі погасити кредит та відсотки, передбачені договором №б/н від 19 грудня 2006 року. 14 червня 2023 року судом отримано заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до Анкети-заяви від 18 січня 2007 року, що підписана відповідачем, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. В анкеті зазначено номер кредитної карти: [NUMBER] . Позивачем також подано до суду довідку про видані відповідачу картки. Згідно з цією довідкою, термін дії картки № [NUMBER] - 12/12, тобто строк дії картки закінчився 31 грудня 2012 року, що підтверджує позивач наданими до суду документами. Строк позовної давності у три роки за договором № б/н від 18 січня 2007 року відраховується з 01 січня 2013 року. На момент звернення банку до суду, строк позовної давності позивачем пропущено, а отже позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. Перевипуск картки може свідчити лише про продовження умов кредитування, однак не про пролонгацію кредитного договору, укладеного 18 січня 2007 року у формі Анкети-заяви 26 червня 2023 року судом отримано відповідь позивача на відзив, до якої долучено клопотання про продовження процесуального строку на подання відповіді, обґрунтоване пунктом 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Позивач указує, що надані Банком докази вказують на факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 18 років. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. З копії заяви № б\\н від 19 грудня 2006 року вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9% (22,8% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору обумовлені всі істотні умови. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку. Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, інший розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідач не надав до суду інших Умови та Правила надання банківських послуг або ж Тарифів з якими його ознайомлено, не надав доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування кредитним коштами, то Банком до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. У даній справі позивач надав докази, що відповідача ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту Позивальнику. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис відповідача Заяви позичальника. Позивач надав докази, що відповідача ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг З виписки, наданої позивачем убачається, що відповідачем використовувалися кредитні кошти та погашалася заборгованість протягом дії Договору, використано всю суму кредитного ліміту. Відповідач несвоєчасно погашав кредитну заборгованість, тому зміна тіла кредиту безпосередньо пов`язана зі списанням щомісячного платежу за відсотками, що і спричинило зміну розміру тіла кредиту. Користуючись кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Представник позивача вказує, що відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, оскільки ним самостійно оформлено послугу «Страхування кредитного ліміту». Продукт «Страхування кредитного ліміту» - це програма страхування, яка допоможе погасити заборгованість по кредитній карті за рахунок страхової компанії в разі втрати роботи або працездатності. Страховий платіж по продукту «Страхування кредитного ліміту» становить 0,9% від суми заборгованості по кредитній карті на останній день кожного місяця. Щомісячне списання здійснюється за допомогою кредитної картки. Щодо тіла кредиту позивач указує, що сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого Банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із Банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена Договором змінюється наступним чином:в першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користування кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно Цього Договору, далі - пеня. Банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. Щодо підвищення відсоткової ставки вказує, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,9% в місяць або 22,8% на рік. Далі процентна ставка була змінена. 02 вересня 2015 року ставка змінилась у зв`язку з перевипуском картки на Універсальну Gold, відповідно до тарифів Банку для карта «Універсальна Gold». Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Розрахунок нарахування відсотків з урахуванням коефіцієнта на тіло/прострочене тіло кредиту за період нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період. Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги. Відповідно до Тарифів з якими був ознайомлений Позичальник, Власником картки сплачується комісія за річне обслуговування за картками «Універсальна GOLD». Тарифами банку з обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» передбачено, що щорічна комісія за обслуговування складає 500 грн. З 01 червня 2012 року щомісячна комісія за обслуговування (з 01 квітня 2013 року членський внесок за участь в GoldKnyбi) - 20 грн/місяць. 29 червня 2023 року судом отримано відзив позивача на заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що згідно з п. 3.1.3 Умов, у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії). 05 серпня 2013 року відповідач звернувся в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на пере випущеній картці. 16 липня 2014 року відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 16 255,00 грн на перевипущену карту. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон Клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома Клієнта. Подальше користування карткою, періодичні погашення ним заборгованості, в тому числі після останнього перевипуску картки, підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строїв дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 12/25 року. Позивач звернувся до суду з позовом 30 січня 2023 року, тобто до спливу строку позовної давності. 14 липня 2023 року судом отримано заперечення представника відповідача, в яких останній просив поновити строк на їх подання. В запереченнях указує, що позивач не надав жодних підтверджень, що саме з цими «Умови та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» ознайомився, саме з ними погодився, а також саме їх розумів відповідач підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. До того ж, жодним чином не підтверджується те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування. Відповідач погоджується з тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, на умовах, що зазначені у Анкеті-заяві № б/н, за якою відповідач отримав 250 грн. кредитних коштів на кредитну картку на строк до 31 грудня 2012 року (строк дії зазначеної карти). Наведені позивачем аргументи та судова практика щодо недійсності кредитного договору лише дублюють його позицію у питанні ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Відповідач вважає умову кредитного договору щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячної комісії за користування кредитом не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Така позиція повністю кореспондується з висновками Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 666/4957/15-ц. Позивачем така позиція не спростована. Крім того, позивачем не надано пояснення щодо платежів «Щомісячна комісія» та «Видавнича комісія», про які зазначав відповідач у відзиві. Роз`яснення Позивача стосувалися лише однієї транзакції від 12 липня 2021 року «Комісія за обслуговування». У заяві від 19 грудня 2006 року, підписаній відповідачем, встановлена фіксована процентна базова процентна ставка за кредитом 22,8% на рік. Позивач не заперечує та навіть підтверджує те, що розмір відсоткової ставки підвищувався в односторонньому порядку. Обґрунтовує позивач право на підвищення ставки все тими ж «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про неможливість розцінювання як частини кредитного договору яких йшлося вище. Доказів погодження зміни умов кредитного договору позивачем не надано. Відповідно до Анкети-заяви від 18 січня 2007 року, що підписана відповідачем, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. В анкеті зазначено номер кредитної карти: [NUMBER] . Позивачем також подано до суду довідку про видані відповідачу картки. Згідно з цією довідкою, термін дії картки № [NUMBER] - 12/12, тобто строк дії картки закінчився 31 грудня 2012 року, що підтверджує позивач наданими до суду документами. Згідно правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 06-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, строк позовної давності у три роки за договором № б/н від 18 січня 2007 року відраховується з 01 січня 2013 року. На момент звернення банку до суду, строк позовної давності позивачем пропущено, а отже позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. Позивач же помилково трактує наведене і помилково вважає видачу нової картки продовженням дії кредиту. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 28 липня 2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у відзиві та запереченнях просив розглянути справу у відсутність відповідача та його представника та відмовити в задоволенні позову. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що [PERSON] звернувся до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є позивач внаслідок змін в найменуванні та організаційно-правовій формі /а.с.58, 59-60, 61/ з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 19 грудня 2006 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований та надав свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі /а.с.39-40/. В своїй заяві відповідач просив відкрити йому рахунок та надати перелічені нижче послуги. Платіжна картка: 545708295. Валюта Гривня. Тип кредитного ліміту фінансовий. Сума кредитного ліміту 250,00 грн. базова процентна ставка 22,8 проценти, з розрахунку 360 днів у році. Розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості за кредитним лімітом може виконуватися, як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, так і списанням Банком коштів з дебетної картки. Надана позивачем Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки свідчить, що у розмір кредитного ліміту за кредитним договором з відповідачем неодноразово як збільшувався, так і зменшувався. Зокрема, окрім іншого: 19 грудня 2006 року встановлений в розмірі 21 600,00 грн, 19 червня 2007 року зменшений до 250,00 грн, 28 березня 2012 року встановлено в розмірі 0,00 грн, 30 червня 2015 року збільшено до 1 000,00 грн, 13 серпня 2018 року збільшено до 16 000,00 грн, 11 листопада 2020 року збільшено до 16 000,00 грн, 18 грудня 2020 року збільшено до 50 000,00 грн, 14 листопада 2022 року зменшено до 0,00 грн /а.с.37/. Також матеріали справи свідчать, що на підставі кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] видано кредитні картки №№: [NUMBER] , дата відкриття - 19 грудня 2006 року, термін - 12/12, тип картки - Картка Універсальна; [NUMBER] , дата відкриття - 05 серпня 2013 року, термін - 05/17, тип картки \~ \~ \~ \~PKMMU UNEMBOSSED CREDIT 1-4% FIRST PIN; 5168742335425744, дата відкриття - 02 вересня 2015 року, термін - 01/18, тип картки Картка Універсальна GOLD; 4149437833217852, дата відкриття - 19 липня 2014 року, термін - 02/18, тип картки Картка Універсальна; 5168742211734623, дата відкриття - 18 січня 2018 року, термін - 11/21, тип картки Картка Універсальна GOLD; 4149629354114670, дата відкриття - 01 грудня 2021 року, термін - 12/25, тип картки Картка «Універсальна» GOLD /а.с.38, зворот/. Також, судом установлено, що 01 грудня 2021 року позивачем підписано наданий Банком паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили, в тому числі: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних; процентна ставка поза межами кредитного періоду 42%, 40,08% з фактичної кількості днів, 36% виходячи з 360 днів у році; розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, порядок повернення кредиту, розмір штрафів, пені тощо /а.с.40, зворот - 44/. З виписки з банківського рахунку, наданої позивачем /а.с.152-192/ вбачається, що відповідач використовував надані позивачем кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості протягом дії кредитного договору у період з 19 грудня 2006 року (дата встановлення кредитного ліміту). Зокрема, останні рази: АЗС 10 Дніпро (24 січня 2022 року), переказ на карту ПриватБанк через додаток Приват24. Одержувач: [PERSON] ( [INFO] ), переказ зі своєї картки [NUMBER] через додаток Приват24 (24 січня 2022 року), переказ зі своєї картки [NUMBER] через додаток Приват24 (21 лютого 2022 року), переказ в свою «Скарбничку» [NUMBER] . Також вбачається, що Банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,4 (3,5) відсотків, в тому числі і за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року в розмірі 38\~198,47 грн. Також, з наданого позивачем розрахунку заборгованості /а.с.5-36/ вбачається, що, в тому числі, за період з 01 червня 2019 року по 01 січня 2023 року банком вказано проценти, погашені за рахунок кредиту на суму 25 391,41 грн, які сформовані з суми загального сальдо за нарахованими відсотками, зазначено сальдо за нарахованими відсотками на прострочці, які не включені в заборгованість накопичувальним підсумком на суму 11 667,10 грн, заборгованість за наданим кредитом в сумі 64 107,90 грн. При цьому, шляхом арифметичного складання суми, вказаної в графі «тіло кредиту поточне» на кінець періоду, в якому вказано відповідне нарахування в графі «відсотки погашені за рахунок кредиту» вбачається, що збільшення суми тіла поточного кредиту відбувається, окрім іншого, шляхом зарахування до його складу суми відсотків, вказаних у графі «відсотки погашені за рахунок кредиту» за винятком випадків внесення відповідачем грошових коштів на погашення суми кредиту на погашення заборгованості, яка перевищує суму нарахованих відсотків за відповідний період. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за [PERSON] , станом на 04 січня 2023 року за Договором від 19 грудня 2006 року виникла заборгованість на загальну суму 64 107,86 грн, яка складається з: 52 440,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11667,06 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн - комісія. Станом на день розгляду справи доказів погашення нарахованої позивачем заборгованості не надано. Вирішуючи спір, суд ураховує наступні положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 19 грудня 2006 року базова процентна ставка зазначена 22,8 % з розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом в іншому розмірі позивач, зокрема, надав суду паспорт споживчого кредиту, вказуючи про те, що відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки. Однак, згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Як убачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Отже, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем погоджено та встановлено Банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Окрім того, в наданій роздруківці заяви вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Споживач, підписавши такий документ, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, у тому числі в разі невиконання останнім зобов`язань за таким договором. Таким чином, ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про зміну умов кредитування, у тому числі щодо сплати процентів, збільшення процентної ставки шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 грудня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 січня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Більш того, надані суду докази у виді розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача свідчать, що банком в односторонньому порядку, при нарахуванні відсотків змінено розмір процентної ставки. Так, в заяві від 19 грудня 2006 року, підписаній відповідачем, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 22,8 % з розрахунку 360 днів у році. Проте позивач, окрім посилань на зміни Умов та правил, не обґрунтував, чому у розрахунку заборгованості використані інші процентні ставки саме у розмірі 3,6 %, 3,5 %, 3,4 %, 1,7 % (84 %, 42 %, 40,8%, 20,4 % - річні). Таким чином, доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11 667,06 грн заслуговують на увагу. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну розміру відсотків за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, ураховуючи ненадання суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми процентів, які нараховані позивачем відповідачу за користування кредитом у розмірі, узгодженому сторонами в договорі, підписаному відповідачем (22,8 % з розрахунку 360 днів у році), враховуючи, що питання самостійного розрахунку такої суми заборгованості потребує спеціальних знань у галузі іншій, ніж право, подання сторонами заяв про розгляд справи у їх відсутність, наявні підстави для відмови в позові в цій частині за недоведеністю. Щодо посилань представника відповідача про включення до договору умови про сплату комісії за кредитне обслуговування у розмірі 1% від суми заборгованості. Так, у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. При цьому, посилання позивача на те, що між сторонами погоджено комісію за річне обслуговування не підтверджено належними доказами, внаслідок чого суд не приймає їх до уваги. Доказів на підтвердження узгодження між позивачем і відповідачем умови щодо нарахування комісії за обслуговування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (відповідних положень договорі, підписаних відповідачем, витягу з умов та правил, які б були підписані останнім в простій письмовій чи електронній формах) суду не надано. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, вирішуючи питання щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту суд виходить з наступного. Судом з розрахунку заборгованості встановлено, що в день списання відсотків за рахунок кредиту відбувалось збільшення суми залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на ту-ж суму, на яку погашено відсотки за рахунок кредиту. При цьому, шляхом арифметичних розрахунків розміру нарахованих відсотків та розміру процентної ставки, вказаної Банком за відповідні періоди, вбачається, що нарахування відбувалось, в тому числі, і на суму заборгованості, що перевищує розмір кредитного ліміту. Сума такого збільшення шляхом арифметичного підрахунку за період з 01 червня 2019 року по 30 червня 2022 року становить 25 391,41 грн. З виписки за рахунком клієнта встановлено, що за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року Банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,4 (3,5) відсотків, в тому числі, і за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року в розмірі 38\~198,47 грн. Також, вказана виписка свідчить, що до загального залишку заборгованості за весь період Банком включалися платежі: нарахування відсотків на залишок коштів за договором, утримання податку з нарахованих на залишок власних коштів на карті відсотків, комісія за обслуговування (членський внесок), видавнича комісія. Відтак, з урахуванням попереднього висновку суду про неправомірність стягнення з позичальника платежів за дії, які він вчиняє на власну користь, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача частково, в частині безпідставного та неправомірного нарахування щомісячних комісій відповідачу за договором. Водночас, як зазначено вище, відповідач, підписавши заяву від 19 грудня 2006 року узгодив суми процентів, які нараховуються Банком за користування кредитом, наданим позивачу у розмірі, узгодженому сторонами в договорі, підписаному відповідачем (22,8 % з розрахунку 360 днів у році), також, надав свою згоду, в тому числі, на списання Банком коштів з Дебетної карти. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Так, зазначаючи про те, що позивачем неправомірно та безпідставно включено у тіло кредиту відсотки в іншому розмірі, ніж передбачено договором, комісії, страхові та інші платежі, не передбачені договором, чим безпідставно збільшено тіло кредиту, спрямовано платежі, які повертав [PERSON] на виконання договору на цілі інші, ніж погашення кредиту та відсотків, відповідачем, з урахуванням наявності виписки з рахунку відповідача, яка містить докази активного користування кредитними коштами, не надано жодних доказів на підтвердження іншого розміру тіла кредиту, який би, враховуючи умови укладеного між сторонами договору від 19 грудня 2006 року, містив в собі нараховані проценти в узгодженому сторонами в договорі розмірі, з огляду на узгоджене сторонами право Банку списання коштів з дебетового карткового рахунку. Клопотань про призначення експертизи відповідачем не заявлено. Відповідного висновку експерта, іншого розрахунку суми тіла кредиту, який можна б було перевірити шляхом простих арифметичних дій та який би не потребував від суду спеціальних знань в галузі, іншій, ніж право, суду не надано. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як зазначено вище, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідача відкрита 19 грудня 2006 року та перевипускалася, останній раз у 2021 році, термін дії останньої до грудня 2025 року. Відповідачу встановлювався кредитний ліміт, який станом на 18 грудня 2020 року максимально досягав 50 000 грн. Крім того, з виписки за договором про рух коштів [PERSON] убачається, що останній активно користувався кредитними коштами, внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку він отримав і не повернув банку. З наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що її облік Банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту. Заборгованість відповідача у розмірі 52 440,80 грн (прострочене тіло кредиту) і 0 грн. (поточне тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості по тілу кредиту, який відповідач отримав і не повернув Банку. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка складає 52 440,80 грн. З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги розрахунок Банком суми заборгованості відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 52 440,80 грн. Розглядаючи питання про пропуск позовної давності суд виходить з такого. Відповідач наголошує на тому, що відповідно до Анкети-заяви, підписаної відповідачем, як складової частини спірного договору, відповідачу видана кредитна картка, строк дії якої сплив 31 грудня 2012 року, пере випуск кредитної карти може свідчити про продовження умови кредитування, однак не про пролонгацію кредитного договору. Відтак, строк дії спірного договору скінчився та строк початку позовної давності відраховується з 01 січня 2013 року, внаслідок чого на 03 лютого 2023 року є пропущеним. Так, відповідно до ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Заява позичальника від 19 грудня 2006 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у свої рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Як убачається з матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором станом на 22 вересня 2020 року, відповідачем, в періоди, в тому числі і 09 грудня 2013 року, 10 грудня 2013 року, 13 січня 2014 року та в подальшому у строки, що не перевищують три роки кожен, здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України. За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу по кредиту, тобто з 21 лютого 2022 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 30 січня 2023 року, суд приходить висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Саме лише закінчення строку дії кредитної карти, за умови виконання відповідачем зобов`язань за договором не вказує на пропущення строку позовної давності. Інші доводи та аргументи, наведені позивачем та відповідачем у заявах по суті справи не мають значення для розгляду справи, а тому не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог частково на суму, яка дорівнює 81,8% від заявленої до стягнення суми, судовий збір у сумі 2\~195,51 грн (2\~684,00 грн*81,8*100) покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial