Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: - припинити, починаючи з 23 листопада 2020 року та до досягнення сином [PERSON] повноліття, стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року по справі № 758/11955/18; - звільнити, починаючи з 23 листопада 2020 року та до досягнення сином [PERSON] повноліття, позивача від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року по справі № 758/11955/18. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року. З розрахунку державного виконавця від 02 лютого 2023 року вбачається, що починаючи з грудня 2020 року нараховується сума аліментів, яка підлягає стягненню з позивача. Натомість, згідно Висновку щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, з 23 листопада 2020 року неповнолітній син сторін проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у висновку зазначено, що відповідачка не заперечувала щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина з батьком. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року ухвалено визначити місце проживання дитини - [PERSON] з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проживав неповнолітній син з позивачем до жовтня 2021 року. Крім того, зауважив, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року набрало законної сили 14 липня 2021 року, а тому нарахування аліментів починаючи з 14 липня 2021 року до досягнення сином повноліття є безпідставним, оскільки рішенням суду визначено місце проживання неповнолітнього сина саме з позивачем. Таким чином, позивач вважає, що наявні правові підстави для припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по їх сплаті саме з 23 листопада 2020 року, період коли син проживав з позивачем, у зв`язку з чим, вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 13 квітня 2023 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, 19 травня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів, та частково визнав в частині звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2020 року по вересень 2021 року в сумі 11752 грн. 24 коп., коли саме неповнолітній син проживав з позивачем. Так, неповнолітній син сторін проживав разом з матір`ю, однак в листопаді 2020 року переїхав до позивача та проживав у нього до жовтня 2021 року. У жовтні 2021 року, у віці 14 років, неповнолітній син сторін переїхав до матері і постійно з того часу проживав з нею. Отже син проживав з позивачем у період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року, здійснивши свій вибір самостійно. А з жовтня 2021 року проживав з матір`ю. Довідка № 76 від 23 серпня 2021 року, видана ЗНЗ І-ІІІ ступенів «Гімназія № 34 «Либідь» ім. Віктора Максименка» Подільського району міста Києва підтверджує, що [PERSON] з 19 листопада 2021 року по 23 серпня 2022 року навчався у даному закладі освіти та за заявою матері [PERSON] відрахований з переведенням до ліцею - інтернату № 23 «Кадетський корпус» з посиленою військово - фізичною підготовкою Шевченківського району м. Києва. Що свідчить про те, що сприянням навчання дитини займається саме мати. З характеристики, наданої начальним закладом, де навчається неповнолітній син сторін, зазначено, що саме мати бере активну участь у вихованні сина та житті класного колективу. Обставина, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю та самостійно обрав місце проживання, встановлено постановою Київського апеляційного суду по справі № 758/9702/21 від 16 січня 2023 року, якою позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина залишено без задоволення, а тому доказуванню не підлягає. Таким чином, оскільки неповнолітній син проживає з матір`ю, не досяг 18 років, а тому обов`язок щодо утримання сина у позивача не припинився, жодних доказів про проживання сина з батьком не надано як і не надано доказів підстав для припинення сплати аліментів на утримання дитини, а тому підстави для задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів відсутні. Стосовно позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах в сумі 94642 грн. 30 коп. зазначив, що доказів на підтвердження таких обставин позивачем не надано. Однак, враховуючи, що з листопада 2020 року по жовтень 2021 року син проживав з позивачем, заборгованість зі сплати аліментів може бути зменшена на суму за 10 місяців, а саме на 11752 грн. 24 коп., тобто 94642 грн. 30 коп. - 11752 грн. 24 коп. = 82890 грн. 06 коп. сума від якої відповідача не може бути звільнено. Позивач та його представник в судовому засіданні 31.05.2023 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідачка та її представник у судовому засіданні 31.05.2023 позовні вимоги визнали частково, зокрема в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідачки за період з листопада 2020 року по вересень 2021 року. В іншій частині позовних вимог просили відмовити, обґрунтовуючи тим, що неповнолітній син з вересня 2021 року проживає з матір`ю, що підтверджується відповідними документами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 24.08.2023 пояснила, що зі сторонами по справі перебуває у дружніх стосунках. Їй відомо, що син сторін по справі приблизно 6 місяців проживав із позивачем. Наразі дитина проживає з відповідачкою та її співмешканцем. Також їй відомо, що син з позивачем на даний час не спілкується. У позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 24.08.2023 пояснила, що з позивачем знайома, а з відповідачкою перебуває у дружніх стосунках. Їй відомо, що спільний син сторін проживає з відповідачкою, перебуває на її утриманні, у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки. Також, обізнана про те, що спільний син сторін через непорозуміння з матір`ю певний час проживав з позивачем, але коли саме не пам`ятає. Також, відомо, що позивач забороняв спілкуватись сину з відповідачкою. У подальшому, дитина переїхала жити до матері через конфлікт з батьком. Неповнолітній свідок [PERSON] допитаний 13.11.2023 в судовому засіданні у порядку ст. 232 ЦПК України, пояснив, що батьки розлучились, коли йому було 7-8 років. До 14 років він проживав разом з матір`ю, а на вихідні їздив до батька. У подальшому через непорозуміння і сварку з мамою, він вирішив переїхати жити до батька. З батьком та його співмешканкою прожив рік. У період проживання з батьком, останній не дозволяв йому спілкуватися з матір`ю та бачитись з нею. Після року проживання з батьком, він посварився з ним та переїхав жити до матері та після цього з батьком більше не спілкувався. Причиною сварки стало те, що він почав спілкуватись з матір`ю. Чи сплачує аліменти батько за рішенням суду йому не відомо. Наразі він навчається та витрати на навчання сплачує мати. У період проживання з батьком витрати на його утримання ніс батько. В судове засідання 28.11.2023 сторони не з`явилися, представник позивача та відповідач подали заяви про проведення судового засідання у їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року розірвано. [INFO] народився [PERSON] , батьками в свідоцтві про народження якого вказані - [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/11955/18, виданого 22 січня 2020 року Подільським районним судом міста Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . З копії довідки державного виконавця від 28 грудня 2020 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] сплатив заборгованість по аліментам, що виникла за період з 10 вересня 2018 року по 30 листопада 2020 року в повному обсязі щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/11955/18, виданого 22 січня 2020 року Подільським районним судом міста Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Заборгованість по сплаті аліментів станом на 30 листопада 2020 року відсутня. Згідно копії висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2021 року № 102/02/38-2990 вбачається, що діючи в інтересах дитини, адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Мати в письмових поясненнях не заперечувала щодо визначення дитини разом з батьком. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 14 липня 2021 року. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без задоволення. Постанова обґрунтована тим, що допитаний судом першої інстанції неповнолітній [PERSON] пояснив, що з осені 2021 року він проживав разом з матір`ю, що також було підтверджено свідком [PERSON] , допитаним в судовому засіданні. Вирішуючи позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів, суд зазначає наступне. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати аліментів та припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає чи проживала дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Так, в судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спільна дитина сторін проживала з позивачем у період з листопада 2020 року до вересня 2021 року, а тому існує необхідність звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у цей період. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала зі стягувачем, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Крім того, дана обставина в судовому засіданні була визнана відповідачкою. Абзацом 6 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Положення ст. 206 ЦПК України наголошують на тому, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене, суд приймає визнання відповідачкою позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2020 року до серпня 2021 року, включно, та вважає за необхідне в цій частині позовну вимогу задовольнити частково. Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина за рішенням Подільського районного суду міста Києва з 23 листопада 2021 року суд зазначає наступне. Так, з досліджених письмових доказів, зокрема постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2023 року, вбаається, що допитаний судом першої інстанції неповнолітній [PERSON] пояснив, що з осені 2021 року він проживав разом з матір`ю, що також було підтверджено свідком [PERSON] , допитаним в судовому засіданні. При цьому, вказану обставину пдтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , які допитані судом в межах розгляду даної справи, та з їх пояснень вбачається, що з вересня 2021 року по теперішній час неповнолітній син сторін проживає саме з відповідачкою, перебуває на її утриманні, а тому підстави для задоволення позову про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки відсутні. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути половину судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовними вимогами про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а саме в сумі 536 грн. 80 коп..

Outcome: partial