Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в рахунок шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, ним сплачено на корись ТОВ «Ілта» страхове відшкодування в розмірі 268 940 гривень 00 копійок. Також, страховиком винної в ДТП особи на користь позивача сплачено страхове відшкодування в сумі 130\~000 гривень 00 копійок. Посилаючись на те, що відповідача постановою уповноваженого органу визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на підставі статей 993, 1191 і 1194 ЦК України, позивач просить стягнути з останнього на свою користь суму залишку завданої ним матеріальної шкоди в розмірі 138\~940 гривень 00 копійок (а.с. 1 4). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представник відповідача подав\~до суду відзив на позов у якому просив відмовити в задоволені позову з тих підстав, що позивачем не надано висновку про визначення розміру вартості ремонту автомобіля, мали місце інші ДТП які передували цій ДТП, огляд автомобіля проводився по фотографіях, працівники ТОВ «Бровари Моторс» не є експертами та розмір матеріального збитку не підтверджено позивачем належним доказом відповідно до правових висновків Верховного Суду (а.с. 137 144). Ухвалою від 08 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 129 130). Ухвалою від 23 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 197 198). Також, представником відповідача надано додаткові письмові пояснення по справі у яких останній наполягає на запереченнях викладених ним у відзиві (а.с. 200 202). Ухвалою від 27 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 205). Ухвалою від 27 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву (а.с. 206). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. За умовами Генерального договору № 28-0199-2700\\19-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасних випадків від 20.12.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і ПП «Віп-рент» було застраховано належний страхувальнику транспортний засіб марки «Toyota Camry» державний номер [NUMBER] (а.с. 9 30, 31 33, 34). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду\~Київської області\~Кравченко Л.М. від 09 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/1437/20 встановлено, що 03 березня 2020 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Camry» державний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 43). Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водій який керував під час ДТП застрахованим транспортним засобом 03.03.2020 року повідомив позивача про дану ДТП та власник пошкодженого у вказаному ДТП автомобіля ПП «Віп-рент» в порядку і на умовах передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у той же день звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши відповідні письмові документи, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 86, 87, 88). Відповідно до наданих позивачем на підтвердження своїх доводів письмових доказів у вигляді рахунків СТО від 23 березня і 04 червня 2020 року та актів з надання послуг по ремонту автомобіля від 19 червня 2020 року, здійснено відновлювальний ремонт автомобіля марки «Toyota Camry» державний номер [NUMBER] в сумі 268 940 гривень 00 копійок (а.с. 79 80, 81 83, 84, 85). З копії страхових актів № СТОКА-11901 від 24 червня 2020 року і № СТОКА-11901/1 від 16 липня 2020 року вбачається, що вищевказана ДТП кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв`язку з чим розраховано страхове відшкодування в загальній сумі 268 940 гривень 00 копійок (а.с. 89). На виконання вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач сплатив на користь ПП «Віп-рент» страхове відшкодування в сумі 268 940 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 15878 від 24 червня 2020 року і № 17806 від 16 липня 2020 року (а.с. 94). При цьому, за умовами Полісу серії АО № 006551317 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діючого станом на 13.09.2020 року, виданого ПрАТ «СГ «Тас» застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia» державний номер [NUMBER] (а.с. 95). То ж, страховиком винної в ДТП особи ПрАТ «СГ «Тас» на користь позивача сплачено страхове відшкодування в сумі 130\~000 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною випискою по рахунку юридичної особи позивача станом на дату 19 вересня 2020 року (а.с. 96, 97 98). Норма статті 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, слід зробити висновок, що на підставі статей 993, 1191, 1194 ЦК України, в порядку суброгації до позивача як до страховика потерпілого, перейшло право вимоги яке належало потерпілому у деліктному зобов`язанні Як наслідок, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із встановленими під час розгляду справи судом фактичними обставинами справи та положеннями законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд не приймає до уваги та відхиляє усі доводи і заперечення відповідача, що викладені нею у наданому суду відзиві. Насамперед, суд не приймає до уваги та відхиляє викладені за змістом відзиву заперечення сторони відповідача про те, що мали місце інші ДТП які передували цій ДТП, оскільки судом не встановлено обставин пошкодження автомобіля марки «Toyota Camry» державний номер [NUMBER] в інших ДТП. Також, заперечення представника відповідача стосовного того, що огляд автомобіля проводився по фотографіях і працівники ТОВ «Бровари Моторс» не є експертами, на думку суду не спростовують доводів позивача щодо пошкоджень застрахованого автомобіля. Відносно викладених у відзиві заперечень про те, що позивачем не надано висновку про визначення розміру вартості ремонту автомобіля та розмір матеріального збитку не підтверджено позивачем належним доказом відповідно до правових висновків Верховного Суду, суд враховує та звертає увагу на таке. Норми статті 17 Закону України «Про страхування» передбачають, що правила страхування повинні містити також перелік документів, що підтверджують розмір\~збитків. Відповідно до пункту 14.2.2. Генерального договору № 28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і ПП «Віп-рент», при настанні страхового випадку по страхуванню КАСКО додатково до документів вказаних в п. 14.2.1. надаються наступні документи: 14.2.2.1. документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання, які обираються страховиком за одним або кількома із нижчезазначених варіантів: - документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт пошкодженого застрахованого ТЗ, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються і та інше; - документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт (в разі, якщо ремонт здійснювався за рахунок страхувальника); - висновок незалежної експертизи в разі її проведення (якщо вона замовлялась страхувальником, за погодженням із страховиком) (а.с. 9 30, 31 33, 34). Тобто, відповідно до наведених положень договору, які в повній мірі узгоджуються, не суперечать та відповідають нормам спеціального законодавства у сфері страхування, страховик має альтернативу у виборі подання документів, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ. Як встановлено судом, на виконання вимог пункту 14.2.2. Генерального договору № 28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року, страховик надав відповідні рахунки ремонтного підприємства від 23 березня і 04 червня 2020 року та акти з надання послуг по ремонту автомобіля від 19 червня 2020 року. Як наслідок, суд вважає, що вказані дії належним чином відповідають вимогам статті 17 Закону України «Про страхування» щодо переліку документів які підтверджують розмір\~збитків. У зв`язку із цим, суд критично оцінює та відхиляє заперечення представника відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами вартість ремонту застрахованого автомобіля. Натомість,\~відповідно до\~§ 1\~глави 5\~розділу І\~ЦПК України\~суд вважає належними і допустимими доказами надані позивачем на підтвердження своїх вимог документи стосовно вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля. При цьому, суд не враховує надану представником відповідача довідку № 02-14/02 від 14 лютого 2021 року про розмір відновлювального ремонту КТЗ, оскільки така довідка не є висновком експерта в розумінні положень Закону України «Про судову експертизу» (а.с. 161, 162 165). Отже, наведені у відзиві заперечення представника відповідача спростовуються змістом наданих письмових доказів за якими здійснено відновлювальний ремонт застрахованого автомобіля. Таким чином, з відповідача в порядку суброгації на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 138\~940 гривень 00 копійок (268 940 гривень 00 копійок 130\~000 гривень 00 копійок). За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 5). Враховуючи викладене,

Outcome: approved