Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

18 серпня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.02.2004 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Однак подружнє життя не склалося і 17 квітня 2023 року сімейні відносини були остаточно припинені, при цьому вони перестали вести спільне господарство та проживати разом. 28 квітня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Однак її чоловік не бажав розлучення та всіляко затягував справу. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24 липня 2023 року шлюб розірвано, проте на час подачі даного позову до суду відповідач оскаржив зазначене рішення. Зважаючи на таку суперечливу поведінку відповідача, [PERSON] звернулася за правовою допомогою до адвоката, в результаті надання якої отримано з Регіонального сервісного центру\~ ГСЦ МВС в Полтавській області\~ лист № 31/16-7-85аз від 20.07.2023. Зі змісту листа випливає, що майже всі придбані під час перебування у шлюбі транспортні засоби, були перереєстровані відповідачем на інших осіб без відома та згоди позивача\~ на третій день після припинення сімейних відносин між ними, а саме - 20.04.2023. У зв`язку з цим, посилаючись на норми СК та ЦК України, позивач просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя придбані за час перебування у шлюбі з відповідачем та зареєстровані за останнім транспортні засоби, припинити право спільної сумісної власності подружжя на них та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини спірного майна. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року закрито підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про виклик свідків та\~ призначено справу до судового розгляду на 10-00 год. 22 листопада 2023 року. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач зазначила, що 14.02.2004 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі вона працювала, спочатку на посаді бухгалтера, потім в 2016-2017 роках займалась підприємницькою діяльністю. Весь час отримувала дохід набагато більший за відповідача, який працював звичайним трактористом, та всі гроші вкладала у сім`ю. Після дострокового виходу з декретної відпустки в 2019 році вона повернулась на посаду бухгалтера та наразі працює в м. Полтаві та отримує гідну заробітну плату. Спірні 5 транспортних засобів були придбані фактично на її кошти та оформлені на ім`я чоловіка з метою надання йому можливості реалізувати себе та\~ займатись власною справою вантажними перевезеннями. Однак належним чином налагодити даний бізнес останній не зміг та позивачу\~ фактично доводилось постійно надавати йому кошти на утримання даного автопарку, який потребував постійних грошових вкладень. Після чергової сварки, яка сталась на Великдень 16 квітня 2023 року позивач зібрала речі та остаточно пішла від чоловіка, переїхавши проживати до батьків. Чоловік декілька тижнів поспіль намагався добитись від неї повернення, приїздив до її батьків, влаштовував скандали та маніпулював інтересами дитини. Пізніше вона довідалась, що чоловік без її відома та згоди переоформив майже всі їх спільні транспортні засоби на інших осіб. В зв`язку цим та зважаючи на те, що наразі з нею проживає малолітня дитина, яка потребує належного утримання, позивач\~ просить суд стягнути з відповідача на її корить грошову компенсацію її половини у даних транспортних засобах. Відповідач ні в підготовче, ні в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Разом з тим, після закриття підготовчого провадження, 07.11.2023 подав до суду заяву, в якій проти заявлених вимог заперечив, зазначивши, що позов ґрунтується на неправдивих та надуманих фактах і обставинах, оскільки жодних коштів у сім`ю\~ його дружина не вкладала, а заявлені нею свідки є заінтересованими особами. Розгляд справи просив провести за його відсутності. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, 14 лютого 2004 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 01.08.2023 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.11). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24.07.2023 шлюб розірвано за позовом [PERSON] . Проте, через подання апеляційної скарги відповідачем, зазначене рішення наразі не набрало законної сили. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що сторони як на час подання позову, так і на час розгляду справи проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач стверджує, що сімейні стосунки з відповідачем остаточно були припинені 17.04.2023. Даний факт не заперечується відповідачем у даній справі. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям придбано п`ять транспортних засобів, які були зареєстровані за відповідачем, а саме: -\~ 03 серпня 2018 року - транспортний засіб марки «КАМАЗ», моделі «55102»,1980 року випуску, об`єм двигуна 10850 куб. см. Даний транспортний засіб відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу ОФ002022 від 08.06.2023 в торговельній організації, 05.07.2023 перереєстрований на іншу фізичну особу в ТСЦ 5344; - 06 вересня 2019 року - транспортний засіб марки «ACKERMANN», моделі «FRUEHAUF», 1992 року випуску, не перереєстровувався; - 10 вересня 2019 року - транспортний засіб марки «MAN», моделі «NGA41.460», 2001 року випуску, об`єм двигуна 12816 куб. см. Даний транспортний засіб відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу №190401 від 20.04.2023 в торговельній організації та цього ж дня перереєстрований на іншу фізичну особу в ТСЦ 5344; - 01 грудня 2020 року - транспортний засіб марки «SDC», моделі «TRAILERSSDC», 2006 року випуску. Даний транспортний засіб відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу 190420 від 20.04.2023 в торговельній організації та цього ж дня перереєстрований на іншу фізичну особу в ТСЦ 5344; - 08 грудня 2022 року - транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», моделі\~ «PASSAT», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1968 куб. см. Даний транспортний засіб відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу 5344/2023/3791535 від 20.04.2023 та цього ж дня перереєстрований на іншу фізичну особу в ТСЦ 5344. Вказані обставини підтверджуються листом Регіонального сервісного центру\~ ГСЦ МВС в Полтавській області\~ № 31/16-7-85аз від 20.07.2023 (а.с.13-14) та не заперечуються відповідачем. З матеріалів справи та пояснень позивача, її представника, свідків, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] протягом перебування у шлюбі працювала бухгалтером в крупних агропромислових підприємствах, отримувала гідну заробітну плату (крім часу перебування у декретних відпустках), а в 2016-2017 роках займалась підприємницькою діяльністю та також мала суттєві доходи. Так, згідно з податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи підприємця загальний дохід [PERSON] у 2016 році становив 992023,73 грн., а у 2017 році 947251,46 грн. (а.с.111-114). З пояснень позивача та показань свідків вбачається, що позивач в силу своєї професії та зайняття підприємницькою діяльністю заробляла набагато більше від відповідача.\~ Всі зароблені нею кошти позивач спрямовувала на потреби сім`ї, неодноразово організовувала за власні кошти родинний відпочинок, в тому числі за кордоном, частково вона також утримувала самого відповідача, надаючи гроші на його потреби (обіди, придбання цигарок тощо). Крім того, за зароблені позивачем\~ кошти та грошову допомогу при народжені молодшої дитини були придбані спірні транспортні засоби, які були зареєстровані на ім`я відповідача. Починаючи з 17 квітня 2023 року позивач остаточно пішла від відповідача та наразі проживає окремо разом із сином який повністю перебуває на її утриманні. Відповідач вживав всіляких заходів для повернення дружини, однак це не принесло позитивного результату. Наразі вони не спілкуються, відповідач навіть заблокував номер телефону позивача. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них, незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, придбані в період шлюбу вищезазначені транспортні засоби відповідно до ст.ст.60, 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них та судом не встановлено обставин для зміни розміру часток у спільному майні, суд вважає, що частки позивача та відповідача у даному майні є рівними. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що чотири спірні транспортні засоби були відчужені відповідачем та на час звернення позивача до суду з даним позовом не перебувають у власності як позивача, так і відповідача, а доступу до транспортного засобу «ACKERMANN», моделі «FRUEHAUF», 1992 року випуску, що залишився у відповідача, позивач не має в сили поведінки відповідача, який не бажає з нею спілкуватись. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 175/1025/20: «Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу\~ (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абзаци перший частини другої статті 364 ЦК України)». Також постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) було зроблено правовий висновок з приводу таких правовідносин. Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц (провадження № 61-189ск17) суд дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Оскільки на час звернення з позовом до суду чотири транспортні засоби вже були відчужені відповідачем іншим особам, а до транспортного засобу «ACKERMANN», моделі «FRUEHAUF», 1992 року випуску позивач немає доступу, остання правомірно вказала їх оціночну вартість, визначену\~ належним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Так,\~ відповідно до звіту про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.07.2023, ринкова вартість транспортного засобу марки «КАМАЗ», моделі «55102»,1980 року випуску, об`єм двигуна 10850 куб см. становить 348000 грн. (а.с.15-32). Відповідно до звіту про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.07.2023, ринкова вартість транспортного засобу «ACKERMANN», моделі «FRUEHAUF», 1992 року випуску, становить 95500 грн. ( а.с.33-49). Згідно із звітом про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.07.2023, ринкова вартість транспортного засобу «MAN», моделі «NGA41.460», 2001 року випуску, об`єм двигуна 12816 куб см., становить 473900 грн. (а.с.50-67). Згідно із звітом про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.07.2023 року, ринкова вартість транспортного засобу «SDC», моделі «TRAILERSSDC», 2006 року випуску становить 272300 грн. (а.с.68-84). Відповідно до звіту про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.07.2023 року, ринкова вартість транспортного засобу«VOLKSWAGEN», моделі\~ «PASSAT», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1968 куб см. становить 333800 грн. (а.с.85-105). Таким чином, загальна вартість усіх спірних транспортних засобів становить 1523500 грн., а 1/2 частина цієї суми\~ складає 761750 грн. Оскільки транспортний засіб «ACKERMANN», моделі «FRUEHAUF», 1992 року, який знаходиться у фактичному користуванні відповідача, є неподільною річчю, позивач правомірно просить стягнути з відповідача на її користь і 1/2 частини його вартості, встановленої у звіті про незалежну оцінку транспортного засобу. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, заперечивши в своїй заяві проти заявлених вимог позивача, зазначив, що позов ґрунтується на неправдивих та надуманих фактах і обставинах, проте жодних доказів на підтвердження своїх заперечень\~ не надав. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимогти в повному обсязі, як законні та належним чином обґрунтовані. На час розгляду справи документально підтверджені судові витрати позивача становлять 17617,50 грн. та складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 7617,50 грн. за подання позовної заяви та витрат на проведення оцінювання майна в розмірі 10000 грн. (а.с. 1-2) Судові витрати суд розподіляє відповідно до приписів ст.ст. 139-141 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved