Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Виклад позиції позивача. 11.10.2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет (Орган опіки та піклування) Тулчинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи її тим, що під час спільного проживання із відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 27.02.2015р. виконкомом Байраківської сільської ради, Немирівського району, Вінницької області. Син перебуває на утриманні позивача та проживає із нею. Відповідач у даній справі є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним достатнім харчуванням, медичними оглядами, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не створює належні умови для розвитку її здібностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно Висновку опікунської ради при виконкомі Тульчинської міської ради №135 від 17.05.2023р. громадянин [PERSON] з сином не проживає з 2017 року, участі в його вихованні не приймає, станом здоров`я не цікавиться, матеріально не допомагає. Неповнолітній [PERSON] навчається в Крищенекцькому ліцеї Тульчинської міської ради, Вінницької області. Згідно інформації адміністрації гімназії громадянин [PERSON] взагалі не приймає участі у вихованні сина, він не відвідує батьківські збори, загальні масові заходи, жодного разу не спілкувався з класним керівником, адміністрацією ліцею, тощо. 27.04.2023 року на адресу служби у справах дітей Тульчинської міської ради гр. [PERSON] подав заяву, в якій зазначає, що не заперечую проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. Внаслідок цього, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.10.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 22.11.2023 року від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання по справі. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від представника позивача, адвоката Зубара В.В. 22.11.2023 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, 22.11.2023 року від останнього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Байраківка, Немирівського району Вінницької області, про що 27 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис № 1. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6) Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради від 26.09.2023 року, [PERSON] проживає біля своєї матері та знаходиться на її утриманні (а.с.7) Як вбачається із довідки, виданої Крищеинецьким ліцеєм Тульчинської міської ради Вінницької області від 28 вересня 2023 року, [PERSON] не цікавиться навчанням дитини та не відвідував батьківські збори упродовж навчання дитини у закладі (а.с.9) Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 17 травня 2023 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Висновки суду Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved