Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі по тексту - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , відповідно до якого просив стягнути на свою користь 46425,77 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 09.10.2006, яка утворилася станом на 31.05.2023 року у сумі 46425,77 грн., яка складається із: 4976,33 грн. - заборгованості за кредитом, 41449,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Свої вимоги мотивував тим, що 09.10.2006 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приват Банк», згідно з якої отримала кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 9700,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами, які містяться на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, [PERSON] належним чином не виконала, тому, станом на 31.05.2023 року, у неї утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 46425,77 грн., яка складається із: 4976,33 грн. - заборгованості за кредитом, 41449,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Відповідач подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що [PERSON] не підписував жодних документів щодо ознайомлення з умовами кредитування, що не може свідчити про добровільне погодження сторонами умов кредитування. На бланку копії анкети-заяви від 09.10.2006 року не міститься відомостей відносно якої платіжної банківської картки відповідач міг би приєднатися до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, в анкеті-заяві відсутній будь який номер картки, строк дії картки та тип картки, а саме кредитної або дебетової картки. Просила застосувати строки позовної давності встановлені ст.257 ЦК України. Представник позивача в судове засідання, яке відбулось 27.11.2023 року, не з`явився, проте у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання, яке відбулось 27.11.2023 року, не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2006 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 9700,00 грн. на кредитну картку [NUMBER] , дата відкриття: 09.10.2006 року, термін дії: 10/09 (жовтень 2009), тип картки: карта універсальна. Договір між сторонами становить підписана [PERSON] анкета-заява. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт змінювався неодноразово у 26.10.2006, 30.10.2006, 01.11.2006, 11.11.2008, 14.11.2008, 24.12.2008, 10.01.2009, 24.01.2009, 11.03.2009, 19.03.2009, 18.08.2015, 01.11.2019 роках. Копія виписки за договором №б/н від 09.10.2006, яка була досліджена судом, за період 26.10.2006 - 31.05.2023, свідчить про рух коштів по рахунку [PERSON] . Так, згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.10.2006 року, посилався на Умови та правил надання банківських послуг та Тарифи банку в Приват Банку, які розміщенні на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розумів [PERSON] та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. В даному випадку, варто зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09.10.2006 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з тим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, кошти у розмірі 4976,33 грн., фактично отримані позичальником, у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4976,33 грн. Суд відхиляє доводи відповідача про застосування строку позовної давності, з огляду на те, що остання здійснила погашення заборгованості у розмірі 1000,00 грн. 15.04.2022 року, чим визнала борг. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Переривання строку позовної давності черговим платежем. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на сторону відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial