Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Позов мотивує тим, що відповідач 18 грудня 2022 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні банкетного залу ресторану "Євроготель", на грунті раптово виниклого конфлікту з позивачем, умисно наніс кулаком лівої руки удар потерпілому в область обличчя, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці очниць та носа, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, дефекти частин ріжучих країв коронок двох зубів на верхній щелепі. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2023 року у справі №463/785/23 відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України; вирок набрав законної сили 15.05.2023 року. Вказує, що з метою відновлення здоров`я після вчинення правопорушення відповідачем, позивач звернувся за медичною допомогою до ФОП [PERSON] , вартість якої склав 43700,00 грн. Також зазначає, що в результаті вчинення кримінального правопорушення відповідачем, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, тривалому та коштовному відновленні стану здоров`я, факту самої необхідності такі кошти на відновлення здоров`я відшукати та оплатити, необхідності витрачати свій час, захищаючи свої порушені права в органах поліції, суду, виконавчій службі через те, що відповідач категорично відмовляється відшкодувати шкоду у добровільному порядку. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 43700,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява такого про розгляд справи без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого, відзив на позовну заяву у встановлений судом термін не подав, будь-яких заяв чи клопотань від такого не надходило. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. На даний час вищевказаний вирок суду набрав законної сили, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень. Як встановлено вироком суду, [PERSON] , 18 грудня 2022 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні банкетного залу ресторану "Євроготель", що знаходиться по вул.Тершаківців, 6а у м.Львові, на грунті раптово виниклого конфлікту з [PERSON] , умисно кулаком лівої руки наніс удар потерпілому в область обличчя, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження - синець у вигляді "окулярів" в ділянці очниць та носа, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, дефекти частин ріжучих країв коронок двох зубів на верхній щелепі, які відносяться до тілесного ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Окрім цього, зі змісту вказаного вироку вбачається, що згідно заяви [PERSON] щодо визнання ним своєї винуватості, обвинувачений погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Відповідно до Акту виконаних робіт від 03.01.2023 року, виданого лікарем-стоматологом [PERSON] , вартість наданих медичних послуг пацієнту [PERSON] становить 43700,00 грн., які сплачено [PERSON] , що підтверджується квитанціями №9В8С-Н2Е9-1ММС-63КК від 03.01.2023 року, №5К0Н-ТМ5Е-8212-8ХЕ9 від 06.01.2023 року, №Х451-10МХ-РТТТ-МТТХ від 10.01.2023 року, №717М-В385-СК27-ЕТВТ від 25.01.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше). Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України вже була встановлена вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року, ухваленого на основі викладених у ньому доказів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди завданої вищевказаним правопорушенням підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача. Позивач внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень витрачав час на участь у процесуальних та слідчих діях. Після вказаних подій позивач був вимушений відновлювати стан свого здоров`я протягом тривалого часу. На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача до відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 30000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає розумним та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. суд вважає завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, позивачем не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., тобто значно більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом. Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, а також досліджені докази, суд приходить висновку, що між неправомірними діями відповідача та шкодою, завданою позивачу [PERSON] , є безпосередній причинний зв`язок, відтак суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача щодо відшкодування шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопоршення, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №32528798800007017322 від 01.06.2023 року позивачем сплачено 2684,00 грн. судового збору за подання до суду позовної заяви. Згідно вимог п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру, у порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2147,20 гривень за подання позовної заяви. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відтак суд приходить до висновку, що слід повернути позивачу надміру сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved