Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на такі обставини. [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем по даній справі - [PERSON] . Від спільного проживання з відповідачем є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина у 2009 році [PERSON] самоусунулась від його виховання, залишила проживати з батьком [PERSON] . Як зазначає позивач, [PERSON] ніякої участі у фізичному, інтелектуальному, моральному, культурному, духовному та соціальному розвитку не приймає. Навчальний заклад де навчається їхній син жодного разу не відвідувала, матеріальної та фінансової допомоги дитині не надає. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву відповідно до якої не заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав відносно сина. Представник третьої особи Старомаяківської сільської ради Березівського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем по даній справі - [PERSON] . Від спільного проживання з відповідачем є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 17.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області. Як вбачається з характеристики виданої Чорнокутською гімназією Старомаяківською сільською радою Березівського району Одеської області [PERSON] виховувався в неповній сім`ї. Вихованням сина займався батько [PERSON] , біля якого і проживала дитина. Батько за потреби відвідував школу, спілкувався із класним керівником та вчителями. Мати, маючи іншу родину і проживаючи окремо, вихованням сина не цікавилася. Відповідно до характеристики Старомаяківської сільської ради Березівського району Одеської області [PERSON] під час проживання на території Новоандріївського старостинського округу Старомаяківської сільської ради не працювала, спосіб життя вела безклопітний. Своїми дітьми не займалася, не виховувала, найменшого сина [PERSON] взагалі залишила на батька та не турбувалася його життям та розвитком. За час проживання на території сільської ради мала конфлікт з сусідами. Відповідно до характеристики наданої Старомаяківською сільською радою Березівського району Одеської області вих. №118 від 06.07.2023 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За роки проживання за даною адресою проявив себе виключно з позитивної сторони, зарекомендував себе як зразковий громадянин. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. [PERSON] проживає з сином [PERSON] , 2009 року народження. Займається вихованням сина та утримує його. Веде активну участь у громадському житті села та сільської ради. Згідно наданих письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] самостійно виховує сина, турбується про нього з самого народження. [PERSON] самоусунулась від виховання сина, залишила проживати з батьком [PERSON] . Мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та її виховання, з дитиною не спілкується, не відвідує, участі у вихованні не приймає та матеріально не підтримує. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене, органом опіки та піклування Старомаяківської сільської ради надано письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Висновок Органу опіки та піклування Старомаяківської сільської ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у вказаному висновку. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та її виховання, з дитиною не спілкується, не відвідує, участі у вихованні не приймає та матеріально не підтримує. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо неповнолітньої дитини. Суд приходить до висновку, що поведінку матері дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вона сама цього не бажає. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] перш за все буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved