Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

В липні 2023 року позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 151 911,27, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.01.2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання заяви про приєднання № 209183511/110119 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 11.01.2019 року. На виконання умов договору банком клієнту на його рахунок відкрито кредитну лінію із сумою ліміту - 145000,00 грн та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 38% річних, а також визначено, що строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки з можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Відповідач [PERSON] починаючи з 11.01.2019 року здійснював використання кредитни коштів, однак більше двох місяців поспіль неналежним чином виконував зобов`язання за договором у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми боргу за кредитом та сплатити процентів за користування кредитом. Станом на 19.06.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 151 911,27 грн, яка складається з наступного: борг за кредитом - 144 329,65 грн; проценти за користування кредитом - 7 382,97 грн; комісія - 183,02 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 4,71 грн; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 10,40 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 0,52 грн, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 99-100). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 103-104). В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду клопотання у якому просив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.107). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву у якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та у зв`язку з визнанням позову стягнути з нього судовий збір у розмірі 50%. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування шляхом підписання заяви про приєднання № 209183511/110119 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 12-32). Згідно п.3.1 Заяви про приєднання - шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору ДКБО, клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з Банком договір складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. За умовами п.3.4.2 Заяви про приєднання - Банк, відкриває рахунок № [NUMBER] в гривнях України, код банку 3226699 та надає клієнту платіжну картку типу "Моя картка" та ПІН (конверт до неї). Згідно висновку за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника від 11.01.2019 року [PERSON] сума кредиту/ліміту становить 145 000,00 грн, процента ставка 38,000 річних (а.с. 34) Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів. На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] АТ «Державний ощадний банк України» надало суду: розрахунок заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань станом на 19.06.2023 року позичальника [PERSON] , договір № 6153014 від 11.01.2023 року, заяву про приєднання № 209183511/110119 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, висновок за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника від 11.01.2019 року [PERSON] , копію паспорта [PERSON] , виписку по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів. Згідно виписки відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку. В зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, станом на 19.06.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 151 911,27 грн, яка складається з наступного: борг за кредитом - 144 329,65 грн; проценти за користування кредитом - 7 382,97 грн; комісія - 183,02 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 4,71 грн; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 10,40 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 0,52 грн (а.с. 6-11). Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Умовами договору встановлено, що в разі порушення строку сплати платежів за Кредитним договором відповідач зобов`язаний сплатити пеню та проценти за користування коштами. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, враховуючи, що дії відповідача [PERSON] щодо визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 342,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved