Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

24 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року його рідній бабусі, [PERSON] , у цілому належала квартира [ADDRESS] . З листопада 2010 року він постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом зі своєю сім`єю та є зареєстрованими в ній. [INFO] померла бабуся [PERSON] та він, в силу чинних на той час положень ст.548, 561 ЦК УРСР, прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. Також протягом 6-ти місяців після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася його мати [PERSON] (її донька) та рідна тітка [PERSON] (її донька), які на той час проживали у [PERSON] . [PERSON] , влітку 2000 року приїздила до нього у гості та повідомила, що відмовилась від спадщини на 1/2 частину квартири на його користь, а тому він абсолютно добросовісно вважав себе законним власником цієї частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - [PERSON] . На той час його мати, [PERSON] та його рідна тітка, [PERSON] , проживали в місті Актау Казахстан, а тому після смерті бабусі її квартира деякий час пустувала. На початку листопада 2010 року він зі згоди своєї матері переїхав на постійне проживання у квартиру бабусі та абсолютно законно та добросовісно володів відразу усієї квартирою весь цей час та на протязі більше 10 років сплачував всі комунальні платежі, утримував квартиру та доглядав за нею, фактично в ній мешкаючи та будучи зареєстрованим з 24.03.2011 року. Він добросовісно та відкрито для усіх сусідів користувався нею, як її законний власник усі ці роки. Після народження [INFO] першого сина, він за власні кошти зробив ще один капітальний ремонт у вищезазначеній квартирі. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , яка належала: 1/2 частина квартири [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 10.08.2000 року в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 145п за реєстровим № 43-85, та 1/2 частина квартири [PERSON] ( [INFO] ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 17.01.2011 року в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 32641557. Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року було відкрито провадження у справ та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження, витребувано від Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради відомості за ким та на підставі чого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , а також витребувано від Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач та його представник адвокат Бардаченко В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з наведених у позовній заяві підстав. В подальшому подали заяву про розгляд справи без їх участі. Від відповідача [PERSON] 23 жовтня 2023 року надійшла заява, в якій вона визнає в повному обсязі викладені у позові обставини та просить суд задовольнити позов сина у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомлення про час та місце розгляду справи у передбаченому ЦПК України порядку. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС згідно розпорядження № 105 від 08.12.1993 року та зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро за № 145п-43, в цілому належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської Державної нотаріальної контори звернулись мати позивача - [PERSON] та рідна тітка [PERSON] (які є доньками [PERSON] ) та які на той час проживали у Казахстані. Відповідачем [PERSON] було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 10.08.2000 року в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 145п за реєстровим № 43-85 на частину квартири [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] було також отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 17.01.2011 року в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 32641557 на частину квартири [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються відповіддю КП «ДМБТІ» від 30.08.2023 року № 8867 (а.с. 67 т.2). В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2010 року зі згоди матері позивач постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом зі своєю сім`єю. З довідки про склад сім`ї № 2128 від 12.06.2023 року вбачається, що позивач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 24.03.2011 року, а його син [PERSON] з 07.10.2016 року та син [PERSON] з 31.05.2018 року (а.с.5 т.1). На момент вселення позивача у квартиру, його мати [PERSON] та рідна тітка, [PERSON] , проживали в місті Актау Казахстан. Коли тітка позивача [PERSON] , влітку 2000 року приїздила до позивача в гості, вона йому повідомила, що відмовилася від спадщини на частину квартири його бабусі (її матері) на його користь, а тому позивач вважав себе законним власником частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - [PERSON] . 18 листопада 2011 року позивач сплатив 6000 грн. боргу бабусі за опалення квартири та підключив до квартири гарячу воду та опалення, що підтверджується відповідною квитанцією. 12 грудня 2011 року (чек 335) та 18 грудня 2011 року (чек 465, чек 466) позивач закупив нові труби та нову каналізацію для заміни старих проржавілих та розбитих труб у квартирі бабусі. 20 лютого 2012 року позивач оплатив та замовив доставку на квартиру бабусі додаткових матеріалів для заміни каналізації та сантехніки у квартирі, про що свідчить копія доставочного листа № 027 та копії відповідних квитанцій. З дати фактичного проживання у вказаній квартирі позивач зробив капітальний ремонт та оплачує всі комунальні послуги, що підтверджується наданими банківськими квитанціями до справи. Після того, як 24 лютого 2022 року Російська Федерація напала на Україну, позивач добровільно пішов до лав Збройних сил України захищати Батьківщину, а у квартирі бабусі залишилися постійно проживати його дружина з двома дітьми. В судовому засіданні були також допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача та проживає в цьому будинку з 1990 року. Позивач проживає фактично у вказаній квартирі з 2010 року зі своєю родиною, після того як померла його бабуся [PERSON] . Він постійно доглядає цю квартиру, неодноразово робив в ній ремонт. Більше ніхто в цій квартирі після смерті [PERSON] , окрім позивача та його родини не проживав та квартирою не цікавився. Все утримання та догляд за житлом здійснює позивач. Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що позивач є його сусідом та проживає у вказаній квартирі разом з родиною близько 12 років. До нього в цій квартирі жила бабуся [PERSON] . Позивач постійно сплачує всі витрати на утримання квартири та здійснює за нею догляд. Весь цей час він думав, що позивач є повноправним власником квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача та проживає в цьому будинку з 2013 року. Позивач живе з того часу в квартирі бабусі разом із своєю родиною. Ніхто в цій квартирі після смерті [PERSON] , окрім позивача та його родини не проживав та квартирою не цікавився. Весь догляд за житлом здійснює тільки позивач, який сплачує всі комунальні послуги . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його колишнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Факт постійного проживання позивача з листопада 2010 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що позивач у вказаній квартирі зробив ремонт, здійснює сплату комунальних послуг, весь цей час утримує квартиру у належному стані, а інші особи не цікавляться вказаною квартирою та на неї не претендують, що також узгоджується з письмовими доказами, у вигляді чисельних квитанцій. Позивач позбавлений права оформити право власності на вказану квартиру, у зв`язку з тим, що в нього відсутні правовстановлюючі документи, в той час як відповідач (його мати [PERSON] , не заперечує проти позову, а відповідач [PERSON] висловила раніше йому свою позицію, що відмовилась від спадщини на частину квартири його бабусі (її матері) на його користь), а тому позивач вважав себе законним власником частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - [PERSON] . Суд не вбачає спірних питань про право власності позивача на вказану квартиру. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог підтверджені письмовими доказами, є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, також повністю підтверджують доводи позивача щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved