Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

В квітні 2015 року прокурор звернувся до суду із позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької РДА від 23.06.2010р. № 810/10-р в частині надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9 га із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради; визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 №892/10-р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,9 га вартістю 872475 грн. із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради та передачі її у власність; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.07.2010 серія ЯЛ №704819, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 03.08.2010, укладений між [PERSON] та [PERSON] , витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером №682508840:05:005:0095 площею 1,9 га, розташовану на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району. В обґрунтування позову вказував, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9 га із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради. В подальшому розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 № 892/10-р затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,9 га із земель вказаної категорії та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №704820, яку в подальшому відчужив шляхом укладення договору дарування на користь [PERSON] . Вищевказані розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р та від 06.07.2010 №892/10-р в частині надання [PERSON] прав на землю є незаконними та підлягають скасуванню, а Державний акт на право власності на земельну ділянку та договір дарування підлягають визнанню недійсними із наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] фактично волевиявлення на отримання земельної ділянки у власність для вказаних потреб та наміру займатися особистим селянським господарством не мав, відповідне клопотання до районної державної адміністрації написав на прохання сторонніх осіб. Про відсутність волі особи на одержання та використання земельної ділянки для зазначених потреб свідчить також те, що через 21 день - 03.08.2015 після прийняття оскаржуваного розпорядження було укладено договір її дарування [PERSON] . Зазначене є підставою для визнання незаконними та скасування розпоряджень Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р та від 06.07.2010 №802/10-р в частині надання [PERSON] прав на землю. Водночас, проект відведення останньому спірної земельної ділянки не відповідав вимогам законодавства, а тому не міг бути затвердженим для передачі земельної ділянки у власність. Зокрема: відсутні обов`язкові документи та відомості: журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі; вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст.15, ст.ст.196,204 Земельного кодексу України; проект землеустрою затверджений з порушенням вимог п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, оскільки зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором. Зазначені порушення серед іншого підтверджуються, також, висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 03.03.2015 №2060-2069/14-26. Вартість вказаної земельної ділянки згідно висновку експерта на момент передачі складала 872475 гривень. За таких обставин спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема ст.ст.118,186-1 Земельного кодексу України,ст. 29 Закону України «Про землеустрій». Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким задоволити його позов. Ухвалою судді від 14 квітня 2015 року по справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 23 вересня 2016 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження по справі до набрання чинності рішенням суду по кримінальній справі № 686/5749/16-к про обвинувачення [PERSON] щодо незаконного заволодіння земельними ділянками. 09 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із тим, що Хмельницький апеляційний суд виніс ухвалу від 20.09.2022 року у справі №686/5749/16-к та вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2021 року залишено без змін. Ухвалою суду від 14.11.2022 року у справі поновлено провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. 16 січня 2023 року до суду надійшла заява від заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. Представник відповідача Хмельницької РДА в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Третя особа - приватний нотаріус Макухіна О.Г. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 червня 2010 року розпорядженням голови Хмельницької РДА № 810/10-р Квику В.В. надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради із земель запасу. Розпорядженням голови Хмельницької РДА № 892/10-р від 06 липня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради із земель запасу сільськогосподарського призначення, в т.ч. [PERSON] , площею 1,9 га. 14 липня 2010 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 704820, кадастровий номер земельної ділянки 6825088400:05:005:0095, яка розташована за межами населених пунктів Стуфчинецької сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства. 03 серпня 2010 року між [PERSON] (як дарувальником) та [PERSON] (як обдарованим) укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г., зареєстрований в реєстрі за №1856, за умовами якого дарувальник безоплатно передав у власність обдарованого земельну ділянку площею 1,9 га, розташовану на території Стуфчинецької сільської ради (за межами населених пунктів) Хмельницького району Хмельницької області. За висновком судової земельно-технічної експертизи №2060-2069/14-26 від 03 березня 2015 року, проведеної у кримінальному провадженні № 42014240270000003 розроблений та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення [PERSON] на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району не відповідає вимогам земельного законодавства. Невідповідність полягає в наступному: 1)в наданому на дослідження проекту землеустрою відсутні обов`язкові документи та відомості: а саме журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі; 2)\~вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст.15, ст.ст.196,204 Земельного кодексу України; 3)проект землеустрою затверджений з порушенням вимог п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, оскільки зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України. Частинами першою та четвертою статті 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною першою статті 330\~ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч. 1ст.\~116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3ст.\~116\~ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з приписом ч. 4ст.\~116\~ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Частиною шостою статті 118\~ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з частиною сьомою статті 118\~ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. За нормами ч. 9\~статті 118 ЗК України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1ст. 121 ЗК України). Відповідно до ч. 1ст. 186-1 Земельного кодексу України(у редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок у власність) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно із ч. 6 цієї статті підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про землеустрій»\~документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо. Статтею 29\~Закону України\~«Про землеустрій» встановлено, що документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою. За\~статтею 30 цього Закону\~погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом. Отже, складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, документації із землеустрою формують земельну ділянку як окремий об`єкт нерухомості та є складовою частиною процесу отримання у приватну власність земельної ділянки із земель державної власності. До документації із землеустрою (землевпорядної документації) як до відповідного нормативного документу\~Законом України «Про землеустрій»\~та іншими нормативними актами встановлено відповідні вимоги, а тому невідповідність документації із землеустрою (землевпорядної документації) вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів є порушенням порядку отримання земельної ділянки у приватну власність із земель державної власності та відповідно є підставою для визнання порушення закону при отриманні земельної ділянки фізичною особою у приватну власність. За таких обставин, оскільки судом беззаперечно встановлено, що затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6825088400:05:005:0095, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення [PERSON] на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району не відповідає вимогам земельного законодавства, то відповідно [PERSON] передано у власність земельну ділянку з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Так, статтями\~13,\~14Конституції України\~визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (статті\~14,\~19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Судом встановлено, що [PERSON] незаконно отримав земельну ділянку із земель державної власності, яку в послідуючому подарував [PERSON] . За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про зобов`язання відповідача повернути у власність держави спірну земельну ділянку є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Окрім того, Предметом спору у цій справі була земельна ділянка з кадастровим номером 682508840:05:005:0095 площею 1,9 га. Проте, виявлено, що відомості про зазначену земельну ділянку відсутні у відкритих даних земельного кадастру України на інформаційному порталі https://kadastr.live та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, згідно відкритих даних земельного кадастру України на інформаційному порталі https://kadastr.live та інформації з Національної кадастрової системи доступу до відомостей Державного земельного кадастру на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:0095 площею 1,9 га наявні дві земельні ділянки з кадастровими номерами 6825088400:05:005:0098 площею 1,03 га та 6825088400:05:005:0099 площею 0,87 га. Загальна площа цих земельних ділянок становить 1,9 га. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником таких земельних ділянок є [PERSON] , що підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно інформацій Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 10.11.2022 № 3260/281-22, від 27.12.2022 № 3741/281-22 координати земельних ділянок з кадастровими номерами 6825088400:05:005:0098 площею 1,03 га, 6825088400:05:005:0099 площею 0,87 га відповідно до каталогів координат, які містяться у поземельних книгах Державного земельного кадастру, накладаються на координати земельної ділянки з кадастровим номером 6825088400:05:005:0095. Відповідно до положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 06 липня 2010 року № 892/10р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9 га.; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 липня 2010 року серії ЯЛ № 704820, слід відмовити з наступних підстав. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 359/3373/16-ц від 23 листопада 2021року (п.п. 148-151) вказала, що власник з дотриманням вимог статті 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, Державного акта про право власності на земельну ділянку першого власника недійсними (незаконними) та їх скасування, також, не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, не є ефективним способом захисту, адже задоволення таких вимог не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою Такі правові висновки сформульовані, також, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 , від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково - лише щодо однієї позовної вимоги майнового характеру, а на момент звернення з позовом прокурор був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір по 609 грн. з кожного (1218 грн. ставка судового збору за одну вимогу майнового характеру + 609 грн. судовий збір за подання зави про забезпечення позову станом на 01 квітня 2015 року/ на 3 відповідачів). На підставі викладеного,

Outcome: partial