Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач в інтересах якої діє адвокат Калмиков О.В., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 22.11.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, оскільки між ними виникали непорозуміння через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в результаті чого вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом, оскільки шлюб існує формально. Ухвалою судді від 26.10.2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи 13.11.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Калмиков О.В. через систему «Електронний суд» направив суду клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Ухвалою судді від 20.11.2023 року клопотання представника позивача адвоката Калмикова О.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції було задоволено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Калмиков О.В. підтримав позов в повному обсязі, просив стягнути з відповідача судові витрати по справі 1073 грн. сплаченого судового збору, а також 3500 грн. витрат за послуги адвоката. Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, заперечив викладені позивачем в позовній заяві обставини. Просив відмовити у стягненні з нього витрат на правову допомогу, оскільки зазначені витрати не виправдані, відповідач не відмовлявся розривати шлюб, а тому послуги адвоката непотребувалися, сума гонорару 3500 грн. не доведена та не підтверджена документально, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування, а щодо стягнення удового збору не заперечив. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 22.11.2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстицїї у м.Києві, актовий запис № 1152, від шлюбу мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що сторони більше року припинили подружні відносини, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] . Позивач з початком війни виїхала разом з дітьми з держави. Сторони не бажають відновлювати подружні відносини. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність почуттів. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що бажає розірвати шлюб з [PERSON] , хоча причини розпаду сім`ї інші, ніж вказано в позовній заяві. Відповідач підтримує гарні віносини з дітьми, майже щодня з меншою донькою займається онлайн-уроками, старішій дочці оплачує навчання. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Позивач просила судові витрати стягнути з відповідача. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору, а позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми судових витрат ( витрат на правничу допомогу), то наразі жодних доказів таких витрат не має, а представник позивача зобов`язався надати докази понесених витрат протягом 5 днів. На підставі викладеного,

Outcome: approved