Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У липні 2023 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обґрунтовані тим, що 05.12.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути гроші у строк до 15.12.2020 року. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 05.12.2020 року. Крім того, 05.12.2020 року між ним та відповідачем було укладено ще один договір позики у вигляді розписки, згідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 13 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути гроші у строк до 30.06.2021 року. Також, 20.11.2021 року між ними було укладено іще договір позики у вигляді розписки, згідно до якого [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 1 515 доларів США, а останній зобов`язався повернути гроші у строк до 28.12.2021 року. У обговорений сторонами строк грошові кошти відповідач не повернув. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 19 515 доларів США та відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 02.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 31.10.2023 року на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Представник позивача [PERSON] просив суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 19 515 доларів США. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином через оголошення на веб-сайті Судової влади України та поштою, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи: 05.12.2020 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 5 000 доларів США. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 05.12.2020 року (а.с. 45). Строк дії договору за згодою сторін не продовжувався. Зобов`язання мало бути виконано у строк до 15.12.2020 року. Також, 05.12.2020 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 13 000 доларів США. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 05.12.2020 року (а.с. 46). Строк дії договору за згодою сторін не продовжувався. Зобов`язання мало бути виконано у строк до 30.06.2021 року. Крім того, 20.11.2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1 515 доларів США. Вказані обставини також підтверджуються оригіналом розписки від 20.11.2021 року (а.с. 47). Строк дії договору за згодою сторін не продовжувався. Зобов`язання мало бути виконано у строк до 28.12.2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 05.12.2020 року та 20.11.2021 року не виконав, кошти у сумі 19 515 доларів США позивачу не повернув. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного: Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми заборгованості за договорами позики від 05.12.2020 року та 20.11.2021 року в розмірі 19 515 доларів США. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 7 136 грн 38 коп.

Outcome: approved