Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Заявник звернувся в суд як представник [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки села Костянтинівка Сахновщинського району Харківської області, яка померла [INFO] від Covid-19 (вірус не ідентифіковано) у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Заяву обґрунтовує тим, що він діє в інтересах онуки померлої, факт родинних відносин та смерті [PERSON] , яка була бабусею [PERSON] підтверджується наданими ним документами. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ встановленого зразка, якій може бути прийнято відділом державної реєстрації для здійснення реєстрації смерті, відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а тому вимушений звернутись в суд з даною заявою. Встановлення даного факту потрібне для отамання свідоцтва про смерть українського зразка та підтвердження кола спадкоємців після смерті бабусі. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити заяву. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, представник заінтересованої особи також надав клопотання про розгляд справи без участі. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в м. Донецьк [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.04.2021 року, виданим Калінінським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 1321; довідкою про причину смерті № 397 відповідно до якої причиною смерті [PERSON] є Covid-19 (вірус не ідентифіковано). [PERSON] є онукою померлої, що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] , виданим 18.01.2022 року Сєвєродонецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та свідоцтвом про народження [PERSON] (серія [NUMBER] , виданим 29.09.1972 року), в якому його матір`ю записана [PERSON] . На даний час виникла необхідність у отриманні свідоцтва про смерть [PERSON] , але реалізувати права родичі померлої не мають можливості, так як [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України, також не може отримати і медичний документ, який має бути прийнятий відповідним відділом РАЦС для здійснення реєстрації смерті. Аналіз документів, представлених заявником свідчить, що заявником для проведення державної реєстрації смерті не пред`явлено документ який би був законною підставою для проведення відповідної державної реєстрації. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема (згідно з п. 8 цієї ж статті), справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зазначеною нормою передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце в певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, це стосується висновків ЄСПЛ, зроблених у справах проти Туреччини («Loizidou V. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and'Russia», «llascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до вимог ч.4 ст. 317 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню, його оскарження не зупиняє виконання вказаного рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved