Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно її малолітнього сина, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно, сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачка за місцем проживання характеризується негативно, веде антигромадський спосіб життя, має низький соціальний рівень та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, успіхами розвитку дитини не переймається. Не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, веде асоціальний спосіб життя, немає постійного місця роботи та джерел доходів, зловживає алкогольними напоями, не надає належної уваги вихованню свого сина, дитина не доглянута та занедбана. [PERSON] була одружена, однак шлюб з першим чоловіком розірвано, на даний час проживає з співмешканцем [PERSON] , який відповідно до характеристики Старобезрадичівського старостинського округу за місцем проживання характеризується негативно, немає постійного місця роботи. З відповідачем неодноразово проводилися бесіди та роз`яснювальна робота спеціалістами служби у справах дітей, правоохоронних органів, спеціалістами Старобезрадичівського ліцею Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, попереджали про недопустимість подібної поведінки, але позитивних зрушень не має, а тому вона як представниця позивача вимушена звернутися до суду з даним позовом. 17.07.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі, по справі призначено підготовче судове засідання. 14.09.2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що вона належним чином доглядає за сином, годує, забезпечує, вчить уроки, цікавиться життям сина, в будинку створює належні умови для проживання дитини та має намір змінити свій спосіб життя. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши представницю позивача, відповідачку, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дітини у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 1 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з статей 164, 166 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. [PERSON] є матірью малолітного [PERSON] , [INFO] про, що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 липня 2013 року. [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, на даний час їх сім`я знаходиться в складних життєвих обставинах оскільки дорослі не мають постійної роботи та зловживають спиртними напоями. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, життям та здоров`ям не цікавиться, успіхами розвитку дитини не переймається. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Мати [PERSON] на даний час проживає та веде спільне господарство з співмешканцем [PERSON] , який немає постійного місця роботи, систематично зловживають спиртні напої. 21 вересня 2021 року до служби у справах дітей Козинської селищної ради надійшло повідомлення, що 17 вересня 2021 року дитину після уроків та корекційних занять ніхто з батьків не прийшов забирати. Класний керівник кілька разів телефонувала матері, але та не виходила на зв`язок. Класний керівник повідомила директора про ситуацію після чого було прийнято рішення відвести дитину додому. Окрім того 14 грудня 2020 року [PERSON] постановою Обухівського районного суду Київської області було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України. Так відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, прізвище, ім`я, по батькові у відомостях про батька зазначено [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, рішенням № 2 від 02.05.2023 року затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідно до якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] . В абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № З «про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України (абз. 1 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини (дітей). Суд вважає, що встановлені під час судового розгляду обставини є достатніми для висновку про доцільність і необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Заперечення відповідачки проти позову суд вважає необґрунтованими та недоведеними. Суд вважає, що аналіз повідомлених відповідачкою відомостей дає достатні підстави вважати, щодо об`єктивних даних про достовірні факти і обставини, які б вказували на належне виконання нею материнських обов`язків, а її відповідні твердження не знайшли об`єктивного підтвердження, але спростовані сукупністю досліджених судом доказів. Належних і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції у справі відповідачка суду не надала. Її доводи зводились лише до висловлення намірів у подальшому вживати заходів для належного виконання материнських обов`язків, що не може покладатись в основу судового рішення. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] слід задовольнити. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України). Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Зі змісту та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, вимоги позивача підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 15.08.2023 року. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки вимоги щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ґрунтуються на законі, тому в даному випадку доцільним буде стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved