Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 11.11.2000 по 03.03.2020. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. З 01.09.2018 і по теперішній час [PERSON] навчається в інституті журналістики Київського університету імені Бориса Гринченка на денній формі навчання, за спеціальністю «Журналістика». Термін закінчення навчання 30.12.2023. Позивач перебуває на державній службі офіцером медичної частини в Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України. Заробітку позивача не вистачає на утримання двох дітей. Відповідач є батьком, здоровим та працездатним чоловіком, який може сплачувати аліменти на утримання своєї доньки у розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісячно. На підставі викладеного, позивач просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, починаючи з 01.09.2018 і до закінчення дитиною навчання, тобто до 30.12.2023. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.07.2023 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник позивача підтримала позовну заяву, пояснила, що позивач в усному порядку зверталась до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, проте останній категорично відмовлявся. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні заяву визнав. Пояснив, що позивач дійсно до нього зверталась із проханням сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, проте він відмовлявся. Разом з тим, позов визнає, проти задоволення - в межах позовних вимог не заперечує, про що подав письмову заяву. Вислухавши вступне слово, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, розглядає справу за відсутності сторін та, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положенням п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 11.11.2000 по 03.03.2020, про що свідчить копія рішення Деснянського районного суду міста Києва (а.с.9). У період шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] [INFO] , батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою від 07.07.2023 № 1-796/23, видана керівником навчальної частини «Студентській офіс 1» Л. Левченко, [PERSON] дійсно зарахована студенткою Інституту журналістики Київського університету імені Бориса Гринченка на денну форму навчання за кошти державного (регіонального) бюджету за спеціальністю «Журналістика», освітня програмам «Видавнича справа та редагування» наказом № 593-С від 07.08.2018. Початок навчання 01.08.2018, випущена з навчального закладу 30.06.2022 як така, що успішно завершила навчання наказом № 376-С від 27.06.2022. Відповідно до довідки від 07.07.2023 № 1-795/23 видана керівником навчальної частини «Студентській офіс 1» Л. Левченко, [PERSON] є студенткою факультету журналістики Київського університету імені Бориса Гринченка і зараз навчається на ІІ курсі (магістерського ) рівня денної форми навчання за спеціальністю «Журналістика», освітня програмам «Контент - продюсування цифрових медіапроєктів». Початок навчання 30.09.2022, термін закінчення навчального закладу 30.12.2023. Повнолітня донька проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, вказане сторони визнали, а відтак згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст. 199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що [PERSON] є донькою сторін, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, згоду відповідача із позовними вимогами суд вважає за необхідним, стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, що буде належним захистом прав повнолітньої та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи вище викладене та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про стягнення аліментів за період з 14.04.2019 - досягнення донькою повноліття по 30.06.2022 та з 30.09.2022 по 30.12.2023. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial