Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області про визнання розміру часток у праві спільній сумісній власності. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги обґрунтували наступними обставинами. Після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого, [PERSON] отримала право власності на 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] отримав право власності на 2/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Іванівський районний суд Одеської області своїм рішенням від 19 листопада 2015 року по справі №499/569/15-ц визнав за позивачами право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1771 га, кадастровий номер 5121880400:04:001:0086 та на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5121880400:04:001:0085, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В рішенні суду не зазначено частки земельної ділянки, які переходять власникам, в той час як житловий будинок з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстрований на праві спільної часткової власності. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] належить 1/3 частки вищевказаного житлового будинку, а [PERSON] - 2/3 частки. Таким чином, розміри часток у праві спільної сумісної власності співвласників земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства \~ \~ \~ \~площею 0,1771га, \~ \~ \~ \~кадастровий номер 5121880400:04:001:0086, та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер 5121880400:04:001:0085 складають 1/3 частки [PERSON] та 2/3 частки [PERSON] . Тому просять суд, визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності за [PERSON] - 1/3 частки, за [PERSON] -2/3 частки. В судове засідання позивачі не з`явилась, проте надали письмові заяви в яких клопотали про проведення судового засідання у їх відсутність на вимогах наполягала. Представник відповідача проти позову не заперечував, просила справу розглядати у їх відсутінсть. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, та враховуючи, що відповідачем позов визнано ( та не суперечить п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України) приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Доведеними та не оспорюваними є ті обставини, що після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого, [PERSON] отримала право власності на 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] отримав право власності на 2/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Іванівський районний суд Одеської області своїм рішенням від 19 листопада 2015 року по справі №499/569/15-ц визнав за позивачами право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1771 га, кадастровий номер 5121880400:04:001:0086 та на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5121880400:04:001:0085, які розташовані за адресою : будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В рішенні суду не зазначено частки земельної ділянки, які переходять власникам, в той час як житловий будинок з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстрований на праві спільної часткової власності. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] належить 1/3 частки вищевказаного житлового будинку, а [PERSON] - 2/3 частки. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні рішення суду від 19 листопада 2015 року, цивільної справи №499/569/15-ц та спадкової справи, яка наявна в матеріалах цивільної справи, в зв`язку з відмовою третьої спадкоємиці за законом від свої частки у спадщині [PERSON] на користь спадкоємця [PERSON] частки спадкоємців за законом становлять у [PERSON] 1/3 частина, у [PERSON] 2/3 частини спадкового майна. Отже позовні вимоги позивачів є такими, що знаходять своє підтвердження та підлягають задоволенню. Застосовуючи норми матеріального права суд виходив з такого. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Такий вид спільної власності відрізняється від іншого виду - спільної часткової класності, яка відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України є власністю двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, визначення часток кожного з співвласників в праві спільної власності на майно можливе за відповідним договором. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та визнання відповідачем позову, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про визнання розміру часток у праві спільній сумісній власності.

Outcome: approved