Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Рух справи 26.08.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 18.08.2021, за підписом представника позивача - Макєєва В.М. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 1144200110009 від 10.01.2020 в розмірі 21 125,01 грн, а також понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 16.09.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 10.01.2020 між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144200110009 відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне володіння та користування майно, а саме Smart/tel Samsung Galaxy A30s 3/32GB Green (SM-[NUMBER]), вартістю 15 948,00 грн з наступним переходом права власності на такий об`єкт оренди від орендодавця до орендаря на умовах, передбачених у договорі, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Зазначається, що 10.01.2020 відповідач фактично отримав від ТОВ «Будинок комфорту» у строкове володіння та користування об`єкт оренди. В позові звертається увага на те, що п. 1 Додатку № 1 до Договору оренди встановлено, що загальна вартість Smart/tel Samsung Galaxy A30s 3/32GB Green (SM-[NUMBER]) становить 15 948,00 грн, строк оренди складає 12 місяців, а щомісячний платіж - 1 329,00 грн, з урахуванням авансового платежу. Як наголошує позивач, відповідно до п. 8.5 Договору Орендар зобов`язується сплатити вже нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50% від вартості об`єкта оренди, визначеною відповідно до п. 1.3 Договору та викупити об`єкт оренди за ціною, визнаною відповідно до п. 1.3 Договору або повернути Об`єкт оренди. Позивач стверджує, що відповідач, всупереч умов Договору оренди, свої зобов`язання за Договором не виконав, внаслідок чого орендна плата останньою не здійснювалась протягом 60 днів та сформувалась заборгованість в сумі 21 125,01 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем свої зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 16.09.2014 по т.ч. зареєстрована за адресою [ADDRESS] , соціальний заклад (а.с. 14). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача та на адресу зазначену в договорі оренди від 10.01.2021 копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а листи повернулися до суду без вручення (а.с. 19, 24). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 17.07.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 23; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1451834/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] 10.01.2020 укладено Договір № 1144200110009 оренди майна з правом викупу (далі - Договір) /а.с. 5-8/. Відповідно до п. 5.1 договору сплата орендної плати здійснюється орендарем щомісячно відповідно до графіку платежів, узгодженого сторонами у договорі (а.с. 5). Згідно з п. 7.2 Договору викуп об`єкта оренди після закінчення строку оренди відповідно до п. 4.1 цього договору здійснюється за умови належної сплати всіх орендних платежів (а.с.7). У п. 1 Додатку 1 до Договору сторонами погоджено дані щодо об`єкту оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу, зокрема загальна вартість об`єкту оренди Smart/tel Samsung Galaxy A30s 3/32GB Green (SM-[NUMBER]) становить 13 290, 00 грн (без врахування ПДВ), 15 948,00 грн (з врахуванням ПДВ), строк оренди складає 12 місяців, щомісячний платіж становить 1 329,00 грн (а.с. 9). Також, у п. 2 додатку № 1 до Договору оренди майна з правом викупу, сторонами договору узгоджено графік здійснення щомісячних орендних платежів та авансових платежів з 10.02.2020 по 10.01.2021 (а.с. 9). Відповідно до п. 3.1 Договору, орендодавець зобов`язується передати орендарю об`єкт оренди протягом 5 робочих днів з дати підписання цього договору. 10.01.2020 між сторонами укладено Акт приймання-передачі № 1144200110009 (а.с. 10), відповідно до якого ТОВ «Будинок Комфорту» передав, а [PERSON] прийняла об`єкт оренди - Smart/tel Samsung Galaxy A30s 3/32GB Green (SM-[NUMBER]). Згідно з п. 8.5 Договору у разі нездійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 календарних днів з моменту останнього платежу або укладання договору, орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, повідомивши орендаря за 15 календарних днів до факту дати такого розірвання. У такому разі Орендодавець має право вимагати: (і) сплати вже нарахованої Орендної плати; та (іі) додатково сплатити штрафу Орендарем у розмірі 50% від вартості об`єкта оренди, визначеною відповідно до п. 1.3 цього Договору (а.с. 7). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором, станом на 18.03.2021 (а.с. 11), вбачається, що відповідачем сплачено: заборгованість по орендним платежам у розмірі - 2 718,00 грн; заборгованість по нарахованим штрафам, пені у розмірі - 75,00 грн. З урахуванням сплаченої заборгованості, згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача складає: 13 230,00 грн - за орендними платежами; 7 820,01 грн - по нарахованим штрафам, пені. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1-3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Так, судом встановлено, а відповідачем не спростовано невиконання нею зобов`язань за укладеним договором № 1144200110009 оренди майна з правом викупу в частині сплати орендних платежів на суму 13 230,00 грн (1 329,00х12-2718,00), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13 230,00 грн. При цьому, відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за Договором та/або повернення об`єкту оренди - не подав. Водночас, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу на підтвердження направлення відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди майна з правом викупу № 1144200110009 від 10.01.2020 та повернення об`єкту, як це передбачено сторонами у п. 8.5 Договору, тому факт розірвання позивачем Договору в односторонньому прядку ним не доведено. Разом з тим, правовий аналіз п. 8.5 Договору свідчить, що санкція у вигляді сплати орендарем штрафу у розмірі 50% від вартості об`єкта оренди є наслідком та застосовується саме у разі одностороннього розірвання Договору орендодавцем (шляхом повідомлення орендаря за 15 календарних днів до факту дати такого розірвання). Отже, з огляду на те, що позивачем не доведено, що договір оренди майна з правом викупу № 1144200110009 від 10.01.2020 був розірваний, відповідно не вбачається правових підстав для застосування наслідків, передбачених п. 8.5 Договору шляхом стягнення з відповідача штрафу у розмірі 50% вартості об`єкта оренди. При цьому, вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 % від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50 % від загальної суми прострочених орендних платежів за договором, що передбачено п. 8.4 договору, позивачем не заявлено. При цьому, суд враховує, що ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендних платежів у розмірі 13 230,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 501 від 12.03.2021 (а.с. 3). З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 430,10 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (63% від 2 270,00 грн). Враховуючи наведене,

Outcome: partial