Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

За допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» 13 вересня 2023 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] , подана через представника - адвоката Любченка О.І., в якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (паспорт: [NUMBER] , виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07 червня 2001, РНОКПП - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) борг за договором позики від 15 вересня 2021 року в розмірі 51170,62 грн, з яких: 40225,46 грн - сума основного боргу; 9385, 54 грн - збільшення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції; 1559,62 грн - 3 відсотки річних за прострочення повернення позики; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу - 6000,00 грн, судового збору - 1073,60 грн. В огрунтування заявлених вимог вказує, що 15 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в розмірі 1600,00 доларів США. Даний факт підтверджується розпискою від 15 вересня 2021 року. Відповідач повернув позивачу лише частину грошових коштів у сумі 500,00 доларів США, решту коштів у встановлений у договорі позики строк, и не повернув. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2023 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав ненадання доказів надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. 20 вересня 2023 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представником позивача подано заяву про усунення недоліків разом з доказами надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання на 16 жовтня 2023 року. Судове засідання 16 жовтня 2023 року відкладено через неявку сторін до 13 листопада 2023 року. Позивач у судове засідання 13 листопада 2023 року не з`явився, про день та час розгляду справи повідемлений належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання призначені на 16 жовтня 2023 року та 13 листопада 2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачу на адресу, за якою відповідача взято на облік як внутрішньо переміщену особу: [ADDRESS] . Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач сповіщався шляхом направлення смс повідомлення у додаток «Viber». Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи що відповідач була сповіщена завчасно про день та час розгляду справи, двічі не з`явився, не скористався правом на подання відзиву, не надав доказів на підтвердження поважності неявки, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, за відсутності належним чином сповіщеного відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 15 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в розмірі 1600,00 доларів США. Даний факт підтверджується розпискою від 15 вересня 2021 року(а.с. 64). Договором позики був встановлений строк повернення позики, до 15 листопада 2021 року. Станом на дату звернення до суду з позовом відповідач повернув лише частину кштів в сумі 500,00 доларів США, решту грошових коштів отриманих у борг у сумі 1100,00 доларів США [PERSON] не повернув. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Станом на день звернення позивача до суду із позовними вимогами, відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, всю сумм коштів не поврнув, таким чином з нього підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 15 вересня 2021 року у розмірі 1100,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 вересня 2023 року складає 40225,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Отже, оскільки відповідач [PERSON] за борговою розпискою отримав грошові кошти сумі 1600,00 доларів США, тобто отримав кошти в іноземній валюті, відповідно інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, у зв`язку з чим вимоги позивача у стягненні 9385,54 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Одночасно, суд звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку, позивачем до загальної суми заборгованості включено й три відсотки річних за період з 16 листопада 2021 року по 01 вересня 2023 року у сумі 1559,62 грн. 24 лютого 2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути 3% річних за період з 16 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року в сумі 333,93 грн. Таким чином повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів за договором позики від 15 вересня 2021 року в розмірі 1100,00 доларів США, що еквівалентно 40225,46 грн та трьох відсотків річних у розмірі 333,93 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2252,86 грн (40559,39 грн / 51170,62 грн х 1073,60 грн = 850,96 грн). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial