Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

01 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про припинення права власності, про визнання права власності, про стягнення коштів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником 5/6 часток квартири [ADDRESS] . Зазначене майно належить позивачці в наступному порядку: 2/3 частки на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Двоєнкіною Т.О. №1425 від 30.08.2021 зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.08.2021; 1/6 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом ОМНО Яковлевою О.М. 12.07.2021 зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.07.2021. Відповідачка [PERSON] є власником 1/6 часток вище зазначеної вартири, що належать їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом ОМНО Яковлевою О.М. 02.06.2021, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.06.2021. Позивач [PERSON] посилаючись на те, що 1/6 частка, що належить [PERSON] відповідає 4,12 кв.м загальної і 1,85 кв.м житлової площі квартири, що безумовно є незначною часткою, яка не може бути виділена в натурі. Спірна квартира є єдиним самостійним житлом, що знаходиться у власності позивачки, яка також має сина - [PERSON] , що не має власного житла. Припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку квартири не завдасть істотної шкоди як її інтересам, так і інтересам членів її сім`ї з огляду на наступне. [PERSON] має у власності квартиру під [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу №7-26 від 07.02.2018 посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шатіловою О.В., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2018. Отже відповідачка має інше, значно краще за умовами (площею як загальною так і житловою, де за нормами можуть проживати три особи) житло, не лише у тому ж районі міста, а навіть на сусідній вулиці. Таким припинення права власності на 1/6 частку спірної квартири (де норма не дотримується навіть при проживанні однієї особи) не завдасть не лише істотної шкоди відповідачці та членам її сім`ї, що проживають з нею, а і будь-якої незначної шкоди. При цьому припинення права власності на 1/6 частку спірної квартири припинить істотні порушення права власності позивачки та членів її родини. На підставі зазначеного [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та присила суд: -припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку квартирі [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/6 частин квартири [ADDRESS] , в сумі 67 586 грн., за рахунок коштів, які внесено [PERSON] на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області; -визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 24,7 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м: -визначити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації припинення права власності на 1/6 частку квартири квартирі [ADDRESS] , загальною площею 24,7 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м. зареєстрованою за [PERSON] і підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності на 1/6 частку квартири квартирі [ADDRESS] , загальною площею 24,7 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу в підготовчому судовому засіданні. 15 грудня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання заперечувала проти задоволення позовних вимог 01 липня 2022 року від [PERSON] надійла відповідь на відзив. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] адвокат Сійнаєвський А.О. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. У судове засідання з`явилася представник відповідача [PERSON] адвокат Атаманчук Н.С. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши докази по справі, вважає, про те, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доказаними, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] є власником 5/6 часток квартири [ADDRESS] . Зазначене майно належить позивачці в наступному порядку: 2/3 частки на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Двоєнкіною Т.О. №1425 від 30.08.2021 зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.08.2021; 1/6 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ОМНО Яковлевою О.М. 12.07.2021 зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.07.2021. Відповідачка [PERSON] є власником 1/6 часток вище зазначеної вартири, що належать їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом ОМНО Яковлевою О.М. 02.06.2021, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.06.2021. До своєї позовної заяви позивачка [PERSON] надала Звіт про незалежну оцінку майна від 12 жовтня 2021 року, відповідно до якого вартість 1\\6 частини спірної квартири, що належить відповідачу [PERSON] становить у сумі 67\~586 гривень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16\~ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264\~ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно із ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також\~ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356\~ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ч. 1\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155\~ЖК України\~власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 358\~ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із ч. 1\~ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої ст. 346\~ЦК України\~наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365\~ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2\~ст. 183 ЦК України неподільною\~є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Аналіз положень\~статті 365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Атаманчук Н.С. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову. Пояснила у судовому засіданні, що відповідачка [PERSON] яка є власником спірної 1/6 частити квартири, категорично не визнає позовні вимоги, просить суд не припиняти її право власності на 1/6 частити квартири. Закріплена п. 4 ч. 1 ст.365\~ЦК України\~не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1ст. 365\~ЦК України за\~умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Статтею 12 ЦПК України встановлено\~принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Обґрунтовуючи позов, позивач в якості підстав для припинення права власності відповідача на 1/6 частку квартири, вказала, що частка відповідачки не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивач не надав до суду доказів неможливості спільного володіння та користування спільним житловим будинком. Припинення права власності відповідачки на 1/6 частку квартири, завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласнику. Доводи позивача, що між нею та відповідачкою склалися напружені відносини та неможливості, не можуть бути прийняті судом, як належне обґрунтування позовних вимог, оскільки відсутність близьких дружніх відносин між співвласниками не перешкоджає фактичному володінню, користуванню та розпорядженню своєю часткою майна. З урахування вищевикладеного визнання за позивачем права власності в цілому на квартиру порушує права відповідачки та завдасть їй істотної шкоди, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами\~ст. 141 ЦПК України. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають\~відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed