Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі за текстом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2007 АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 119 (далі за текстом Договір). Відповідно до умов Договору позивач надав [PERSON] на споживчі цілі кредит в сумі 29500 доларів США зі сплатою 13% річних, строком на 60 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 22.06.2012. Позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені Договором, повернути кредит у розмірі 29500 доларів США та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за Договором, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, а також сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені цим Договором, та відшкодувати банку у повному обсязі збитки, що виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов Договору, знищення, втрати або пошкодження майна (грошових коштів), що належить стороні, а також неотримання доходів, які могли бути отримані, якби зобов`язана сторона виконала свої обов`язки належним чином та в порядку, передбаченому Договором. Для забезпечення належного виконання Договору 22.06.2007 АТ «Державний ощадний банк України» та ПМП «Ролікс» уклали договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6544, предметом якого є транспортний засіб сідловий тягач марки «MAN» моделі «F 2000», 1999 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 задоволений позов банку та звернуте стягнення у розмірі 205232,18 грн на предмет застави за договором застави транспортних засобів № 6544 від 22.06.2017. Виконавчий лист, що виданий на підставі вказаного вище рішення, пред`явлений до примусового виконання. Однак станом на даний час рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 не виконане, оскільки заставне майно зареєстроване за новим власником, а тому відсутня можливість звернути стягнення на таке майно. Позивач також вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами, однак [PERSON] належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Разом з тим [INFO] [PERSON] помер. Станом на 22.11.2019 прострочена заборгованість за Договором складає 23577,87 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 20157,95 доларів США; заборгованість за відсотками 2440,08 доларів США; пеня 979,84 доларів США. 09.07.2020 позивач направив до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори претензію кредитора та 04.08.2020 отримав відповідь про те, що станом на 04.08.2020 спадкоємці [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після його смерті до нотаріальної контори не звертались. Поряд з цим позивач встановив, що на день смерті спільно з [PERSON] проживали [PERSON] та [PERSON] 15.07.2022 позивач направив відповідачам лист-претензію, у якому пред`явив свої вимоги. Однак відповідачі жодних дій на погашення боргу не вчинили. За таких\~підстав,\~з урахуванням\~заяви про\~зміну предмета\~позову від\~28.12.2022,\~позивач просить\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на користь\~АТ «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії\~ТОУ АТ\~«Ощадбанк» заборгованість\~за кредитним\~договором №\~119\~від 22.06.2017 у сумі 23577,87 доларів США, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, в межах вартості успадкованого спадкоємцями майна. 12.08.2022 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 25.08.2022 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 06.10.2022 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 08.11.2022, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.11.2022 відповідач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ярмусь В.Д., подала відзив, у якому позов не визнала та заперечував проти задоволення позову. Відзив мотивований тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, приймаючи до уваги те, що спадкодавець [PERSON] не виконав свої зобов`язання до смерті, вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості за рахунок всього наявного у них майна є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також відповідач зазначила, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості та відсотків є необґрунтованим з огляду на те, що позивач скористався своїм правом та звернувся до суду про дострокове стягнення суми заборгованості, а рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 звернуте стягнення у розмірі 205232,18 грн на предмет застави за договором застави транспортних засобів № 6544 від 22.06.2017. Таким чином, на думку відповідача, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов Договору використав право дострокової вимоги стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором, а тому з 31.05.2011 був позбавлений можливості нараховувати відсотки за кредитом. Крім цього, відповідач зауважила, що вказаним вище рішенням суду позивач змінив також валюту зобов`язання, а тому пред`явлені вимоги про стягнення заборгованості у доларах США є безпідставними. Також відповідач вказала, що наявні підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки строк виконання зобов`язання [PERSON] за Договором настав 31.05.2011, тобто після ухвалення Господарським судом Тернопільської області рішення від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011, що свідчить про те, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом свого порушеного права впродовж трирічного строку, а саме не пізніше 31.05.2014 або 22.06.2015 після закінчення строку дії Договору. Однак позивач звернувся до суду лише через 7 років після закінчення терміну дії Договору, таким чином пропустивши трирічний строк зі зверненням до суду з даною позовною заявою (т. 1 а.с. 139-142). 08.11.2022 підготовче засідання відкладене на 30.11.2022 за клопотанням представника позивача. 21.11.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Позивач зауважив, що станом на даний час рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 залишається невиконаним, оскільки забезпечений транспортний засіб знятий з обліку. При цьому вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців пред`явлені позивачем у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України. Так само позивач вважає, що належним чином підтвердив розмір заборгованості [PERSON] за Договором. При цьому доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю спадкового майна. Також позивач вказав, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки перебіг строку позовної давності слід обчислювати з 11.06.2020 після отримання позивачем повідомлення про смерть [PERSON] . Відтак останнім днем для пред`явлення даного позову є 10.06.2023, в той час як позивач звернувся до суду 19.08.2022, тобто в межах строків позовної давності, визначених ст. 257 ЦПК України (т. 1 а.с. 153-155). 30.11.2022 задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. Оголошена перерва у підготовчому засіданні до 14.12.2022. 16.12.2022 підготовче засідання не відбувалось у зв`язку з оголошенням на території Тернопільської області повітряної тривоги. Підготовче засідання призначене на 16.01.2023. 16.01.2023 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задоволена заява представника позивача про зміну предмета позову від 28.12.2022. За клопотанням представника відповідачів підготовче засідання відкладене на 07.02.2023. 07.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про залучення АТ «Альфа Банк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів. Задоволене клопотання представника відповідачів про призначення судової оціночно-земельної експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 17.08.2023 поновлено провадження у справі, призначене підготовче засідання на 18.09.2023. 18.09.2023 зобов`язано представника відповідачів надати суду в повному обсязі висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Підготовче засідання відкладене на 11.10.2023. 11.10.2023 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 15.11.2023. У судовому засіданні 15.11.2023 представник позивача адвокат Данилевич А.Б. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні 15.11.2023 представник відповідачів адвокат Ярмусь В.Д. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 15.11.2023 відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак приймають участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору спадкоємцями позичальника та регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору (ч. 1 ст. 584 ЦК України). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України). Суд встановив, що 22.06.2007 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали кредитний договір № 119 (т. 1 а.с. 67-69). Відповідно до п. 1.1 Договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 29500 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 29500 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13% річних, комісійні винагороди та інші платежі у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається на 60 місяців зі строком остаточного повернення не пізніше 22.06.2012 на споживчі цілі. Пункт 1.3 Договору визначає, що надання кредиту здійснюється одноразово готівкою. Відповідно до п. 1.6 Договору сторони узгодили, що погашення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами у сумі 491,67 доларів США не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення кредиту позичальнику слід здійснити не пізніше 22.06.2012. 24.02.2009 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № 119 від 22.06.2007, яким узгодили змінити п. 1.6 Договору, виклавши його в такій редакції: погашення кредиту у сумі 20157,95 доларів США здійснювати рівними частинами один раз на пів року, а саме: до 30.07.2009 2879,71 доларів США; до 30.01.2010 2879,71 доларів США; до 30.07.2010 2879,71 доларів США; до 30.01.2011 2879,71 доларів США; до 30.07.2011 2879,71 доларів США; до 30.01.2012 2879,71 доларів США; до 22.06.2012 2879,71 доларів США. Останнє погашення кредиту позичальнику слід здійснити не пізніше 22.06.2012 (т. 1 а.с. 70). Також суд встановив, що банк утворено відповідно до розпорядження Президента України № 106/99-рп від 20.05.1999 та постанови Кабінету міністрів України № 876 від 21.05.1999 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», тип якого в свою чергу відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Публічне акціонерне товариство. Такі обставини підтверджуються змістом п. 2 Статуту АТ «Державний ощадний банк України» (т. 1 а.с. 107-108). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що позивач є правонаступником прав та обов`язків ВАТ «Державний ощадний банк України». Згідно з положеннями ст. 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з виписок за картковим рахунком [PERSON] за період з 01.01.2018 до 04.08.2022 (т. 1 а.с. 77-101) та за період з 22.06.2007 до 31.12.2017 (т. 1 а.с. 102-106) вбачається, що [PERSON] користувався наданими йому кредитними коштами та періодично здійснював погашення наявної у нього заборгованості. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Такі обставини також не заперечувались представниками сторін у судовому засіданні. Крім цього, суд встановив, що 22.06.2007 з метою забезпечення належного виконання Договору ВАТ «Державний ощадний банк України» та ПМП «Ролікс» уклали договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6544, предметом якого є транспортний засіб сідловий тягач марки «MAN» моделі «F 2000», 1999 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а.с. 8-10). Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України). Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц. Так, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується відповіддю Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Івано-Франківськ) вих. № 1163/24.16.1-07.2 від 10.06.2020 (т. 1 а.с. 74). 26.02.2020 Другою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 65587547 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з поданням кредиторами спадкодавця заяви-претензії з вимогами до спадкоємців. Указане підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59602256 від 26.02.2020 (т. 1 а.с. 190). Згідно з відповіддю Другої Тернопільської державної нотаріальної контори № 271/01-16 від 10.12.2022 (т. 1 а.с. 186) станом на 10.12.2022 спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертались. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2021 у справі № 607/8814/17, яка міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання відповідачів разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього визнавався та не заперечувався представником відповідачів у судовому засіданні. Відтак ті обставини, що відповідачі є особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є встановленими та доказуванню не підлягають. За таких обставин суд доходить висновку, що обов`язки померлого [PERSON] , у тому числі і щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 119 від 22.06.2007, перейшли до [PERSON] та [PERSON] , тобто відбулася передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні. Отже, відповідачі несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214763814 від 02.07.2020 (т. 1 а.с. 114) [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 6122482600:01:001:0138, площею 2,3598 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с/рада Добромірківська Збаразького району Тернопільської області. Указане також підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 17.01.2008 (т. 2 а.с. 19) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9929149542023 від 03.10.2023 (т. 2 а.с. 20). Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Докази того, що [PERSON] та [PERSON] за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, змінили розмір частки у спадщині когось із них, суду не надані. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] \~та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , успадкували по 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 6122482600:01:001:0138, площею 2,3598 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с/рада Добромірківська Збаразького району Тернопільської області. Щодо строку пред`явлення вимоги до спадкоємців [PERSON] суд зазначає таке. Так, як зазначив суд вище, відповідачі з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до органу нотаріату не звертались та кредитора спадкодавця, тобто позивача, про відкриття спадщини не повідомляли. Обставини щодо дати смерті [PERSON] стали відомі позивачеві з відповіді Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Івано-Франківськ) вих. № 1163/24.16.1-07.2 від 10.06.2020. Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 758/8549/15-ц зробив висновок щодо застосування норм права, згідно з яким тлумачення статті 1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. 09.07.2020 АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» направило на адресу Першої Тернопільської державної нотаріальної контори претензію кредитора померлого [PERSON] (т. 1 а.с. 112). У відповідь на претензію Друга Тернопільська державна нотаріальна контора листом № 240/02-14 від 04.08.2020 повідомила, що претензія долучена до матеріалів спадкової справи. При цьому станом на 04.08.2020 спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались (т. 1 а.с. 113). Зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2021 у справі № 607/8814/17, яка наявна у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що під час судового розгляду справи за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитним договором суд встановив, що [PERSON] помер. Указане стало підставою для залучення до участі у справі його правонаступників [PERSON] та [PERSON] 15.07.2022 АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» направило на адресу [PERSON] \~та [PERSON] лист-претензію від 15.07.2022 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 119 від 22.06.2017, який укладений між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (т. 1 а.с. 75). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що позивач, будучи кредитором померлого [PERSON] та через нотаріуса пред`явивши до спадкоємців [PERSON] вимогу погасити заборгованість спадкодавця, дотримався строків, визначених ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України. Відтак позивач набув право вимоги до відповідачів за кредитними зобов`язаннями [PERSON] як до спадкоємців останнього, які прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок порушення [PERSON] узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 19.11.2019, тобто на день смерті останнього, складає 23577,87 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 20157,95 доларів США; заборгованість за відсотками 2440,08 доларів США; пеня 979,84 доларів США. З виписок за картковим рахунком [PERSON] за період з 01.01.2018 до 04.08.2022 (т. 1 а.с. 77-101) та за період з 22.06.2007 до 31.12.2017 (т. 1 а.с 102-106), а також з розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що [PERSON] користувався наданими йому кредитними коштами та періодично здійснював погашення наявної у нього заборгованості. Разом з тим [PERSON] неналежним чином виконував покладені на нього зобов`язання, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 19.11.2019 складає 23577,87 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 20157,95 доларів США; заборгованість за відсотками 2440,08 доларів США; пеня 979,84 доларів США. Суд відхиляє доводи представника відповідачів щодо необґрунтованості даного розрахунку та відсутність у позивача підстав для нарахування відсотків після постановлення судового рішення від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-495/2011. Так, як убачається зі змісту даного рішення, суд встановив, що станом на 01.04.2011 борг [PERSON] перед позичальником становив 24810,64 долари США, з яких: 20157,95 доларів США заборгованість за кредитом, 4652,69 долари США заборгованість за нарахованими відсотками. При цьому у даному позові позивач визначив розмір несплачених [PERSON] відсотків у сумі 2440,08 долари США, що спростовує доводи представника відповідача про подальше нарахування позивачем відсотків після постановлення зазначеного вище судового рішення. Відповідачі, заперечуючи щодо заявленого позивачем розміру заборгованості спадкодавця на день його смерті, інший розрахунок такої заборгованості суду не надали. Клопотання про призначення судової економічної експертизи відповідачі також не заявляли. Відтак суд вважає доведеними позивачем та не спростованими відповідачами ті обставини, що розмір заборгованості [PERSON] за Договором станом на момент його смерті становив 23577,87 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 20157,95 доларів США; заборгованість за відсотками 2440,08 доларів США; пеня 979,84 доларів США. Також представник відповідачів заперечував щодо стягнення заборгованості у доларах США, оскільки вважав, що суму заборгованості слід визначити у гривні, як це було визначено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011. Так, зі змісту рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 (т. 1 а.с. 115-116) вбачається, що суд встановив розмір боргу [PERSON] разом з пенею за кредитним договором № 119 від 22.06.2007 у сумі 205232,18 грн, а також звернув стягнення у сумі 205232,18 грн на предмет застави за договором застави транспортного засобу № 6544 від 22.06.2007, а саме транспортний засіб сідловий тягач марки «MAN» моделі «F 2000», 1999 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який є власністю ППП «Ролікс Транс» (правонаступника ПМП «Ролікс»). Разом з тим суд звертає увагу, що станом на момент винесення вказаного вище судового рішення, тобто станом на 31.05.2011, практика розгляду справ щодо стягнення боргу в іноземній валюті передбачала обов`язкове визначення у судовому рішенні еквівалента суми боргу у національній валюті, що і мало місце у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011. Проте у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц та № 373/2054/16-ц. При цьому, що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відтак, приймаючи до уваги те, що при укладенні Договору АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» та [PERSON] визначили, що банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в іноземній валюті, суд доходить висновку, що позичальник зобов`язаний повернути таку ж суму грошових коштів саме в іноземній валюті. Також суд встановив, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011 станом на даний час не виконане, зокрема, не відбулось звернення стягнення на предмет застави. Указані обставини підтверджуються постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.08.2022 (т. 1 а.с. 119), зі змісту якої вбачається, що державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу № 6544 від 22.06.2007, а саме транспортний засіб сідловий тягач марки «MAN» моделі «F 2000», 1999 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , оскільки вказаний транспортний засіб зареєстрований за ТОВ «Екс ІМП Транс». При цьому будь-яке майно та відкриті банківські рахунки у боржника відсутні. За таких обставин суд доходить висновку, що заборгованість за кредитним договором № 119 від 22.06.2007 станом на 19.11.2019 становить 23577,87 доларів США, оскільки саме така сума коштів залишилась неповернутою позивачеві [PERSON] станом на день смерті останнього. Поряд з цим відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Так, відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки (т. 2 а.с. 4) ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6122482600:01:001:0138, площею 2,3598 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с/рада Добромірківська Збаразького району Тернопільської області, становить 112326 грн. Згідно з інформацією, яка розміщена на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 15.11.2023 вартість 1 долара США становить 36,3171 грн. Відтак суд доходить висновку, що станом на 15.11.2023 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6122482600:01:001:0138, площею 2,3598 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: с/рада Добромірківська Збаразького району Тернопільської області, становить 3092,92 долари США, а тому вартість 1/2 частки вказаної земельної ділянки становить 1546,46 доларів США. З урахуванням викладених обставин суд встановив порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] \~та [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 119 від 22.06.2007 у сумі по 1546,46 доларів США з кожної. При цьому позивач після надання відповідачами доказів щодо вартості успадкованого ними майна правом на подання заяви про зменшення позовних вимог не скористався. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи представника відповідачів щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності ґрунтувалися на тому, що трирічний строк позовної давності слід обраховувати з моменту, коли позивач дізнався про порушення його права [PERSON] , тобто фактично з 13.06.2011 (з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2011 у справі № 2/35/5022-459/2011). Разом з тим такі доводи представника відповідачів є хибними з огляду на таке. Суд встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є відносинами між кредитором спадкодавця та його спадкоємцями, а не між позикодавцем та позичальником. Відтак у спірних правовідносинах порушення майнових прав позивача відбулось саме внаслідок невиконання відповідачами обов`язку, визначеного ст. 1282 ЦК України, а не внаслідок порушення кредитного зобов`язання [PERSON] . Так, у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 456/4355/15-ц зазначено, що аналіз\~статті 261 ЦК України\~дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності\~збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд,\~а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (ч. 2 ст. 1282 ЦК України). Наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними\~ч. 1 ст. 261 ЦК України. Указане також кореспондується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.04.2019 у справі № 751/8797/17 та від 13.06.2018 у справі № 320/9961/15-ц.\~ Як встановив суд вище, про особи спадкоємців [PERSON] позивач фактично дізнався 15.03.2021 під час судового розгляду справи за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ТОУ АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПП «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме після залучення ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2021\~у справі\~№ 607/8814/17 [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості правонаступників [PERSON] . Указане дає підстави дійти висновку про те, що трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом завершується 16.03.2024, в той час як позивач звернувся до суду 10.08.2022, тобто в межах визначеного законодавцем строку. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, а тому доводи представника відповідачів в цій частині є необґрунтованими та такими, що не ґрунтується на вимогах закону Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 12933,15 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 6697 від 04.08.2022 (т. 1 а.с. 56). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 3092,92 долари США, що становить 13,12% від заявленої суми, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню 13,12% судового збору у сумі 1696,84 грн, тобто по 848,42 грн з кожного, а 86,88% судового збору у сумі 11236,31 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial