Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

у вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить скасувати реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 5323085601:01:001:0046, 5323085601:01:001:0165 та 5323085601:01:001:0164 у Державному земельному кадастрі та скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності на земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами у Державному реєстрі речових прав, у зв`язку з накладенням меж земельних ділянок, зареєстрованих в установленому порядку за відповідачами, з земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні позивача (а.с.2-7 т.1). Позов мотивований тим, що позивач з народження проживав у будинку, розташованому в [ADDRESS] , в подальшому став його власником та протягом всього строку проживання користувався земельною ділянкою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою площею 0,8 га для ведення особистого селянського господарства. У вересні 2018 року він звернувся до Михайлівської сільської ради для одержання дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність та рішенням Михайлівської сільської ради №№541,542 від 09.10.2018 такі дозволи надано. Проте в 2019 році він дізнався, що земельні ділянки, які перебувають в його користуванні, частково зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] , належний йому будинок та сарай знаходиться на земельній ділянці останнього. Відповідно до авторозподілу судової справи між суддями від 04.09.2020 р. справу передано до розгляду судді Кравець С.В., яка своєю ухвалою суду від 12.10.2020 р. відкрила провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.49,61 т.1). Ухвалою суду від 17.11.2020 р. було здійснено перехід розгляду даної справи до загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, а також залучено до участі у даній справі в якості співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.101 т.1). У послідуючому здійснено повторний автоматичний розподіл вищевказаної цивільної справи між суддями, відповідно до якого дану справу передано для розгляду судді Косик С.М., яка 24.11.2020 року прийняла справу до свого провадження, продовживши розгляд у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с.201-205 т.1). 04.12.2020 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Михайлівська сільська рада Машівського району Полтавської області про зобов`язання знести самочинно збудовану господарську будівлю, з послідуючими змінами (а.с.212-216 т.1, а.с. 26 т.2), в якому просив зобов`язати [PERSON] знести самочинно збудовану господарську споруду (сарай), а у разі відмови добровільно знести провести її примусове знесення за рахунок [PERSON] . \~ \~ \~ \~Зустрічний позов обгрунтований тим, що в 2007 році [PERSON] рішеннями Ряськівської сільської ради від 22.03.2007 року передано у власність земельні ділянки розміром 0,25 га та 0,0200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства відповідно. При цьому [PERSON] відмовився від користування земельною ділянкою 0,27 га, яку в послідуючому було передано [PERSON] , та запевнив останнього, що перенесе сарай на земельну ділянку, яка залишилася в його користуванні, проте до цього часу цього не зробив.Також зазначає, що в ході розробки технічної документації із землеустрою [PERSON] був присутнім під час встановлення меж земельних ділянок, належних [PERSON] , та погоджував межі. Ухвалою суду від 04.12.2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Михайлівська сільська рада Машівського району Полтавської області, про зобов`язання знести самочинно збудовану господарську будівлю прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.212-216 т.1, а.с.5 т.2). Ухвалою від 04.03.2021 суд призначив у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, а також земельно-технічну експертизу, проведення якої доручив судовому експерту Авдєєвій Ніні Миколаївні, м. Полтава, вул. Фрунзе, 94, оф. «Судова експертиза», провадження у справі на час проведення експертиз зупинив (а.с.113,114 т.2). 29.06.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/117-21/4012-ПЧ від 24.06.2021 року за результатами судово-почеркознавчої експертизи. 22.11.2022 надійшов висновок експерта №13 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи. Висновки експертів приєднані до матеріалів справи. 19.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду (а.с.126,127 т.3). Ухвалою від 16.10.2023 суд залучив до участі у справі у якості правонаступника померлого позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , жительку с.Мала Перещепина Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області (а.с.241,242 т.3). Своєю ухвалою від 21.11.2023 суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача-3 - [PERSON] про відвід судді Косик С.М. від розгляду цивільної справи № 948/802/20 (а.с.8 т.4). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у його змісті, проти задоволення зустрічного позову заперечував, покликаючись на те, що [PERSON] не підписував заяви до Михайлівської сліьської ради про вилучення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка перебувала в його користуванні, межі земельних ділянок з відповідачами не погоджував. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував та вважав що судом неправомірно залучено правонаступника позивача та незрозуміло, які вимоги заявляє правонаступник до відповідачів. У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного листа сторонам та третім особам та рекомендоване повідомлення про відсутність адресата [PERSON] (а.с. 224-228 т.3, а.с.3,4 т.4), представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Михайлівської сільської ради (а.с.232-239 т.3). Cуд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 1960 року побудови, розташований за адресою: [ADDRESS] , та який складається із житлового будинку загальною площею 34,7 кв.м., сараю Б, сараю В, сараю Г, колодязя питного №1 (а.с.8-17 т.1). [INFO] позивач [PERSON] помер, [INFO] відкрита спадкова справа № 73/2022 до майна померлого [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, поданою [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , що стверджується повідомленням державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори Асанової Р.Ш. від 06.04.2023 та документами зі спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.161-165, 186,187 т.3). 11.04.2023 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (а.с.187 т.3). Згідно з обліковою карткою погосподарського обліку по Михалівській сільській раді станом на 01.01.2016 року за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,23 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,79 га (а.с.17,18 т.1). Рішеннями 16 сесії 7 скликання Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області від 09.10.2018 надано дозвіл [PERSON] на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,80 га (а.с.23-28 т.1). Відповідно акта обстеження земельної ділянки [PERSON] від 19.11.2019 складеного за участю сільського голови Михайлівської сільської ради Коляндри М. П., працівників виконавчого комітету Михайлівської сільської ради землевпорядників [PERSON] та [PERSON] , юрисконсульта [PERSON] , власників земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] має у користуванні дві земельні ділянки загальною площею 1.02 га.( а.с.36-37 т.1). Як убачається зі вказаного акта обстеження земельної ділянки за місцем проживання [PERSON] , було встановлено, що земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , відноситься до земель комунальної власності та з південної сторони межує із земельними ділянками 5323085601:01:001:0165, 5323085601:01:001:0164, загальною площею 0,2700 га, на території яких розміщений житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно з Державним актом серії ПЛ №221177 [PERSON] на підставі рішення Ряськівської сільської ради 11 сесії 4 скликання від 11.08.2004 року належить земельна ділянка з кадастровим номером 5323085601:01:001:0046, площею 0,2483 га, розташованої на території с.Ряське Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області та призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.120,121 т.1). Відповідно до Державного акта серії ЯЖ №353794 [PERSON] на підставі рішення Ряськівської сільської ради 7 сесії 5 скликання від 22.03.2007 року належить земельна ділянка з кадастровим номером5323085601:01:001:0164, площею 0,2500 га, розташованої на території с.Ряське Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області та призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.142,143 т.1). Відповідно до Державного акта серії ЯЖ №353795 [PERSON] на підставі рішення Ряськівської сільської ради 7 сесії 5 скликання від 22.03.2007 року належить земельна ділянка з кадастровим номером 5323085601:01:001:0165, площею 0,0200 га, розташованої на території с.Ряське Ряськівської сільської ради Машівського району Полтавської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с.144,145 т.1). Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності вказаних земельних ділянок розроблена в 2007 році та межі земельних ділянок погоджені із [PERSON] (а.с.78-96 т.1). Рішенням Ряськівської сільської ради 7 сесії 5 скликання від 22.03.2007 року припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,27 га [PERSON] на підставі поданою ним заяви від 22.03.2007 року (а.с.2223-226 т.1). За висновком експерта № СЕ-19/117-21/4012-ПЧ від 24.06.2021 (а.с.192-206 т.2) підпис від імені [PERSON] в заяві від 22.03.2007 року до Ряськівської сільської ради про вилучення у нього земельної ділянки, яка перебувала на праві постійного користування в останнього площею 0,27 га виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно з висновком експерта №13 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи (а.с.83-92 т.3) на час проведення досліджень земельна ділянка, що знаходиться в користуванні [PERSON] та розташована по [ADDRESS] згідно кадастрової зйомки земельних ділянок в межах с. Ряське на території Полтавського району Полтавської області виконаної ФОП [PERSON] описується наступними межами: з боку земельної ділянки сільської ради (вулиця) довжина мемежової лінії складає 31.21м; з боку земельної ділянки, що належить [PERSON] має частково тверді межові знаки довжина межової лінії складає26.60м, 32.24м, 107.62м; з боку земельної ділянки прибережної смуги р. Оріль довжина межової лінії складає 33.32 м; з боку земельної ділянки сільської ради довжина межової лінії складає 84.02м, 36.74м, 14.23м, 9.21м, 17.54м.. Площа земельної ділянки складає 0,5045 га. Сарай літ «Г» 1960 року будівництва, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 148972155 від 11.12.2018, об`єкт нерухомого майна, що розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] . З гідно збірного кадастрового плану сарай літ «Г» розташований частково на земельній ділянці з кадастровим номером 5323085601:01:001:0046, яка знаходиться у власності [PERSON] та земельній ділянці із кадастровим номером 5323085601:01:001:0165, яка знаходиться у власності [PERSON] . Факт перетину (накладення) земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] (з кадастровим номером б/н) із земельними ділянками з кадастровим номером 5323085601:01:001:0046, яка знаходиться у власності [PERSON] та земельними ділянками із кадастровими номерами 5323085601:01:001:0165 та 5323085601:01:001:0164, які знаходяться у власності [PERSON] ,відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою підтверджено кадастровою зйомкою розробниками є: ПП «Земельна компанія» (землевпорядник [PERSON] ) (а.с.39-40); ФОП [PERSON] .. Площа накладання земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] (з кадастровим \~ \~ \~ \~номером \~ \~ \~ \~б/н) \~ \~ \~ \~із \~ \~ \~ \~земельною \~ \~ \~ \~ділянкою \~ \~ \~ \~з кадастровим номером: 5323085601:01:001:0046, яка знаходиться у власності [PERSON] складає 0,0458 га, або 9%. \~ \~ \~ \~Площа накладання земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] (з кадастровим \~ \~ \~ \~номером \~ \~ \~ \~б/н) \~ \~ \~ \~із \~ \~ \~ \~земельною \~ \~ \~ \~ділянкою \~ \~ \~ \~із кадастровим номером 5323085601:01:001:0165, яка знаходиться у власності [PERSON] складає 0,0222 га, або 100%. \~ \~ \~ \~Площа накладання земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] (з кадастровим \~ \~ \~ \~номером б/н) із земельною ділянкою із кадастровим номером 5323085601:01:001:0164, яка знаходиться у власності [PERSON] складає 0,2496 га, або 100%. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ст.\~121\~Земельного кодексу\~України вказує на норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам і у п. г ч. 1 цієї статті зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах в розмірах - не більше 0,25 гектара. Згідно з ч. 1 ст.\~122\~Земельного кодексу\~України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до частини другої статті 152\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152\~ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Частинами першою та другою статті 116\~ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-836цс15. За чинним на сьогодні законодавством земля може правомірно використовуватися на підставі таких правовстановлюючих документів: Державний акт на право власності на земельну ділянку (виданий до 01 січня 2013 року) або свідоцтво про право власності (видане після 01 січня 2013 року); 2) Договір оренди землі, зареєстрований державним органом земельних ресурсів до 01 січня 2013 року, або право користування за яким зареєстровано після 01 січня 2013 року; 3) Державний акт на право постійного користування; 4) Договори суперфіцію, емфітезису, сервітуту. До 01 січня 2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку, а з 2013 року - даними державного земельного кадастру. За змістом положень статті 182\~ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно з частиною 1 статті 92\~ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92\~ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень\~ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до частини першої статті 125\~ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126\~ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року в справі №6-3113цс15 та постанові КЦС в складі Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 399/374/16-ц. Обґрунтовуючи заявлені вимоги [PERSON] , в послідуючому його правонаступник [PERSON] , посилалися на те, що маючи на праві власності будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , вони правомірно набули і право користування земельною ділянкою площею 1,02 га, яка перебувала в користуванні з часу існування вказаного будинковолодіння, з 1960 року. Суд зазначає, що з 1970 по 1991 рр. земельні відносини регулювалися нормами Земельного кодексу УРСР від 08 липня 1970 року. Відповідно до статті 13\~Земельного кодексу УРСР громадянам земля надається у користування. Землекористування може бути безстроковим або тимчасовим. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (стаття 15\~Земельного кодексу УРСР). Згідно із статтею 20\~Земельного кодексу УРСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. За приписами статті 90\~Земельного кодексу УРСР на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу. Відповідно до статті 88\~Земельного кодексу УРСР розміри земельних ділянок для об`єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами. В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0.03 до 0.06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім`ї. Постановою Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990 року №562-12 пункт 3 визначено, що Земельний кодекс застосовується до правовідносин після введення його в дію, тобто з 15.03.1991 року, а пункт 5 даної постанови встановив, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу зберігають свої права на користування ними до оформлення у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідне положення про збереження прав на землекористування відображене в пункті 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, діючого в цей час. Згідно з обліковою карткою погосподарського обліку по Михалівській сільській раді станом на 01.01.2016 року за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,23 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,79 га (а.с.17,18 т.1). Відповідно до статтей 30, 42 ЗК Української РСР 1991 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Згідно зі статтею 1225\~ЦК України (в редакції станом на 02.06.202 року), право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до статті 377\~Цивільного кодексу\~України (в редакції станом на 02.06.2022 року), до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно з вимогами статті 120\~Земельного кодексу\~України (в редакції станом на 02.06.2022 року) у разі якщо на земельній ділянці державної, комунальної власності, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право оперативного управління, господарського відання на який переходить від однієї особи до іншої, розміщений інший об`єкт нерухомого майна, набувач права оперативного управління, господарського відання має право вимагати від органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, а також попереднього землекористувача поділу земельної ділянки із виділенням частини земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт і яка необхідна для його обслуговування, в окрему земельну ділянку та передачі її йому у постійне користування (крім випадків, коли набувач права оперативного управління, господарського відання на такий об`єкт не може набувати земельну ділянку у постійне користування). Отже, аналізуючи зібрані по справі докази, суд уважає, що оскільки позивач оформила у визначений законом спосіб право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування якого необхідна земельна ділянка, сарай під літерою «Г» вказаного домоволодіння частково розміщений на земельній ділянці, що належить\~ [PERSON] ,\~з кадастровим\~номером 5323085601:01:001:0046,та на земельній ділянці, що належить [PERSON] , з кадастровим номером 5323085601:01:001:0165, суд доходить висновку про задоволення позову в частині скасування реєстрації вказаних земельних ділянок, належних відповідачам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що «визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94))». Отже, саме заявлені вимоги є ефективним способом захисту прав позивача. В той же час, позивач не надала належних та допустимих доказів про те, що вона оформили у визначений законом спосіб право власності чи користування земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, яка надана відповідачу [PERSON] , чи що на ній розміщено частина житлового будинку чи споруд, чи спірна земельна ділянка необхідна для обслуговування частини будинку позивачів, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Розглядаючи доводи за зустрічним позовом про погодження [PERSON] меж земельних ділянок, суд зазначає, що за змістом ст.198\~ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно з положеннями ст.55\~Закону України\~«Про землеустрій» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 (далі - Інструкція №376). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції №376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому, стаття 198\~ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц, від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18), №514/1571/14-ц (провадження №14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження №14-730цс19). Враховуючи вищенаведене, суд уважає що зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки сарай під літерою «Г» домоволодіння, яке перебуває у власності позивача не є самочинно побудованою будівлею та частково розміщений на земельній ділянці відповідачів. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з [PERSON] та [PERSON] потрібно стягнути на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн та витрати на проведення експертиз в розмірі 1625,00 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial