Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

13.11.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 21 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 535. Позивачка вказує, що із відповідачем мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею. Також зазначає, що протягом останнього року спільне життя із відповідачем погіршилося, а з березня 2023 року взагалі перестали спільно проживати та припинили шлюбні стосунки. Вважає, що сім`я фактично розпалася. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам, а тому, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб. Також просить після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « [PERSON] » (а.с.1-9). Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Зазначена позовна заява про розірвання шлюбу подана особисто позивачкою до суду 13.11.2023 та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023, передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.11). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 14 листопада 2023 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 21 листопада 2023 року про що повідомлено сторони . У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивача [PERSON] разом із позовом подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] , [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 21 квітня 2015 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 535, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 квітня 2015 року (а.с.4). Також сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 02 липня 2016 року (а.с.9). Спору про поділ майна сторони не заявляють, питання визначення місця проживання дитини на розгляд суду не ставлять. Строк для примирення подружжю не призначався. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступних правових положень. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, примирення між ними стало неможливим, остання бажає розірвати шлюб, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, який не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачем, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явився до суду та не подав жодних заяв про своє бажання зберегти шлюб, - таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, їх дитини. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про стягнення судових витрат із відповідача позивачка не ставить на розгляд суду. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved