Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення безпідставно отриманих коштів. В позовній заяві позивач зазначає, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2022 року по справі № 333/1146/22 було задоволено його позов, визнано виконавчий напис № 7557, вчинений 18.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код ЄДРПОУ 43311346, заборгованості у розмірі 25050 грн. 00 коп., таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, що з моменту вчинення виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження та до моменту скасування виконавчого напису з його заробітної плати було відраховано грошові кошти у розмірі 5043 грн. 64 коп., які на думку позивача повинні бути стягнуті з відповідача. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня 2022 року було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 10.02.2023 року від директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Яворського Р.І. надійшов відзив на позовну заяву щодо стягнення грошових коштів, в якому зазначено, що представник відповідача не погоджується з вимогою про стягнення з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» грошових коштів в розмірі 5043,64 грн., які були стягнені в ході проведення виконавчих дій, з огляду на те, що відсутні докази, що підтверджують перерахування стягнутих з позивача коштів на банківські реквізити саме відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», та в розмірі згідно вимоги - 5043,64 грн., а також те, що кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження, неможливо вважати безпідставно набутими. Відповідач стверджує, що грошові кошти в розмірі 5043,64 грн. на розрахункові рахунки відповідача не надходили, а перераховувались на рахунок Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро). Також 10.02.2023 року від директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Яворського Р.І. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 5000 грн. до 2850 грн. 20 жовтня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву було залишено без руху з надання позивачу строку для усунення недоліків. 08.11.2023 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 20 жовтня 2023 року, проте позивачем не було надано додаткових доказів на підтвердження безпідставного набуття відповідачем грошових коштів. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2022 року по справі № 333/1146/22 було задоволено позов [PERSON] , визнано виконавчий напис № 7557 від 18.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 25050 грн. 00 коп., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до інформації з ЄДРСР заочне рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2022 року по справі № 333/1146/22 набрало законної сили 18.10.2022. Відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2022 року по справі № 333/1146/22, постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) Лаврухіна В. М. від 07 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68240916 на підставі виконавчого напису № 7557 від 18 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Позивач вказує, що з моменту вчинення виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження та до моменту скасування виконавчого напису з його заробітної плати було відраховано грошові кошти у розмірі 5043 грн. 64 коп., які на думку позивача повинні бути стягнуті з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В спірних правовідносинах позивач ставить питання про повернення коштів, які були стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому в судовому порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз ст. 1212 ЦК дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна потерпілому, який має належний правовий титул на нього. Оскільки в даних правовідносинах виконавчий напис, за яким стягнуто з позивача кошти, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, відповідно до приписів статті 1212 ЦК відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Таким чином судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Проте, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що відповідачем були отримані 5043, 64 грн. на виконання саме виконавчого напису нотаріусу № 7557 від 18 серпня 2020 року. Так, на підтвердження безпідставно стягнутих коштів позивач надав суду копію довідки по рахунку [PERSON] , з якої вбачаються дві операції від 01.04.2022 та 05.04.2022 на загальну суму 5043, 64 грн., однак, відсутні відомості, що ці кошти були перераховані саме відповідачу на виконання виконавчого напису нотаріусу № 7557 від 18 серпня 2020 року. Додаткових доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав, а тому суд приймає до уваги лише надані суду докази. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 5043 грн. 64 коп., оскільки позивачем не було доведено, що стягнуті з нього кошти були стягнуті саме в такому розмірі та на виконання саме виконавчого напису № 7557 від 18 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed