Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Oktavia», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року. 14 грудня 2020 року [PERSON] подано до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування. 24 лютого 2021 року постановою Оболонського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Згідно страхового акту № 246/037/007613/21/1 від 16 квітня 2021 року заявлена подія є страховим випадком за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 3 885,75 грн. Згідно платіжного доручення № 13367 від 19 квітня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 3 885,75 грн. 12 серпня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Згідно договору цесії № 03/03/2023 про відступлення права вимоги від 03 березня 2023 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем останній набув права вимоги за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 3 885,75 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 28 червня 2023 року відкрито провадження по справі та постановлено її розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 14 грудня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Oktavia», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року (а.с. 5, 5 зв.,16 зв.). 14 грудня 2020 року [PERSON] подано до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 18). 24 лютого 2021 року постановою Оболонського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП (а.с. 5). Згідно страхового акту № 246/037/007613/21/1 від 16 квітня 2021 року заявлена подія є страховим випадком за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 3 885,75 грн (а.с. 6 зв.). Згідно платіжного доручення № 13367 від 19 квітня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» перераховано на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 3 885,75 грн (а.с. 7). 12 серпня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 23). Згідно договору цесії № 03/03/2023 про відступлення права вимоги від 03 березня 2023 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем останній набув права вимоги за Полісом № ЕР-200665809 від 20 липня 2020 року (а.с. 8 зв. -11, 11 зв.- 13 зв.). Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3 885,75 грн. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на самовільне залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Згідно ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.п. 38.1, 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Зі змісту постанови Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. 10 грудня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» перераховано страхове відшкодування у відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, який самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3 885,75 грн. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За встановлених обставин позовні вимоги по цій справі підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 30 січня 2019 року між позивачем та адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги № 30/01/19 (а.с. 15 зв.- 16). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатковою угодою № 0613/21 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, згідно якого вартість послуг адвоката становить 4 000 грн та складається з аналізу судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, на що витрачено 2 год та оцінено у 500 грн, написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду, подання позовної заяви через систему «Електронний суд», на що витрачено 6 год та оцінено у 2 500 грн, супровід та контроль судової справи (подання заяв, клопотань, звернення до державної виконавчої служби), що оцінено у 1 000 грн; актом від 13 березня 2023 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року (а.с. 17, 17 зв.). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved