Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Сашкова М.В. звернулася із вищезазначеною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 12 березня 2007 року, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] . Підтвердженням, що [PERSON] [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] є свідоцтво про народження [NUMBER] видане 25 травня 1954 року про, що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 23 Червоноармійського району Запорізької області. Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення 22 липня 1976 року шлюбу ( [NUMBER] , виданого повторно від 15.05.1986 року), про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1594. За життя [PERSON] на праві приватної власності володіла житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.05.1990 року № 81, видане на підставі рішення від 01.03.1990 року № 60 виконавчого комітету Вільнянської районної ради народних депутатів. За життя. [PERSON] склала заповіт, посвідчений Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області від 09.01.1989 року зареєстроване за № 01 на користь [PERSON] . [INFO] відкрилася спадщина після померлої [PERSON] . Заведено спадкову справу за № 339/2021. 27 жовтня 2021 року до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулась [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2021 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку із тим, [PERSON] була зареєстрована окремо від спадкодавця та не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, тому вона вважається таким спадкоємцем, що спадщину не прийняла. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 05.11.2021 року № 1458 померла [PERSON] проживала без реєстрації разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2003 року по день смерті [PERSON] , що підтверджується й актом обстеження підтвердження фактичного місця проживання та умови проживання, який посвідчений підписом сільського голови Матвіївської сільської ради та скріплений печаткою сільської ради від 15 червня 2023 року, у зв`язку з чим з посиланням на ст.ст. 15, 16 ЦК України, та з посиланням на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» просили суд, встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини; визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст. 200, 206 ЦПК у підготовчому засіданні у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач позов підтримав про що зазначив його представник у судовому засіданні, відповідач з позовом погодився , заперечень не має, просив розглянути справу без їх участі, третя особа [PERSON] надала пояснення про відсутність заперечень щодо позову , просили розглянути справу без їх участі, інших заперечень не надходило, також судом оглянуто матеріали витребуваної спадкової справи після померлої [PERSON] , за результатами дослідження цих матеріалів встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] [INFO] , (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 12 березня 2007 року. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Підтвердженням, що [PERSON] [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] є свідоцтво про народження [NUMBER] видане 25 травня 1954 року про, що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 23 Червоноармійського району Запорізької області. Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення 22 липня 1976 року шлюбу ( [NUMBER] , виданого повторно від 15.05.1986 року), про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1594. 27 жовтня 2021 року до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулась [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2021 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку із тим, [PERSON] була зареєстрована окремо від спадкодавця та не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України. За матеріалами справи за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області від 09.01.1989 року зареєстроване за № 01 на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] порівну. З часу відкриття спадщини минув строк, встановлений законом для її прийняття, інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 05.11.2021 року № 1458 померла [PERSON] проживала без реєстрації разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2003 року по день смерті [PERSON] . Крім цього даний факт підтверджується обстеження підтвердження фактичного місця проживання та умови проживання, який посвідчений підписом сільського голови Матвіївської сільської ради та скріплений печаткою сільської ради від 15 червня 2023 року тобто підтверджується факт фактичного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, при цьому суд звертає увагу на те , аналіз законодавства свідчить що сама по собі реєстрація проживання не ототожнюється з поняттям постійного проживання у спадковому праві, так Положенням пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у своїй постанові від 07 червня 2023 року по справі № 388/1041/19 провадження № 61-12366св22 зазначив, що відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В зв`язку із тим, що інші спадкоємці відсутні тому відповідачем по даній справі є Матвіївська сільська рада. Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року по справі № 204/1052/20 провадження № 61-18625св21 зазначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ПК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ІІК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Згідно ст. 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, у разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як зазначив в своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як встановлено судом, на підтвердження права власності спадкодавця, на спірний будинок, наявні : свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 10.05.1990 року № 81, видане на підставі рішення виконкома Вільнянського районної ради народних депутатів від 01.03.1990 року № 60 ; технічний паспорт на жилий дім індивідуального житлового фонду (Типова форма № 2 -ТИ затв Наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 380) Статтею 80 ЦПК України закріплює поняття достатності доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На переконання суду, матеріали справи є достатнім для підтвердження обставин щодо підтвердження власності спадкодавця на спірний будинок, зазначена інформація не викликає сумнів та не спростована. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що після смерті [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом має позивач ,яка постійно проживала зі спадкодавцем , відповідач та треті особи проти позову не заперечували, інших спадкоємців немає, в справі наявна постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії , що є підставою для задоволення позову,

Outcome: approved