Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

21 серпня 2023 року, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в якій просить зобов`язати відповідача зняти арешт з 1/3 (однієї третьої) частини нерухомого майна, належного [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було накладено постановою про арешт нерухомого майна та оголошення його відчуження-АВ №966243 від 26.01.2006 року, винесеною Першим ДВС у Суворовському районі м. Одеси, Державний виконавець Антонович Ю.В., та постановою про накладення арешту нерухомого майна та оголошення його відчуження-АВ №966241 від 26.01.2006 року, винесеною ПВ ДВС СУЮ м. Одеси, виконавець Антонович Ю.В. на виконання виконавчого листа №2-3691, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 08.11.2005 року. Позовні вимоги, мотивовані тим, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року по справі №523/18809/21, [PERSON] на правах правонаступника, була замінена у якості боржника- [PERSON] у виконавчому провадженні на виконання виконавчого листа №2-3691 від 08.11.2005 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення коштів у розмірі 1499,98 грн. Позивач вказував, що судовим рішенням у справі №523/18809/21 встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2005 року по справі №2-3691/05 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , матеріальної шкоди, 970 гривень, державне мито в сумі 51 грн. та вартість оплати за проведення експертизи в сумі 278,98 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , у відшкодування моральної шкоди, 200 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.09.2005 року по справі №2-3691/05 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2005 року залишено без змін. Апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалою колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16.10.2007 року по справі №2-3691/05 касаційну скаргу [PERSON] відхилено; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.09.2005 року залишено без змін. Матеріали справи №2-3691/05 містять постанову державного виконавця Притула К.О., затверджену начальником Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.10.2008 року про закінчення виконавчого провадження № В-5/85, згідно змісту якої борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, згідно повідомлення УПФУ в Суворовському районі м. Одеса, стягнуто з пенсії боржника у повному обсязі; виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси №2-3691 закінчено. Однак, як вбачається, з інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, станом на 25.01.2021 року, наявне обтяження: арешт нерухомого майна на квартирі, 1/3 частина, за адресою: [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Підстава обтяження: постанова, АВ № 966241, 26.01.2006 року, ПВ ДВС СУЮ м. Одеси, вик. Антонович Ю.В.; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ № 966243, 26.01.2006 року, Перша ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державний виконавець Антонович Ю.В. Інформація про вказані обтяження є актуальною і на теперішній час. З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що виконавчі провадження по відношенню [PERSON] , де [PERSON] є правонаступником були завершені, Позивач звернувся до Відповідача з питанням зняття обтяження, але отримав відмову, в зв`язку з чим виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. А тому просив скасувати арешт, накладений постановою АВ № 966241, 26.01.2006 року, ПВ ДВС СУЮ м. Одеси, вик. Антонович Ю.В.; та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ № 966243, 26.01.2006 року, Перша ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державний виконавець Антонович Ю.В. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року відкрито провадження по справі № 523/15267/23 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10 жовтня 2023 року о 11 год. 50 хв. У зв`язку з відсутністю відомостей про сповіщення відповідача, розгляд справи було відкладено на 21.11.2023 р. о 12.00. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно в провадженні Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 2-369/05 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3691 від 08 листопада 2005 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1499,98 грн. [INFO] [PERSON] померла, про що складений відповідний актовий запис №9498. Листом від 08.05.2019 року №20891 Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомив заявнику [PERSON] , що вона не є стороною виконавчого провадження, а тому у Відділу не має законних підстав для надання будь-якої інформації стосовно виконавчого провадження та зняття арештів з майна боржника [PERSON] . Листом від 10.07.2019 року № 379/02-14 приватний нотаріус Русских С.Б., на заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] повідомила, що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.» Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року по справі №523/18809/21, [PERSON] на правах правонаступника, була замінена у якості боржника- [PERSON] у виконавчому провадженні на виконання виконавчого листа №2-3691 від 08.11.2005 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення коштів у розмірі 1499,98 грн. Листом №43087 від 08.08.2022 року Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі було повідомлено, про те, що матеріали виконавчих проваджень, стосовно виконання виконавчого документа №2-3691 від 08.11.2005 року, знищено у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Разом з цим, працівниками відділу було надано реквізити Другого Суворовського ДВС у місті Одесі, на які потрібно було оплатити суму коштів, за знищеним виконавчим провадженням Листом Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі №17229 від 07.04.2023 року було поінформовано Позивача про те, що відносно припинення арештів нерухомого майна накладених про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АВ 966243 від 26.01.2006 року та №АВ 966241 від 26.01.2006 року винесених в рамках примусового виконання виконавчого провадження, закрити виконавче провадження неможливо, у зв`язку з тим, що ідентифікувати на підставі якого виконавчого документу було відкрито виконавче провадження. Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна, нерухоме майно. За номером інформаційної довідки -241559573 від 25.01.2021 вбачається, що арешти нерухомого майна було накладено постановою про арешт майна та оголошення його відчуження- АВ № 966241 від 26.01.2006 року, винесену Першим ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державним виконавцем Антоновичем Ю.В.; постановою про арешт майна та оголошення його відчуження АВ № 966243 від 26.01.2006 року, винесену Першим ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державним виконавцем-Антоновичем Ю.В. Згідно відповіді №1680/120 від 12.07.2023 року Одеський державний нотаріальний архів надав відповідь, згідно якої підтверджується факт накладення арешту саме на виконання виконавчого листа №2-3691, виданого Суворовським районним судом м. Одеси та надали копію постанови Першого відділу ДВС у Суворовському районі м. Одеси від 26.01.2006 року АВ № 966241, на підставі якої Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 30.01.2006 року було зареєстровано обтяження на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . З відповіді Міністерства юстиції України від 01.08.2023 року, вбачається, що постанова про арешт майна та оголошення його відчуження АВ № 966243 від 26.01.2006 року, винесену Першим ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державним виконавцем-Антоновичем Ю.В. у них відсутня, належного її зберігача повідомити не змогли; Одеська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України є ліквідовано без правонаступника. Таким чином, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадкування через наявність арешту, у зв`язку з чим, звернулась до суду з дійсним позовом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України, (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст. ст. 1258, 1261-1255 ЦК України. В силу положень ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, позивач набув права на спадщину, до складу якої входить: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись з позовом, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, належного спадкодавцеві [PERSON] , який накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих проваджень, тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Частино. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З набуттям 05.10.2016 року чинності нової редакції Закону України «Про виконавче провадження», у разі смерті боржника виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження та надіслати виконавчий документ разом із постановою суду або іншого органу (посадової особи), який його видав. Судом встановлено, що позивач не є стороною виконавчого провадження, тому її право підлягає захисту в порядку позовного провадження, шляхом подання позову. Оскільки відсутні підстави для залишення арешту, накладеного на спадкове майно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у порядку частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Outcome: approved