Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

ТОВ «Комуналка» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Посилається на те, що ТОВ «Комуналка» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . ТОВ «Комуналка» з метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, зокрема, договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 06 грудня 2017 року з ПАТ «Київенерго», договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) від 24 січня 2018 року з ТОВ «Крамар Еко», договір № 18-О на технічне обслуговування системи пожежогасіння від 24 липня 2017 року з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Супутник-Крим», договір № 06/19-ВК від 03 січня 2019 року про технічне обслуговування вентиляційних каналів з ТОВ «Укрбіоекологія», договір № 41/06-17 від 10 червня 2017 року на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «ВІРРА СВТ». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Договір про надання житлово-комунальних послуг з відповідачем не укладався у зв`язку з ухиленням останнього. [PERSON] оплату за житлово-комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у сумі 28952 гривні 91 копійки, що складається з: - 22647 гривень 53 копійки - основний борг; - 1799 гривень 65 копійок - три проценти річних; - 4505 гривень 73 копійки - збитки від інфляції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. [PERSON] позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 грудня 2021 року. ТОВ «Комуналка» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , що підтверджується наказом ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлового будинку» та актом прийому-передачі. ТОВ «Комуналка» з метою забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців будинку були укладені відповідні договори з постачальниками послуг, зокрема, договір № 1541884 про постачання теплової енергії у гарячій воді від 06 грудня 2017 року з ПАТ «Київенерго», договір СМ-07-18 про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) від 24 січня 2018 року з ТОВ «Крамар Еко», договір № 18-О на технічне обслуговування системи пожежогасіння від 24 липня 2017 року з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Супутник-Крим», договір № 06/19-ВК від 03 січня 2019 року про технічне обслуговування вентиляційних каналів з ТОВ «Укрбіоекологія», договір № 41/06-17 від 10 червня 2017 року на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів з ТОВ «ВІРРА СВТ». З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них. Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не подано. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 28952 гривні 91 копійку, що складається з: - 22647 гривень 53 копійки - основний борг; - 1799 гривень 65 копійок - три проценти річних; - 4505 гривень 73 копійки - збитки від інфляції. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику нежитлових приміщень. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданими суду відомостями нарахувань та оплат по договорам та розрахунками. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 4505 гривень 73 копійки та три проценти річних у розмірі 1799 гривень 65 копійок. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 28952 гривні 91 копійка. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481 гривні. Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 20 січня 2022 року між адвокатом Дуткою Р.О. та ТОВ «Комуналка» укладено договір про надання правової допомоги № 20/01-1. Крім того, у матеріалах справи міститься акт № 25/01/22-3 наданих послуг від 25 січня 2022 року та квитанція на суму 4000 гривень (призначення платежу - оплата за надання правової допомоги згідно акту № 25/01/22-3. Наданий стороною позивача акт наданих послуг містить лише перелік послуг без зазначення вартості таких послуг, а тому цей акт не є детальним описом робіт (наданих послуг). Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вбачається, що заявником не надано суду доказів надання правничих послуг саме адвокатом, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Outcome: approved