Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У квітні 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позову зазначив, що 06.12.2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір). Відповідно до умов договору [PERSON] приєдналася до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеного на сайті постачальника ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» для малих не побутових споживачів, за особовим рахунком № [NUMBER] . У лютому 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 21\~370,30 грн., але всупереч умовам Договору допустила порушення з оплати використаної електричної енергії, сплативши 6 309,47 грн. Залишок боргу за лютий 2022 року складає 15 060,83 грн. Оплата здійснювалась відповідачем за тарифом встановленим для юридичних осіб. У березні 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 6 785,86 грн., але всупереч умовам Договору допустила порушення з оплати використаної електричної енергії, оплати не здійснила. Залишок боргу за березень 2022 року складає 6 785,86 грн. У квітні 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 3 475,81 грн., але всупереч умовам Договору допустила порушення з оплати використаної електричної енергії, оплату не здійснила. Залишок боргу за квітень 2022 року складає 3 475,81 грн. Відповідачу не було нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеню, оскільки з 24.02.2022 року в Україні запроваджено воєнний стан. У липні 2022 року на адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору була направлена вимога про сплату заборгованості, але сума боргу на даний час не сплачена. Враховуючи викладене, представник позивача змушений звернутись до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь підприємства суму заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.02.2022 року по 30.04.2022 року у розмірі 25\~322,50 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача було задоволено, залучено у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі». Представник відповідача [PERSON] адвокат Ілющенко А.А. надала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що з 1985 року відповідач перебувала у черзі на покращення житлових умов, оскільки мешкала у гуртожитку. 01.11.2019 року між відповідачем [PERSON] та Департаментом по роботі з активами ДМР укладено договір № 6688-ДРА/19 про оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, а саме вбудованого нежитлового приміщення № 1 A, розташованого у [ADDRESS] . Оскільки приміщення було нежитлове на той момент, відповідач змушена була укласти договір із постачальником електроенергії по тарифам як для нежитлового приміщення. В подальшому 23.03.2021 року рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну правового режиму нежитлових приміщень у житлових будинках [ADDRESS] правовий режим зазначеного приміщення змінено з нежитлового в житлове приміщення. 25.01.2022 року рішенням виконавчого комітету ДМР № 123 про надання квартири [ADDRESS] , відповідачу було надано зазначене житлове приміщення та видано відповідний ордер. 09.08.2021 року [PERSON] подала заяву про надання копії договору про розподілення, та усно поцікавилася про те, що необхідно зробити для того, щоб укласти новий договір на житлове приміщення, з метою сплати по тарифам призначеним для населення, Спеціаліст допомогти нічим не зміг. 3 20.08.2021 року по 30.08.2021 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гостра розповсюджена кропив`янка. Тому, через незадовільний стан здоров`я, тимчасово, не займалася питанням переукладення договору щодо тарифів постачання електроенергії. 27.04.2022 року [PERSON] подала заяву про розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, з метою переходу з тарифів як нежитлового в житлове приміщення Замість належного розгляду заяви 19.05.2022 року відповідачці відключили електропостачання. [PERSON] неодноразово зверталася до позивача з проханням розібратися в обставинах справи та перерахувати їй заборгованість за період з 25.01.2022 року, повідомляла про те, що зазначене нежитлове приміщення вже не є нежитловим, надавала відповідні докази, але зазначені звернення залишалися без задоволення. 01.10.2022 року відповідача підключили до електроенергії як для малих неприбуткових споживачів. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача 09.08.2021 року до позивача із заявою про надання копії договору розподілу електричної енергії. Також звернув увагу, що посилання представника відповідача на хворобу відповідача з 20.08.2021 року по 30.08.2021 року є безпідставними, оскільки у вказаний період лікування у відповідача були відсутні правові підстави для звернення до позивача з питань переукладення договору. Із наданих відповідачем доказів не вбачається, що остання у період з 25.01.2022 року по 27.04.2022 року зверталася до позивача та до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з приводу розірвання договору на розподіл постачання електроенергії. Також звернув увагу на те, що 16.09.2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 25\~322,50 грн. Ухвалою суду від 11.10.2022 року вказаний судовий наказ було скасовано. Однак, відповідачем у відзиві було надано копію письмового звернення до позивача від 26.09.2022 року, у якому вона зазначила, що борг по нежитловому приміщенню буде сплачено згідно рішення суду від 16.09.2022 року, тобто відповідно до вищевказаного судового наказу. Таким чином, відповідач фактично визнала розмір заборгованості за спожиту електроенергію за період з лютого 2022 року по квітень 2022 року. Окрім того, відповідачем проводилися часткові оплати боргу згідно наданих їй рахунків та за тарифом встановленим для неприбуткових споживачів. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, у яких він, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні заявленим вимогам та викладеним у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В подальшому надав до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснювати без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ілющенко А.А. у судовому засіданні надали заперечення та пояснення, аналогічні викладеним ними у відзиві, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. В подальшому представник відповідача надала заяву у якій просила розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами документи, а також матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.12.2019 року між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для малих не побутових споживачів) (а.с. 21), відповідно до умов якої [PERSON] приєдналася до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 10-14), розміщеного на сайті постачальника та на умовах комерційної пропозиції «Універсальна» для малих не побутових споживачів (а.с. 15-17). У зазначеній заяві у пункті 4 адреса об`єкта, ЕІС-код точки комерційного обліку зазначено адресу: [ADDRESS] (а.с. 21). Із відповіді № 24780 від 10.04.2023 року з Єдиного демографічного реєстру вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Позивачем надано копії рахунків на оплату послуг за користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , від 28.02.2022 року, 31.03.2022 року, 30.04.2022 року (а.с. 25, 26, 27) Відповідно до вказаних рахунків у лютому 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 21\~370,30 грн. (а.с. 25). Представник позивача зазначає, що відповідач допустила порушення умов Договору, сплативши лише 6 309,47 грн. Залишок боргу за лютий 2022 року складає 15 060,83 грн. У березні 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 6 785,86 грн. (а.с. 26). У квітні 2022 року [PERSON] здійснила споживання електричної енергії на загальну суму 3 475,81 грн. (а.с. 27). Відповідно до наданої позивачем довідки про обсяги споживання електричної енергії фізична особа [PERSON] , обсяг спожитої енергії з лютого 2022 року по квітень 2022 року становить 6\~140 кВ*г. (а.с. 24). 25.01.2022 року рішенням виконавчого комітету ДМР № 123 про надання квартири [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] було надано зазначене житлове приміщення, знято відповідача [PERSON] з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку із поліпшенням житлових умов та видано відповідний ордер (а.с. 57, 59). 14.07.2022 року та 04.04.2023 року на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимоги про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію, однак, сума заборгованості до теперішнього часу не сплачена (а.с. 28-30, 31-32). Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі ПРРЕЕ). ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» - суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення згідно з пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Так, пунктом 13 Розділу XVII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж чотирьох років з 1 січня 2019 року такий електро постачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» у відповідності із Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року - постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Відповідно до п. 1.2.8. ПРРЕЕ, Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ передбачено те, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв- приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Згідно пунктів 4.3, 4.13, 5.1.2.30 ПРРЕЕ, обсяги споживання електричної енергії підтверджуються адміністратором комерційного обліку, функції якого, згідно п. 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р виконує відповідний оператор систем розподілу. Відповідно до пп. 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. За положеннями ст.ст. 641, 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до умов п. 2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії. Згідно п. 5.10 Договору,оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У пп. 1 п. 6.2. Договору зазначається, що Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 9.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що нарахування заборгованості не відповідає дійсності чи було здійснено позивачем за тарифами, які були нечинними на момент їх нарахування. При цьому, будь-якого контррозрахунку заборгованості відповідачем до суду надано не було, а посилання на перебування відповідача на стаціонарному лікуванні з 20.08.2021 року по 30.08.2021 року суд вважає безпідставним, оскільки у вказаний період лікування у відповідача були відсутні правові підстави для звернення до позивача з питань переукладення договору, так як тільки 25.01.2022 року рішенням виконавчого комітету ДМР № 123 відповідачу [PERSON] було надано зазначене житлове приміщення та видано відповідний ордер. Таким чином, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження звернення до позивача у період з 25.01.2022 року по 27.04.2022 року. Надані відповідачем заяви та звернення датовані 20.05.2022 року (а.с. 60), 26.05.2022 року (а.с. 63), 02.06.2022 року (а.с. 64), 12.09.2022 року (а.с. 61), 26.09.2022 року (а.с. 62), а заява про розірвання договору споживача від 27.04.2022 року (а.с. 69). Суд також звертає увагу, що 16.09.2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за період з 01.02.2022 року по 30.04.2022 року у розмірі 25\~322,50 грн. Ухвалою суду від 11.10.2022 року вказаний судовий наказ було скасовано. (а.с. 84). Матеріали справи містять копію письмового звернення відповідача [PERSON] до позивача від 26.09.2022 року, у якому вона зазначила, що борг по нежитловому приміщенню буде сплачено згідно рішення суду від 16.09.2022 року, тобто відповідно до вищевказаного судового наказу. Таким чином, відповідач фактично визнала розмір заборгованості за спожиту електроенергію за період з лютого 2022 року по квітень 2022 року. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що відповідачем було порушено умови Договору, заборгованість за використану електричну енергію відповідачем до цього часу сплачена не була, суд доходить висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиту електроенергію, яка виникла за період з 01.02.2022 року по 30.04.2022 року у розмірі 25\~322,50 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги судом було задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 4). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: approved