Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, поданим представником позивача адвокатом Заставним Р.А., в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 116439,03 грн та судові витрати, пов`язані із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 24 квітня 2020 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. Постановою від 11 серпня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020180010002133 від 24 квітня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Внаслідок отриманих травм від ДТП, яка відбулася 24 квітня 2020 року, потерпілому [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Позивач отримав тілесні ушкодження, в результаті чого йому встановлено третю группу інвалідності. Був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, медикаментозне лікування. Таким чином, позивачу було завдано фізичного болю та страждань, які довелося пережити впродовж періоду лікування. Впродовж лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Постійно потребував зовнішньої допомоги з боку близьких. Наслідки події, що сталася, також потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. В позивача були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації, втратив можливість продовжувати нормальний звичний ритм свого життя. Його і надалі супроводжують болісні відчуття внаслідок отриманих травм. З урахуванням викладеного, глибини вже перенесених моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати його довготривалий час, перенесених моральних переживань, які продовжують тривати донині та пов`язаних з цим істотних вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан його психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 120000 грн. 18 червня 2021 року до страховика була подана заява про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою 3560,97 грн в межах страхового ліміту. З огляду на те, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно позивачу шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою становить 116439,03 грн (з розрахунку 120000-3560,97), яка залишається не відшкодованою, та відповідно до вимог ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою від 12 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 06 жовтня 2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судовоо розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відповідно до п.4.14 Правил дорожнього руху пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходти, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішоходний перехід. Протиправної поведінки відповідача під час досудового розслідування встановлено не було і його вини у вчиненні ДТП немає. Відповідач, який під час події перебував у стані алкогольного сп`яніння, стояв за стовпом і фактично вивалився на автомобіль, відповідач його не збивав. Саме дії потерпілого, його груба необережність, сприяли вчиненню ДТП та спричинили нанесення останньому тілесних ушкоджень. Інвалідність позивачу встановлена до травня 2022 року, тривалого лікування не доведено, як і не надано доказів душевних переживань чи моральних страждань. Страховою компанією було виплачено позивачу моральну шкоду в розмірі, що є співмірним обставинам ДТП. Оскільки не доведено наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача та його вини, склад правопорушення відсутній. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. \~ Суд встановив,\~що 24 квітня 2020 року о 15 годині в м.Рівне по вул.Дубенська, буд.26, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Chevrolet Orlando, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторонни вул.О.Теліги в напрямку вул.Луцька по вул.Дубенська навпроти буд.26 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину справа на ліво по ходу руху автомобіля по нерегульованому пішоходному переходу. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження. 24 квітня 2020 року повідомлення лікаря СШМД про вказану дорожньо-транспортну пригоду внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180010002133 з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України. Постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Кладька А.І. від 11 серпня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180010002133 від 24 квітня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. За змістом вказаної постанови, після проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у [PERSON] відмічені тілесні ушкодження у вигляді вторинного відкритого уламкового перелому обох (великогомілкової та малогомілкової) кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я. В крові [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 1,45 (проміле), що відповідає легкій степені алкогольного сп`яніння. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/118-22/4837-ІТ від 28 червня 2022 року, в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, водій автомобіля Chevrolet Orlando, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода в заданий момент наїзду на пішохода в заданий момент виникнення небезпеки для руху. В дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, в діях водія автомобіля Chevrolet Orlando, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології з 24 квітня 2020 року по 21 травня 2020 року з діагнозом вторинно-відкритий уламковий перелом обох кісток м/з лівої гомілки із зміщенням: проведено оперативні втручання: 24 квітня 2020 року - ЧКО перелому кісток лівої гомілки АЗФ АО, 08 травня 2020 року - ЧКО перелому кісток лівої гомілки за Ілізаровим, щ підтверджується епікризом та довідкою № 250/01-17/21 від 05 липня 2021 року КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради. В результаті ураження 20 квітня 2020 року опорно-рухового аппарату позивачу встановлено ІІІ група інвалідності на строк до травня 2022 року, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 807844 від 17 травня 2021 року. В індивідуальній програмі реабілітаціїї інваліда № 565 від 17 травня 2021 року міститься інформація про наявнісь у позивача обмежень до пересування (пересування за допомогою палиць) та трудової діяльності (протипоказана важка праця та довготривала хода). На підставі заяви від 18 червня 2021 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплачено позивачу 3560,97 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18. Матеріалами справи підтверджено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 квітня 2020 року, позивач отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого було проведено два оперативні втручання, набув статусу особи з інвалідністю третьої групи, мав обмеження до пересування та трудової діяльності. За таких обставин суд вважає, що заподіянням позивачу тілесних ушкоджень було завдано останньому моральної шкоди,\~яка полягає\~у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Завдання позивачу моральної шкоди перебуває у причинному зв`язку з отриманням ним тілесних ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Доводи представника відповідача про відсутність протиправних дій відповідача і його вини у вчиненні ДТП та, як наслідок, складу цивільного правопорушення суд до уваги не приймає, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Докази, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили, у справі відсутні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг фізичних страждань, яких зазнав позивач, тривалість перебування на стаціонарному лікуванні та тривалість обмеження його життєдіяльності, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, перебування позивача в момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння, відсутність вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а також вимоги розумності і справедливості. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн моральної шкоди, а тому позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial