Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 27 травня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Їхній шлюб було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №36. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає, що в неї з чоловіком різні характери, у зв`язку з чим часто виникали різні конфлікти, а також у них різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. На даний час вони шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, оскільки відповідач часто вживав спиртні напої та бив її, внаслідок чого видавався терміновий заборонний припис стосовно кривдника. У зв`язку з вище викладеним позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Своє рішення про розірвання шлюбу позивач вважає остаточним, примирення між ними неможливе. З урахуванням наведених вище обставин позивач звернулася до суду з даною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 16 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. У судове засідання 22 листопада 2023 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1272547 від 07 серпня 2023 року(а.с.16), в якій вона просить справу розглянути буз її участі та участі позивача. Позовні вимоги просять задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.33). Відповідач в судове засідання 27 вересня 2023 року не з`явився, хоча копію позовної заяви з додатками до неї, також ухвалу про відкриття провадження отримав, про що свідчить його особисте підтвердження в матеріалах справи про отримання вказаних документів. Також відповідач в судове засідання 22 листопада 2023 року не з`явився, хоча повістку про виклик до суду отримав 20 жовтня 2023 року, про що свідчить поштове повідомлення, яке надійшло до суду 02 листопада 2023 року (а.с.32). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, а позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяви представника позивача в якій вона висловлює свою позицію та позицію позивача щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Рибниця Республіки Молдова, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданого 22 січня 2021 року органом №5123(а.с.29), та копією Витягу реєстру територіальної громади (а.с.6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.м.т. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2015 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.7), довідкою Ананьївської міської ради №1286 від 09 серпня 2023 року про реєстрацію місця проживання особи(а.с.24). Позивач та відповідач мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9), дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2021 року Ананьївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.10), які проживають з батьками, що підтверджується копією довідки Ананьївської міської ради №616 від 24 липня 2023 року про склад сім`ї [PERSON] (а.с.11). При розгляді справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 27 травня 2015 року зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №36, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 21 жовтня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Також з матеріалів справи встановлено, що 17 липня 2023 року відносно відповідача по справі було встановлено терміновий заборонний припис стосовно кривдника у зв`язку із скоєнням ним відносно позивача домашнього насильства (а.с.13). Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки позивача та відповідача не склалися, тож позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася. На даний час не підтримують шлюбних стосунків, та проживають окремо. 17 липня 2023 року відносно відповідача по справі було встановлено терміновий заборонний припис стосовно кривдника у зв`язку із скоєнням ним відносно позивача домашнього насильства. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1073,60 грн., суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позивачем було понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №16 від 07 серпня 2023 року, розрахунком про суми судових витрат, договором про надання правової допомоги від 21 липня 2023 року, суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з отриманням позивачем професійної правничої допомоги, покласти на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 1073,60 грн., а також понесені позивачем витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, в розмірі 2500 гривень.

Outcome: approved