Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - Підприємство) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 27.02.2019 року [PERSON] , [INFO] , прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення на підставі наказу Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «УКРАВТОГАЗ» та/або Підприємство) від 26.02.2019 р. № 405к. Надалі, 06.07.2020 р., позивача переведено на посаду начальника відділу заступника начальника управління відділу договірної роботи Управління правового забезпечення, про що внесені відповідні записи до трудової книжки позивача. 01.09.2020 р., відповідно до наказу Підприємства за № 382к, позивача переведено на посаду начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 07.02.2023 р. № 309к «Про звільнення [PERSON] », позивача було звільнено з роботи 15.02.2023 р. у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Як слідує з наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» за № 309к від 07.02.2023 р., рішення про звільнення позивача прийнято на підставі: наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 р. № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 р. № 224», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 р. № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ», Повідомлення про можливе вивільнення № 728. Позивач вважає, що звільнення відбулося з порушеннями чинного трудового законодавства. Процедура звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулась без дотримання положень ст. 49-2 КЗпП України. Позивач вважає, що відповідачем було порушено порядок звільнення її як працівника з посади, передбачений чинним законодавством України про працю, оскільки їй не були запропоновані для працевлаштування всі посади, які були вакантними з моменту повідомлення про майбутнє звільнення до дня звільнення позивача. Також, на думку позивача, роботодавцем не було враховано та не надано належної оцінки її перевагам в рівні кваліфікації, продуктивності праці та тривалості стажу роботи в порівнянні з іншими працівниками Підприємства. Позивач стверджував, що роботодавець не виконав належним чином вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, враховуючи порушення порядку звільнення позивача. Позивач вважає, що відповідач повинен поновити його на посаді начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення та виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15.02.2023 року по 15.03.2023 року. Позивач вважає, що їй не виплачена премія з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості, яка передбачена відповідно до Галузевої угоди та Колективного договору ДП «УКРАВТОГАЗ» на 2019-2021 роки у розмірі місячного окладу працівника. Крім того, позивачу було заподіяно моральну шкоду, що полягала в душевних та психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача, що супроводжувалось незаконним звільненням позивача, а так, що призвело до вимушених прогулів, неотриманої заробітної плати позивачем, невиплаченої премії позивачу до Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 25 000 грн. 00 коп. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд: Визнати звільнення [PERSON] з посади начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення ДП «УКРАВТОГАЗ» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та поновити її на посаді начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «УКРАВТОГАЗ» від 07.02.2023 р. № 309к «Про звільнення [PERSON] ». Стягнути з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] нараховану середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 15.02.2023 р. до дати ухвалення судового рішення; з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості премію в розмірі одного посадового окладу; моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. 00 коп.; сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.03.2023 року відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.05.2023 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, ДП «УКРАВТОГАЗ» заперечує проти позовних вимог, оскільки при звільненні позивача дотримані вимоги трудового законодавства. Відповідачем було визначено, що [PERSON] не має більшої продуктивності праці чи інших підстав та переваг для залишення на роботі порівняно з іншими працівниками. Так, позивачу було відмовлено у переведенні на посаду начальника відділу юридичного забезпечення та повідомлено, що на цю посаду має право інший працівник Підприємства, який відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідний рівень юридичної освіти, спеціальні професійні та практичні навички, а також має тривалий безперервний стаж роботи на даному Підприємстві. При звільненні [PERSON] не було допущено жодних проявів дискримінації. Позивач не обґрунтував порівняно з якою особою чи групою осіб він опинився в гіршому становищі та що таке становище призвело до порушення її прав. Отже, оскільки в ДП «УКРАВТОГАЗ» була лише одна посада начальника відділу договірної роботи групи правового забезпечення управління правового забезпечення, яку займала [PERSON] , а також враховуючи те, що позивачем було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України, то до зазначеного працівника не могло бути застосоване переважне право на залишення на роботі. Позивача було звільнено у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. На виконання пункту 6.10 Розділу 6 Статуту ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» було затверджено організаційну структуру ДП «УКРАВТОГАЗ» та граничну штатну чисельність ДП «УКРАВТОГАЗ». Штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ» відповідає затвердженій Засновником штатній чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ». Докази того, що позивач має переважне право на залишення на роботі, відповідно до положень статті 42 КЗпП України, до суду не надано. Також немає підстав вважати, що відповідачем порушені умови ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку із тим, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, оскільки іншої роботи, яка б відповідала професії чи спеціальності позивача, на підприємстві не було. Крім того, відповідач зауважує, що премія з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості не нараховувалася та не виплачувалася на підприємстві, оскільки була перенесена на 2023 рік. Позивач не надав належних та допустимих доказів про наявність завданої йому моральної шкоди у зв`язку із його звільненням та призупиненням трудових відносин. Крім того, моральна шкода не підлягає відшкодуванню відповідачем за відсутності порушень прав та охоронюваних законом інтересів Позивача. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а доводи позовної заяви неспроможними, а тому ДП «УКРАВТОГАЗ» просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 05.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, згідно якої остання просила позовні вимоги [PERSON] задовільнити в повному обсязі. У відповіді на відзив від 05 травня 2023 року [PERSON] зазначила, що відповідач був зобов`язаний повідомити її до 06.12.2022 р. про скорочення їх посад та можливе наступне вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте всупереч підпункту 3.1. пункту 3 наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 р. № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 р. № 224» повідомило лише 15.12.2022 р. Позивачка наголошує на тому, що вакантну посаду провідного юрисконсульта Відділу юридичного забезпечення [PERSON] запропоновано не було. Також, позивачу не було запропоновано вакантну посаду заступника директора ДП «УКРАВТОГАЗ», яка була наявна в організаційній структурі ДП «УКРАВТОГАЗ», що затверджена наказом НАК «Нафтогаз України» від 13.02.2023 р. № 36 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» та вакантні посади в Групі обліку майна та управління активами, що була в організаційній структурі затвердженої наказом НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 р. № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ». Крім того, позивач вказує, що самостійно відповідач не має права затверджувати штатну чисельність працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» у будь-якій кількості, а лише визначати як закріплено у ст. 64 Господарського кодексу України. Відповідач зобов`язаний здійснювати преміювання позивача з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості в розмірі місячної тарифної ставки/посадового окладу, перенесення премії з нагоди Дня працівників нафтової газової і нафтопереробної промисловості за 2022 рік на 2023 рік (наказ ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.12.2022 № 329) порушило право позивача на отримання при звільненні всіх сум, що належать йому від Підприємства. 22.05.2023 року до суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого останнійпросив суд у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відмовити в повному обсязі. У запереченні на відповідь на відзив зазначено, що позивача було повідомлено за два місяці до майбутнього вивільнення та запропоновано всі наявні на Підприємстві посади, які існували в період такого повідомлення. У зв`язку з неможливістю перевести [PERSON] на іншу посаду 15.02.2023 її було звільнено у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідно до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 309к. Посади начальника групи врегулювання проблемної заборгованості, провідного інженера групи врегулювання проблемної заборгованості, провідного юрисконсульта групи врегулювання проблемної заборгованості, фахівця ризиків та комплаєнсу не були запропоновані позивачу у зв`язку з тим, що на ці посади були переведені інші особи, які до того виконували схожу роботу, що підтверджується наказами ДП «УКРАВТОГАЗ» від 14.12.2022 №670к та від 06.12.2022 №662к. Позивачу також не була запропонована посада провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення, оскільки на цю посаду були переведені інші працівники (копія наказу від 31.03.2023 №235к). ДП «УКРАВТОГАЗ» не могло запропонувати [PERSON] посаду заступника директора та посади в Групі обліку майна та управління активами, оскільки ці посади були відсутні в штатному розписі ДП «УКРАВТОГАЗ» в період повідомлення позивача про майбутнє вивільнення, а, отже, не була вакантною. Оскільки в ДП «УКРАВТОГАЗ» була лише одна посада начальника відділу договірної роботи групи правового забезпечення управління правового забезпечення, яку займала [PERSON] , а також враховуючи те, що позивачем було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України, то до зазначеного працівника не могло бути застосоване переважне право на залишення на роботі. Позивача було звільнено у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Премія з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості за 2022 рік не нараховувалась та не виплачувалась на Підприємстві та відповідно до наказу була перенесена на 2023 рік після затвердження фінансового плану Підприємства на 2023 рік. 11.10.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої остання на підставі ст. 49 ЦПК України збільшила розмір позовних вимог та просила суд визнати звільнення [PERSON] з посади начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення ДП «УКРАВТОГАЗ» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на посаді начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «УКРАВТОГАЗ» від 07.02.2023 р. № 309к «Про звільнення [PERSON] »; стягнути з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] нараховану середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 15.02.2023 р. по 11.10.2023 р. (або на дату ухвалення судового рішення) в розмірі 220 357 грн. 44 коп.; з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості премію в розмірі одного посадового окладу; середній заробіток за час затримки розрахунку по премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості, з 15.02.2023 по 11.10.2023 року в розмірі 220 357 грн. 44 коп., але не менше ніж на дату ухвалення судового рішення.; моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. 00 коп.; витрати на правову допомогу, які становлять 18 250 грн. та у разі задоволення позовної заяви (повної, часткової) адвокатський гонорар у розмірі 40 000 грн. 00 коп. У судовому засіданні 24.11.2023 року позивач та її представник повністю підтримали задоволення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 27.02.2019 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення на підставі наказу Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.02.2019 № 405к. 06.07.2020 року позивача переведено на посаду начальника відділу заступника начальника управління відділу договірної роботи Управління правового забезпечення. 01.09.2020 року відповідно до наказу Підприємства № 382к Позивача переведено на посаду начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення. Наказом НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 №224 було затверджено нову організаційну структуру та штатну чисельність працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ», тобто всі посади у старій структурі ДП «УКРАВТОГАЗ» скорочувались, всі працівники були у рівнозначних умовах. Також було наказано привести штатний розпис працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» у відповідність із затвердженою організаційною структурою та штатною чисельністю. 30.11.2022 року видано наказ № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК "Нафтогаз України" від 03.11.2022 № 224», яким затверджено новий штатний розпис. З додатку 1 до названого наказу вбачається відсутність усіх підрозділів і посад Управління правового забезпечення, у тому числі групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення та посади позивача. 15.12.2022 року позивач отримала повідомлення від 06.12.2022 № 080728 «Про заплановане вивільнення», у якому зазначалося, що на виконання наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 №301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 № 224» та від 30.11.2022 №302, [PERSON] попереджають про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться через два місяці після отримання цього повідомлення, у зв`язку із скороченням посади начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення, без пропозиції переведення на іншу посаду, у зв`язку з відсутністю в ДП «УКРАВТОГАЗ» вакантних посад, які б відповідали її професії та спеціальності. Розпорядженням ДП «УКРАВТОГАЗ» від 26.01.2023 № 6-р «Щодо ознайомлення про наявні вакантні посади», позивача повідомлено про наступні наявні вакантні посади: начальник відділу безпеки та охорони заходів, сестра медична Групи автотранспортного забезпечення (0,5 шт. од.), начальник відділу документування та контролю доручень (0,5 шт. од.). Позивач не подала заяву на переведення на жодну із запропонованих посад. Розпорядженням ДП «УКРАВТОГАЗ» від 06.02.2023 № 12-р «Про ознайомлення з наявними вакантними посадами» [PERSON] повідомлено про наступні наявні вакантні посади (додаток 1 розпорядження): начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення. 09.02.2023 року позивач подала заяву про переведення її на посаду начальника відділу юридичного забезпечення. Листом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 15.02.2023, вих. № 206/06.2-23, позивача повідомлено, що відповідно до рішення засідання Комісії (протокол від 13.02.2023 № 5), на цю посаду має право інший працівник Підприємства, який відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідний рівень юридичної освіти, спеціальні професійні та практичні навички, а також має тривалий безперервний стаж роботи на даному Підприємстві. Таким чином рішення відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні заяви про прийняття її на посаду начальника відділу юридичного забезпечення відповідає нормам чинного законодавства, зокрема статті 42 КЗпП України. 15.02.2023 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідно до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 309к. Наказом ДП «Укравтогаз» № 329 від 30 грудня 2022 року нарахування та виплату премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості за 2022 рік перенесено на 2023 рік після затвердження фінансового плану на 2023 рік. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вважає, що її звільнення його звільнення є незаконним, оскільки відповідачем не було додержано норм законодавства про працю при проведенні організаційних заходів зі зміни штатного розпису та вивільнення працівників. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 року № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 № 224» введено в дію організаційну структуру підприємства з 07.12.2022 р. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» затверджено новий штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ», у кількості 70 шт. од. Надалі були внесені до зазначеного наказу зміни: наказами ДП «УКРАВТОГАЗ» від 14.12.2022 № 310 «Про внесення змін до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 302» та від 31.01.2023 № 21 «Про внесення змін до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 14.12.2022 № 310». Під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Отже обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. У розумінні частин першої-другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України самостійними підставами, серед інших, змін в організації виробництва та праці визначено, зокрема, скорочення чисельності працівників і окремо скорочення штату працівників. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив, що після затвердження наказом від 30 листопад 2022 року штатного розпису на підприємстві З додатку 1 до названого наказу вбачається відсутність усіх підрозділів і посад Управління правового забезпечення, у тому числі групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення та посади позивача. Після внесення змін до штатного розпису наказом від 30 листопада 2022 року зі штату було виключено посаду начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення, яку займала позивач. 15.12.2022 року позивач отримала повідомлення від 06.12.2022 № 080728 «Про заплановане вивільнення», у якому зазначалося, що на виконання наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 №301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 № 224» та від 30.11.2022 №302, [PERSON] попереджають про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться через два місяці після отримання цього повідомлення, у зв`язку із скороченням посади начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення, без пропозиції переведення на іншу посаду, у зв`язку з відсутністю в ДП «УКРАВТОГАЗ» вакантних посад, які б відповідали її професії та спеціальності. Розпорядженням ДП «УКРАВТОГАЗ» від 26.01.2023 № 6-р «Щодо ознайомлення про наявні вакантні посади», позивача повідомлено про наступні наявні вакантні посади: начальник відділу безпеки та охорони заходів, сестра медична Групи автотранспортного забезпечення (0,5 шт. од.), начальник відділу документування та контролю доручень (0,5 шт. од.). Позивач не подала заяву на переведення на жодну із запропонованих посад. Розпорядженням ДП «УКРАВТОГАЗ» від 06.02.2023 № 12-р «Про ознайомлення з наявними вакантними посадами» [PERSON] повідомлено про наступні наявні вакантні посади (додаток 1 розпорядження): начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення. 09.02.2023 року позивач подала заяву про переведення її на посаду начальника відділу юридичного забезпечення. 09.02.2023 року позивач подала заяву про переведення її на посаду начальника відділу юридичного забезпечення, проте листом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 15.02.2023, вих. № 206/06.2-23 її повідомлено, що відповідно до рішення засідання Комісії (протокол від 13.02.2023 № 5), на цю посаду має право інший працівник Підприємства, який відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідний рівень юридичної освіти, спеціальні професійні та практичні навички, а також має тривалий безперервний стаж роботи на даному Підприємстві. Листом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 15.02.2023, вих. № 206/06.2-23, позивача повідомлено, що відповідно до рішення засідання Комісії (протокол від 13.02.2023 № 5), на цю посаду має право інший працівник Підприємства, який відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідний рівень юридичної освіти, спеціальні професійні та практичні навички, а також має тривалий безперервний стаж роботи на даному Підприємстві. Таким чином рішення відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні заяви про прийняття її на посаду начальника відділу юридичного забезпечення відповідає нормам чинного законодавства, зокрема статті 42 КЗпП України. 15.02.2023 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 309к. [PERSON] посилається на дискримінаційне відношення з боку роботодавця до неї, внаслідок чого вона була позбавлена переважного права обіймати посаду в штаті підприємства. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що у статті першій Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» зазначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2018 року в справі № 800/191/17 зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави. У постанові від 01.04.2020 у справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Дискримінація означає менш прихильне поводження з особою, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї особи. У статті першій Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» зазначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2018 року в справі № 800/191/17 зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави. У постанові від 01.04.2020 року у справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Дискримінація означає менш прихильне поводження з особою, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї особи. Отже, оскільки в ДП «УКРАВТОГАЗ» була лише одна посада начальника відділу договірної роботи групи правового забезпечення управління правового забезпечення, яку займала [PERSON] , а також враховуючи те, що позивачем було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України, то до зазначеного працівника не могло бути застосоване переважне право на залишення на роботі. Крім того, докази в матеріалах справи підтверджують ті обставини, що повідомлення про можливе вивільнення позивачка отримала 15 грудня 2022 року, а звільнена з посади 15 лютого 2023 року, тобто відповідачем дотримано передбачений частиною першою статті 49-2 КЗпП України строк. Щодо направлення подання на іншого кандидата на посаду начальника відділу юридичного забезпечення на погодження до НАК «Нафтогаз України» до введення зазначеної посади в штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ». Так, затвердженою організаційною структурою Підприємства був введений відділ юридичного забезпечення, який не був в штатному розписі ДП «УКРАВТОГАЗ» у зв`язку з чим, працівник, користуючись своїм правом, подав заяву на переведення на не вакантну посаду та подання на його призначення було направлено до НАК «Нафтогаз України». Відповідачем було визначено, що [PERSON] не має більшої продуктивності праці чи інших підстав та переваг для залишення на роботі порівняно з іншим працівником. Оскільки в ДП «УКРАВТОГАЗ» була лише одна посада начальника відділу договірної роботи групи правового забезпечення управління правового забезпечення, яку займала [PERSON] , а також враховуючи те, що позивачем було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України, то до зазначеного працівника не могло бути застосоване переважне право на залишення на роботі. Позивача було звільнено у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Суд погоджується з висновками відповідача, що штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ» відповідає затвердженій Засновником штатній чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ». Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Таким чином, твердження позивача щодо наявності підстав для задоволення позову не доведено та спростовується доказами, які містяться у матеріалах справи. Досліджуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами відповідача, що при звільненні позивача було повністю дотримано всі процедурні вимоги законодавства, що підтверджується наступними дослідженими судом доказами: - наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 "Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 № 224" з 07.12.2022 року введено в дію нову організаційну структуру Підприємства. Пунктом 3 цього наказу зобов`язано повідомити до 06.12.2022 працівників Підприємства про скорочення їх посад та можливе вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. - 15.12.2022 року повідомленням № 080728 від 06.12.2022 року повідомлено позивача про наступне вивільнення. - в силу ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» отримання згоди профспілкового органу при звільненні позивача не вимагалося. - позивачу пропонувалися інші роботи на підприємстві, які відповідають його професії (кваліфікації), що підтверджується. - наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 07.02.2023 № 309К з дотриманням двомісячного строку після попередження про майбутнє вивільнення, позивача було 15.02.2023 року звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату. Таким чином, ДП «УКРАВТОГАЗ» належно виконало всі законодавчі вимоги при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/38635/16-ц від 12.10.2020 року вказано, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання звільнення [PERSON] з посади начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення ДП «УКРАВТОГАЗ» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення її на посаді начальника групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення; визнання незаконним та скасування наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 07.02.2023 р. № 309к «Про звільнення [PERSON] » не знайшли свого підтвердження. За умови визнання вказаних позовних вимог необґрунтованими, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] нараховану середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 15.02.2023 р. по 11.10.2023 р. (або на дату ухвалення судового рішення) в розмірі 220 357 грн. 44 коп. Щодо невиплати премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості суд зауважує, що в матеріалах справи міститься копія наказу ДП «Укравтогаз» № 329 від 30 грудня 2022 року, за змістом якого нарахування та виплату премії з нагоди професійного свята за 2022 рік перенесено на 2023 рік після затвердження фінансового плану на 2023 рік. Підпунктом 4.9.2 пункту 4.9 розділу IV Колективного договору ДП «УКРАВТОГАЗ» на 2019-2021 передбачено, що у межах витрат на оплату праці, передбачених фінансовим планом підприємства, роботодавець може проводити такі виплати, серед яких передбачена премія з нагоди Дня працівників нафтової і нафтопереробної промисловості, що виплачується у розмірі місячного окладу працівника. У зв`язку з вищезазначеним, виплата премій є правом, а не обов`язком відповідача, якому належать дискреційні повноваження щодо їх нарахування та визначення розміру. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості премії в розмірі одного посадового окладу та середнього заробітку за час затримки розрахунку по премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості, з 15.02.2023 по 11.10.2023 року в розмірі 220 357 грн. 44 коп., але не менше ніж на дату ухвалення судового рішення. Щодо підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000 грн, суд дійшов наступного висновку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Оскільки за результатами розгляду позовних вимог по суті суд дійшов висновку про відсутність порушень трудових прав позивача її колишнім роботодавцем, то відповідно відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed