Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що з 14.07.2016 він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що між ними виникають непорозуміння, припинилися шлюбні стосунки, сторони проживають окремо, їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними не буде, а тому подальше його збереження неможливе, і воно суперечить інтересам подружжя та принципу добровільності шлюбу. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Дитина на даний час проживає з ним, а тому вважає, що проживання сина разом з ним відповідає його інтересам, оскільки він офіційно працює адвокатом Національної асоціації адвокатів України, відводить сина до школи, займається його вихованням та іншим чином піклується про сина. Також має стабільний самостійний дохід, яким може у достатньому обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, часто перебуває за кордоном, не може надати дитині належного виховання та розвитку. Позивач зазначає, що він із сином зареєстровані та проживають у двокімнатній квартирі, де є обладнана кімната для дитини. Позивач запевнив, що не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача із сином і сприятиме тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Крім того, спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до сина. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між ними та визначити місце проживання дитини з ним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, з підстав та мотивів, викладених у ньому, та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти його задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалами суду направлено в орган опіки та піклування для дачі висновків. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 14 липня 2016 року, про що складено актовий запис № 1076 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 14 липня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Від даного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07.02.2017 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Сторони проживають за різними адресами проживання. Згідно з довідкою № 35620/28-03 від 10.04.2019 Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 69 від 11.01.2017 Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із довідки № 19063/28-03 від 03.05.2018 Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суд, встановив, що 24.04.2023 працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає разом із дитиною в будинку, який складається з п`яти кімнат загальною площею 156 кв. м, з усіма комунальними зручностями. Для дитини виділена окрема кімната, ліжко для сну, письмовий стіл, одяг та іграшки відповідного віку. Згідно з довідкою, виданою Тернопільським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 11, [PERSON] приводить та забирає з дошкільного закладу свого сина [PERSON] та бере участь у заходах організованих для батьків у закладі. Відповідно до довідки КНП «Тернопільська міська дитяча лікарня» [PERSON] дійсно відвідує разом з дитиною [PERSON] , [INFO] лікаря-педіатра та цікавиться здоров?ям дитини. Із свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 661 [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до інформаційної довідки від 23.08.2023, виданої Адвокатським бюро «Василя Михалюка», отриманий дохід [PERSON] з січня 2023 року по липень 2023 року становить 110 153,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач, як на підставу заявлених вимог посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу, а також оскільки позивач має можливість забезпечити належні умови проживання малолітнього сина разом з ним та повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі, а відтак, вважає, що шлюб між сторонами по справі слід розірвати та визначити місце проживання дитини з ним. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України). Згідно із частинами 1 і 2 статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Суд встановив, що у сторін по справі є малолітня дитина, сторони проживають окремо та позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини. Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, шляхом розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 14 липня 2016 року, про що складено актовий запис №1076 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Судом з`ясовано, що сторони проживають окремо та на даний час дитина проживає разом з батьком [PERSON] , який забезпечує його усім необхідним. Заперечення відповідача щодо визначення місця проживання дитини, суд до уваги не бере, оскільки як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 07.06.2023, [PERSON] подала заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком. Натомість, відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.09.2023 № 1133, орган опіки і піклування вважає доцільним визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . За таких обставин, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , зокрема, суд, враховує сталість соціальних зв`язків батька з сином, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток дитини, а тому, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за місцем його проживання, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Крім того, суд зауважує, що матір дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з ним, турботу відносно нього та участь у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 і 3 статі 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved