Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Представник АТ «Юнекс Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 жовтня 2021 року між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 34.331.1021.ФО_К, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. шляхом переказу на поточний рахунок, що відкритий в АТ «Юнекс Банк» до 08 жовтня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 49 % річних. У позові зазначено, що підписавши Кредитний договір, відповідач погодився з умовами Кредитного договору, Правилами (договірними умовами) надання споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк» від 14 липня 2021 року, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правил, затверджені рішенням правління АТ «Юнекс Банк» викладені для загального доступу в мережі інтернет на сторінці АТ «Юнекс Банк». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 01 червня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 201 898,84 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 177 575,87 грн.; сума заборгованості за процентами 24322,97 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03 липня 2023 року. 28 червня 2023 року на електронну пошту суду від відповідача надійшли заперечення на позов. Сторона відповідача у запереченнях зазначає, що в позовній заяві вказано невірну дату укладення кредитного договору, замість вірного 07 жовтня 2021 року невірно 08 жовтня 2021 року, а також термін дії, замість вірного 08 жовтня 2024 року, невірно 08 квітня 2029 року. Окрім того, відповідач належно виконував договірні обов`язки, однак у зв`язку з введеним в країні воєнним станом, джерело доходу [PERSON] , а саме земельна ділянка площею 192 га, знаходилась на окупованій території, тож відповідач не мав змоги отримувати дохід та погашати за рахунок цього наданий йому кредит. Також сторона позивача звертає увагу, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу. а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) У судове засідання 03 липня 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 23 жовтня 2023 року. 19 липня 2023 року від представника позивача АТ «Юнекс Банк» до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення у яких зазначив, що відповідачем не надано до суду належних підтверджень впливу форс-мажорних обставин саме на сторону відпвідача. Окрім того, настання таких обставин, не звільняє [PERSON] від виконання зобов`язання за Кредитним договором від 07 жовтня 2021 року, тож враховуючи те, що відповідачем протягом тривалого часу не сплачуються щомісячні платежі (або не в повному розмірі) на погашення кредиту відповідно до графіку платежів, процентів та комісій за користування кредитними коштами, з нього підлягає стягненню заборгованість у розмірі визначеному в позовній заяві. У судове засідання 23 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. 19 жовтня 2023 року відповідачем через засоби поштового зв`язку було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, однак канцелярією суду воно отримано та відповідно зареєстровано лише 26 жовтня 2023 року. Розгляд справи відкладено на 28 листопада 2023 року. У судове засідання 28 листопада 2023 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права відповідача на доступ до правосуддя, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. 07 жовтня 2021 року між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 34.331.1021.ФО_К, пунктом 1.1. якого передбачено, що з метою отримання Кредиту Позичальник надає Банку Анкету-Заяву за формою запропонованою Банком для прийняття Банком рішення про видачу Кредиту. Банк на умовах строковості, повернення, платності та відповідно до умов цього Договору надає Позичальнику кредит у сумі 200 000.00 грн., із терміном (строком) користування до 08 жовтня 2024 р. (день остаточного повернення кредиту), а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору. Згідно п. 2.2. Договору надання кредиту Банком було здійснено одноразово в безготівковій формі шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] в Банку, Код Банку 322539, за умови сплати Позичальником комісій (у разі наявності), встановлених п. 1.4.2 цього Договору. Зарахування передбачених Кредитним договором № 34.331.1021.ФО_К від 07 жовтня 2021 року коштів на рахунок відповідача підтверджується зокрема Платіжною інструкцією банку № 863 від 08 жовтня 2021 року на суму 200 000,00 грн. Згідно заяви на здійснення «Регулярного платежу» з поточного (карткового) рахунку на рахунок (2909) відкритий а АТ «Юнекс Банк» 07 жовтня 2021 року між [PERSON] та АТ «Юнекс Банк» погоджено регулярний платіж, щомісяця, кожного 1 числа місяця, у сумі 12 736,88 грн. З виписки по особовому рахунку за період з 08 жовтня 2021 року по 01 червня 2022 року вбачається, що до березня місяця 2022 року, регулярний платіж [PERSON] сплачувався, однак, в подальшому платежі вноситись перестали, на підставі чого утворилася заборгованість у розмірі 201898,84 грн., яка складається з заборгованості зі кредитом 177575,87 грн. та заборгованості за процентами 24322,97 грн. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини, які врегульовано нормами Глав 47-49 Цивільного кодексу України, а також спеціальними нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Щодо зазначеного відповідачем посилання на введений в Україні воєнний стан, слід зазначити наступне. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Отже, на правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюється Закон України "Про споживче кредитування". За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6 1 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «6 1 . У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6 1 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Із наведеного вище вбачається, що законодавець на час дії воєнного стану фактично запровадив скасування санкцій за невиконання основного зобов`язання, а не скасування виконання зобов`язань за кредитними договорами як таких. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Юнекс Банк». Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, у позовній заяві представник позивача просив у разі задоволення позовних вимог стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1260,00 грн. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Представником позивача до позовної заяви було додано: - Договір № 04/04/2023-1 про надання правової допомоги від 04 квітня 2023 року; - акт № 196 від 03 травня 2023 року про надання правової допомоги до додаткового договору № 1 до Договору № 04/04/2023-1 про надання правової допомоги від 04 квітня 2023 року; - Платіжна інструкція № 309 від 04 травня 2023 року на суму 1260,00 грн. Наданими доказами підтверджується факт понесення позивачем АТ «Юнекс Банк» витрат на правничу допомогу у сумі 1260,00 грн. Щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,48 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 100 від 05 травня 2023 року. Таким чином з [PERSON] слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,48 грн.

Outcome: approved