Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

у червні 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , є троюрідною сестрою померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що з 21.10.1989 року він і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина на майно, яке належало їй на день смерті. Заповіт за життя [PERSON] не склала, тому він як чоловік [PERSON] , який її пережив, відноситься до першої черги її спадкоємців. Разом з тим, [INFO] помер троюрідний брат [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] заповіт за життя також не склав та окрім [PERSON] інших спадкоємців не мав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що за життя належала йому на праві приватної власності. Тому, в силу ч. 1 ст. 1265 ЦК України [PERSON] відноситься до п`ятої черги спадкоємців [PERSON] як його троюрідна сестра. В 2017 році [PERSON] звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті свого троюрідного брата [PERSON] , однак 28.08.2019 року отримала від державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] . Підставою для зазначеної відмови стала відсутність у [PERSON] необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема тих, що підтверджують її родинні відносини з [PERSON] . Також державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. було повідомлено [PERSON] про право на звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Так, в лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, але в зв`язку зі її смертю, провадження по справі було закрито на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало їй на день смерті. 18.05.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. з заявою про прийняття спадщини за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] 09.11.2021 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] через відсутність в нього правовстановлюючих документів на зазначену квартиру та їх державної реєстрації у відповідних органах у встановленому законом порядку на ім`я померлої [PERSON] . Отже, у зв`язку із не встановленням родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] неможливо отримати правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] і зареєструвати її на ім`я померлої [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину. Вказане й послугувало підставою для його звернення до суду із вказаною заявою, оскільки встановлення факту родинних відносин є необхідним для реалізації його особистих прав, а в інший спосіб він не має можливості встановити зазначений вище юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій. Ухвалою від 12.06.2023 року заяву залишено без руху (а.с. 45-46). Ухвалою від 04.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 14.09.2023 року (а.с. 89). 14.09.2023 року судове засідання відкладено на 27.11.2023 року (а.с. 108-110). В судовому засіданні заявник та його представник - [PERSON] заяву підтримали, просили її задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд заяви за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити за результатами розгляду справи рішення за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних документів. Допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та його представника, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 04.10.1969 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 7491. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 08.02.1977 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 71. 01.07.1977 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 729, про що Відділом ЗАГС Подільського району м. Києва видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] . 18.04.1989 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 205, про що Відділом ЗАГС Подільського району м. Києва видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові [NUMBER] від 30.05.1998 року [PERSON] перемінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11). 21.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) укладено шлюб, актовий запис № 480, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва видано свідоцтво [NUMBER] (а.с. 10). Також, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - діти двоюрідних сестер [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так, [PERSON] народжена [INFO] [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , укладеному 26.07.1949 року (а.с. 19, 20). [PERSON] народжений [INFO] [PERSON] від [PERSON] (а.с. 21). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - діти рідних братів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22-24, 27, 28). В судовому засіданні 14.09.2023 року свідок [PERSON] показав суд, що працював разом з [PERSON] в Інституті проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевича НАН України більше 50 років, перебував с ним в дружніх стосунках. Показав, що [PERSON] не знав свого батька, а мати померла. Єдиною близькою для нього людиною була троюрідна сестра - [PERSON] . Всі свята [PERSON] святкував з родиною [PERSON] . Також, в судовому засіданні свідок показав на фотографіях, наявних у матеріалах справи, на особу [PERSON] . В судовому засіданні 14.09.2023 року свідок [PERSON] показала суду, що є сусідкою [PERSON] з 1985 року, який представлявся як [PERSON] . Показала, що крім сестри та її чоловіка до нього ніхто не приходив. Вона знала, що це сестра, це єдина його родичка - [PERSON] . Вказала, що похованням [PERSON] теж займались тільки [PERSON] та [PERSON] . Також, в судовому засіданні свідок впізнала на фотографіях, наявних у матеріалах справи, [PERSON] та його сестру [PERSON] . Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 ЦПК України. За нормою ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18.11.2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25.11.2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, відповідно суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, суд, приймаючи до уваги покази свідків, які є логічними та послідовними, й не викликають сумніву, в сукупності з письмовими документальними матеріалами, наданимизаявником на підтвердження заявленої вимоги про встановлення факту, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих правовідносин, так як встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадок, з урахуванням наявних доказів по справі, з урахуванням принципу юридичної визначеності, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. При цьому, суд зауважує, що враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин породжує для заявника юридичні наслідки, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, і заявник у зв`язку з цим не має іншої можливості встановити зазначений вище юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, дані докази повністю узгоджуються з її заявою, тому дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Отже, враховуючи, що факт, заявлений [PERSON] факт для встановлення у судовому порядку має юридичне значення, тому суд вважає можливим встановити вказаний факт в порядку, визначеному нормами глави 6 розділу IV ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved