Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язаньта понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04 березня 2008 року між ВАТ АБ « УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49/Ф/6. Відповідно до п.п. 1.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 16 500,00 грн. строком з 04.03.2008 по 03.03.2009, із сплатою Позичальником процентів за користування кредитом, виходячи із 16,0% річних. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно п. 3.3.1 Кредитного договору Позичальник зобов?язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання у передбачені цим договором строки. Згідно з п. 3.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов?язався повернення кредиту здійснювати щомісячно з 01 по 10 число кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року в розмірі не менше 1/12 від суми отриманого кредиту, що становить 1375,00 грн. Згідно з п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобов?язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього договору, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.1 договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 договору. Всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач протягом строку користування кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. У зв?язку з невиконанням Позичальником договірних зобов?язань за Кредитним договором, АБ «УКРГАЗБАНК» вимушений був звернутися до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2009 року по справі № 2-н-42/09, що набрав законної сили 28.04.2009 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 15 702,78 грн. З видачею Солонянським районним судом Дніпропетровської області судового наказу від 10.04.2009 по справі № 2-н-42/09 зобов?язання Відповідача за Кредитним договором не припинилися, оскільки ст. 599 ЦК України визначено, що зобов?язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Зазначений наказ підтверджує наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором. Сплата заборгованості згідно судового наказу від 10.04.2009 по справі № 2-н-42/09 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» не сплачена, що підтверджується довідкою № 513/1202/2022 від 27.10.2022. Тому позивач пославшись на ст. 625 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника, позовну заяву підтримував в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань та/або відзиву на позовну заяву не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49/Ф/6. Відповідно до п.п. 1.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 16 500,00 грн. строком з 04.03.2008 по 03.03.2009, із сплатою Позичальником процентів за користування кредитом, виходячи із 16,0% річних. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач протягом строку користування кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. У зв`язку з невиконанням Позичальником договірних зобов`язань за Кредитним договором, АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Згідно судового наказу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2009 року по справі № 2-н-42/09, що набрав законної сили 28.04.2009 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 15 702,78 грн. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заборгованість згідно судового наказу від 10.04.2009 по справі № 2-н-42/09 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» не сплачена, що підтверджується довідкою № 513/1202/2022 від 27.10.2022. Станом на дату подання позову заборгованість складає 15 702,78 грн. Тому позивач пославшись на ст. 625 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до вимог ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що у зв`язку з порушенням виконання позичальником [PERSON] зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ АБ «Укргазбанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Згідно судового наказу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2009 року по справі № 2-н-42/09 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто заборгованість за Кредитним договором в сумі 15 702,78 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до момента його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника [PERSON] . Судовим наказом Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2009 по справі № 2-н-42/09, що набрав законної сили 28.04.2009, про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Відповідно до довідки № 513/1202/2022 від 27.10.2022, станом на дату подання позову заборгованість складає 15 702,78 грн., що на виконання судового рішення у справі заборгованість не сплачено. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням судового рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилися та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами доведено суду факт порушення відповідачем його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі стягнути з [PERSON] на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором № 49/Ф/6 від 04 березня 2008 року та судового наказу виданого Солонянським районним судом Дніпропетровської області 10.04.2009 по справі № 2-н-42/09, що набрав законної сили 28.04.2009 року: 3 % річних за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) в сумі 1 413,25 грн.; інфляційні втрати за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) в розмірі 3 209,50 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved