Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів у якому просить визнати за позивачем, як спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна, а саме 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] спадкодавця [PERSON] у першій черзі. В обґрунтування позову посилається на те, що із померлим [PERSON] перебували у шлюбних відносинах із 1983 року по 1993 рік. Від шлюбних відносин народився син. Після припинення шлюбу продовжували проживати в вищезазначеній квартирі та вести спільне господарство. У 1998 році дана квартира була приватизована в рівних долях на померлого, позивача та їх спільного сина. Померлий був інвалідом другої групи, а відтак вона здійснювала опіку (турбувалась, допомагала) за ним, займалась справами по господарству. У 2017 році [PERSON] помер. Після його смерті заведено спадкову справу, де спадкоємцями були його син, двоє онуків від дочки померлого та його батько, який відмовився від прийняття спадщини на користь онуків. Вважає, що наявні підстави передбачені ст. 1259 ЦК України для одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування. Просить позов задовольнити. 26 липня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2023 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 11 червня 1983 року, які припинені 01 липня 1993 року. Дані обставини підтверджено копіями свідоцтв про укладення шлюбу від 11 червня 1983 року [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу від 01 липня 1993 року [NUMBER] . Від шлюбних відносини у них народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] у рівних долях належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 31 грудня 1998 року та записано в реєстрову книгу 12 січня 1999 року за № 8302. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті Чотирнадцятою київської державною нотаріальною конторою 25 травня 2017 року заведено спадкову справу № 300/2017. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] (син), [PERSON] (батько померлого), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). В межах законодавчо встановленого строку батько померлого відкликав заяву про прийняття спадщини на користь онуків [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини встановлено із відповіді Державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 26.12.2017 року по спадковій справі № 300/2017, заведеної 25 травня 2017 року. Позивач наводить аргументи про те, що входила б до четвертої черги спадкоємців, адже проживала зі спадкоємцем однією сім`єю, опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, а відтак у відповідності до ст. 1259 ЦК України має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. [PERSON] , син позивача та померлого [PERSON] , є інвалідом дитинства першої групи та потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 789832 та згідно консультативного висновку Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 11 липня 2019 року, [PERSON] не може проживати в одній кімнаті із членами своєї родини. Аналогічний висновок було також зроблено 29.12.1993. [PERSON] був інвалідом другої групи, що підтверджується Довідкою МСЕК серія КИ-1 № 051705 - кардіологічне захворювання. У 2015 році йому ампутували ногу. Спадкодавець знаходився в безпорадному стані, викликаному хворобою, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, а тому прибиранням приміщення, приготуванням їжі, ремонтом квартири, сплатою комунальних послуг, тривалий час здійснювала позивач. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим є такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , є інвалідом дитинства I групи. Відповідно до Закону № 3674-VI [PERSON] користується пільгами щодо сплати судового збору та судові витрати мають бути відшкодовані позивачу за рахунок держави. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають солідарно стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 715,74 грн, а 357,87 грн відшкодовуються позивачу за рахунок держави.

Outcome: approved