Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США та 1200 (одну тисячу двісті) фунтів стерлінгів; проценти від суми позики в розмірі 100 (сто) доларів США та 60 (шістдесят) фунтів стерлінгів, а також судові витрати у вигляді судового збору. В обґрунтування свого позову вказала, що 19 грудня 2021 року [PERSON] одержала в борг від неї грошову суму в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США та 1200 (одна тисяча двісті) фунтів стерлінгів, готівковим способом на власні потреби. На підтвердження отримання грошових коштів, Відповідач передала їй розписку від 19 грудня 2021 року, в якій також зазначено, що Відповідач зобов`язується повернути борг в сумі 700 (сімсот) фунтів стерлінгів до 31 грудня 2021 року, 500 (п`ятсот) фунтів стерлінгів і 2000 (дві тисячі) доларів США до 01 березня 2022 року. А також зобов`язувалась сплатити 5 % від суми. Дана розписка підписана Відповідачем - [PERSON] власноручно. Ані в строк до 31 грудня 2021 року частина коштів, ані в строк до 01 березня 2022 року кошти за розпискою Відповідачем їй не повернуто. Розмір процентів від суми позики складає 100 (сто) доларів США та 60 (шістдесят) фунтів стерлінгів, виходячи з наступного розрахунку: 1200 фунтів стерлінгів х 5 % = 60 фунтів стерлінгів; 2 000 доларів США х 5% = 100 доларів США. Надалі, заявою від 13.07.2023 року, представник позивача надала суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить: Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 06.10.2006, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) заборгованість в сумі:2 000,00 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 73 140,00 грн, станом на 31.01.2023 року; 1200,00 (тисяча двісті) фунтів стерлінгів, що еквівалентно 54 384,00 грн. станом на 31.01.2023 року. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 06.10.2006, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) проценти за користування коштами в сумі 100,00 (сто) доларів США, що еквівалентно 3 657,00 грн. станом на 31.01.2023 та 60,00 (шістдесят) фантів стерлінгів, що еквівалентно 2 719,20 грн. станом на 31.01.2023 року. Судові витрати віднести на відповідача. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.22). До початку розгляду справи 20.03.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Сидоренко В.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.23-24) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року, клопотання представника позивача адвоката Сидоренко В.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено. (а.с.26) 18.04.2023 року відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила стягнути з неї, [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 2000 доларів та 500 фунтів стерлінгів, винагороди за користування позикою в розмірі 100 доларів та 60 фунтів стерлінгів. В іншій частині позовних вимог просила відмовити. На обґрунтування відзиву зазначено, що, розглянувши доводи та аргументи позовної заяви, відповідач визнає такі позовні вимоги: в частині основного боргу - в розмірі 2000 (двох тисяч) доларів та 500 (п`ятисот) фунтів стерлінгів; в частині процентів за користування позикою - в розмірі 100 доларів та 60 фунтів стерлінгів, з приводу чого вважає за необхідне зазначити наступне. Так, дійсно, 19.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Позикодавець надав в борг Позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 2000 доларів та 1200 фунтів стерлінгів, про що останнім було складено відповідну розписку. Згідно умов укладеного договору позики строк повернення грошових коштів визначається у такому порядку - 700 фунтів - до 31.12.2021р; 2000 доларів та 500 фунтів - до 01.03.2022р; винагорода Позикодавцю за користування позикою - 5% від суми позики. Разом з цим, 05.01.2022 року [PERSON] за допомогою платіжної системи Wise Payments було сплачено на розрахункових рахунок [PERSON] 700 (сімсот) фунтів стерлінгів (GBP) в рахунок погашення заборгованості за укладеним договором позики. Зазначене підтверджується квитанцією Wise Payments Limited від 05.01.2022 року (Transfer #345281466), копія якої додається. Як вбачається з матеріалів судової справи, вказана обставина свідомо замовчана Позивачем з метою отримання подвійної оплати за договором позики в цій частині. Отже, з урахуванням наведеного, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума основного боргу в розмірі 2000 (двох тисяч) доларів та 500 (п`ятисот) фунтів стерлінгів, а також винагорода за користування позикою в розмірі 100 доларів та 60 фунтів стерлінгів, проти чого відповідач не заперечує. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. З метою підготовки процесуальних документів та представництва інтересів Відповідача в суді, нею було укладено Договір № 0323/1 від 23.03.2023 року про надання правової допомоги з Адвокатським Бюро «Ружа та партнери». Згідно із ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134, п.8 ч.3 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок, суми судових витрат, які Відповідач фактично поніс станом на дату подання відзиву на позовну заяву і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складають витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. за складання відзиву на позовну заяву; 1500 грн. за одноразову участь адвоката при розгляді справи в суді; 2500 грн. в разі складання адвокатом заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву. Отже, орієнтовна сума судових витрат складає 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 копійок). \~ \~ \~ \~27.04.2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав письмові пояснення, в яких зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що нею за допомогою платіжної системи Wise Payments було сплачено на розрахунковий рахунок [PERSON] 700 (сімсот) фунтів стерлінгів в рахунок погашення заборгованості за укладеним договором позики, що підтверджується квитанцією від 05.01.2022р. Вважає, що зазначений доказ є неналежним та не допустимим доказом, оскільки позивач з відповідачем домовленості щодо повернення боргу за договором позики на рахунок позивача не досягали. Реквізити рахунку на який необхідно повертати кошти договір позики не містить. Доказів того, що це рахунок позивача і звідки відповідач взяв його реквізити до суду ним не надано. Вважає, що кошти за договором позики повинні бути повернуті тим же шляхом як надавались у борг. Розписок про повернення частини боргу позивач відповідачу не надавала. Надана відповідачем до суду квитанція не містить інформації про повернення позивачу частини позики за укладеним договором позики. В тому числі такі як призначення платежу, реквізити договору позики. Таким чином, вважає, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею було повернуто позивачу частину позики. Це саме стосується і витрат на правничу допомогу. Не зрозуміло звідки береться сума в розмірі 9000,00 грн., яка є неспівмірною, а також повністю не обґрунтованою. Враховуючи викладене, вважає вимоги позивача повністю обґрунтованими, а доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. (а.с.59-60) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2023 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.139). Представник позивача [PERSON] адвокат Сидоренко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги, викладені та уточнені в заяві від 13.07.2023 року підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що з приводу посилання представника відповідача на те, що відповідачкою за допомогою платіжної системи були переведені 700 фунтів стерлігнів, не підтверджені доказом, бо в квитанції зазначене лише прізвище та ім`я, призначення переводу коштів не зазначено як повернення боргу. Позивачка не отримувала вказані кошти до теперішнього часу. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Переверзев І.В. в судовому засіданні зазначив, що відповідачка позовні вимоги визнає частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачка визнає позовні вимоги в частині боргу в сумі 2000 доларів, 500 фунтів стерлінгів, винагороду за користування позикою в сумі 100 доларів та 60 фунтів стерлінгів. В іншій частині позовні вимоги відповідачка не визнає. В розписці не оговорено в валюті якої країни були отримані долари. Крім того, відповідачка перевела на рахунок позивачки 700 фунтів стерлінгів в рахунок відшкодування боргу за розпискою. \~ \~ \~ \~ Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 21 грудня 2021 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] в день підписання договору грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 1200 фунтів стерлінгів, що підтверджується розпискою (а.с.11). Згідно вказаної розписки [PERSON] зобов`язалась повернути борг в сумі 700 фунтів стерлінгів до 31 грудня 2021 року, а 500 фунтів стерлінгів і 2000 доларів США до 01 березня 2022 року. А також зобов`язувалась сплатити 5% від суми.(а.с.11) \~ \~ \~ \~В судовому засіданні оглянутий оригінал розписки від 19.12.2023 року, наданий представником позивача. Згідно позовної заяви, станом на день подачі позовної заяви відповідач [PERSON] не повернула позивачу борг. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Як встановлено договором позики, укладеним між сторонами, позикодавець [PERSON] має право на одержання 5% від суми позики. Отже, нарахування на суму боргу 5 % входять до складу грошового зобов`язання. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 2000 (дві тисячі) доларів США, та 1200 (одна тисяча двісті) фунтів стерлінгів, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується оригіналом розписки, у якій сторони своїми підписами засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що відповідачка частково погасила борг у сумі 700 фунтів стерлінгів в рахунок боргу та вважає неналежним доказом квитанцію про перерахування 700 фунтів стерлінгів, оскільки квитанція не містить призначення платежу- погашення боргу за розпискою, підтвердження про отримання грошових коштів позивачкою не надано. Крім того, суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що відповідачка не визнає, що саме у валюті США отримувала у борг 2000 доларів. Заперечуючи факт отримання у борг за розпискою від позивачки 2000 доларів США, в той же час відповідчка визнає позовні вимоги в розмірі 2000 доларів, не вказауючи саме в валюті якої країни вона отримувала в борг 2000 доларів, та в валюті якої країни вони визнає борг у 2000 доларів. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимогв повному обсязі, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували факт отримання відповідачем грошових коштів за борговою розпискою суду надано не було. Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1428,00 грн. про що свідчить квитанція, додана до матеріалів справи (а.с.16). У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1428,00 грн.

Outcome: approved