Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 25 квітня 2009 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання з відповідачем припинено, шлюб між сторонами розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року. Також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року місце проживання малолітньої дитини [PERSON] визначено разом з матір`ю. Наразі, дитина постійно проживає разом із позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. У свою чергу, відповідач ніякої участі у вихованні, повноцінному розвитку та в утриманні спільної дитини не бере, матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на іі користь аліменти на утримання дитини у розмірі 8000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23 серпня 2023 року, та до досягнення дитиною повноліття. 24 серпня 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято до провадження та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, тому має реальну змогу надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням принципу рівності обов`язку сторін щодо утримання спільної дитини, віку та потреб малолітньої дитини, розміру доходів відповідача як фізичної особи-підприємця, наявність у відповідача у власності автомобіля, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за доцільне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 4000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено суду розмір доходів відповідача, які б давали змогу сплачувати аліменти саме в розмірі 8000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial