Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом та просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою 05.07.2011 Управлінням реєстрації шлюбів [PERSON] , реєстраційний номер свідоцтва 341. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою 05.07.2011 було укладено шлюб, з 2016 року сторони повністю припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, дітей від шлюбу не мають, шлюб носить формальний характер, вважає збереження сім`ї неможливим. У зв`язку з чим просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Ухвалою суду від 31.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику сторін), слухання справи призначено на 10:05 22.11.2023, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Станом на 31.10.2023 клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. Станом на 22.11.2023 представником позивача до суду надано заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача та підтримання позовних вимог, відповідачкою подано заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 05.07.2011 уклали шлюб зареєстрований Управлінням реєстрації шлюбів [PERSON] , реєстраційний номер свідоцтва 341, міжнародне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.2-4). Приватно-правові відносини, що склалися між сторонами, є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Особистим законом особи без громадянства вважається право держави, у якій ця особа має місце проживання, а за його відсутності - місце перебування. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 60 (Правові наслідки шлюбу) ЗУ «Про міжнародне приватне право» подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. В матеріалах справи відсутні відомості про обрання подружжям права, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб був зареєстрований на території Турецької Республіки 05.07.2011, позивач є громадянином Турецької Республіки та фактично там мешкає, проте має зареєстроване місце проживання на території України (з 30.05.2014), а відповідачка є громадянкою України та проживає в Україні, тобто, останнє спільне місце проживання подружжя було на території України, зважаючи на що відсутній спільний особистий закон подружжя, а також що подружжя спільно не обрали право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, до припинення шлюбу має застосовуватись право України, як держави у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами не склалися, спільне господарство сторони не ведуть, позицію сторін щодо розірвання шлюбу викладену в заявах, шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved