Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

03.12.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав (а.с.1-2). Так, позивачка просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] ; - змінити прізвище доньки - [PERSON] , [INFO] на « [PERSON] ». Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.16-17). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2020 року провадження у цивільній справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав зупинено до розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області цивільної справи № 495/836/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей з актового запису про народження дитини батька та набрання законної сили відповідним судом рішенням у цій справі (а.с.31-32). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2021 року провадження у цивільній справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав поновлено (а.с.39-40). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.02.2022 року провадження у цивільній справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав зупинено до розгляду Одеським апеляційним судом цивільної справи № 495/836/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та набрання законної сили відповідним судом рішенням у цій справі (а.с.68-70). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2023 року провадження у цивільній справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав поновлено (а.с.75-76). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/10503/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.149-151). Представник позивачки [PERSON] - адвокат Стрезєв А.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що відповідач не виконує ніяких батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, батьком дитини взагалі себе не визнає, намагався оскаржити цей факт, але генетична експертиза показала, що він є біологічним батьком дитини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шаркевич В.Т., в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки його довіритель не є батьком дитини, тому не можливо говорити про його ухилення від батьківських обов`язків. Зазначив, що з рішенням суду про батьківство його довірителя не згоден, так як генетична експертиза проводилася в сумнівній організації та її висновок про те, що відповідач [PERSON] є батьком доньки - [PERSON] є незаконним. Позивачка вписала відповідача батьком дитини після розірвання шлюбу, який розірваний обманним шляхом, оскільки позивачка приховала факт вагітності. Відповідач звернувся до суду із позовом про оскарження батьківства, але йому було відмовлено. Вказав, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача невірно затверджений, не відповідає вимогам ст.19 СК України та виносити рішення суду на підставі цього висновку незаконно. Крім цього пояснив, що мати дитини не проживає у селі Красна Коса, взагалі невідомо де її постійне місце проживання, оскільки вона мешкала то в селі Удобне, то у місті Білгород-Дністровському, тому невідомо яким чином проводилась комісія по обстеженню житлово-побутових умов позивачки. Зауважив, що його довіритель дійсно не вважає себе батьком, але він не бажає, щоб таким чином принижували його честь та гідність. Представник третьої особи органу опіки та піклування Старокозацької СР - Іванова І.В., в судовому засіданні 13.09.2023 року пояснила, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] затверджений відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме такий висновок робить служба у справах дітей та підписує начальник служби, який потім підтверджується органом опіки та піклування в особі виконкому Старокозацької СР, тобто ніяких порушень у затвердженні висновку не має. Пояснила, що згідно сімейного законодавства, якщо протягом півріччя один із батьків ухиляється від виконання батьківських обов`язків, то органом опіки та піклування може розглядатись питання про позбавлення батьківських прав, а служба у справах дітей готує висновок. Зазначила, що нею неодноразово проводились бесіди із батьком дитини, який двічі стверджував, що він не є батьком дитини та не має до неї ніякого відношення. Також проводились бесіди з дитиною, яка розповіла, що вона батька ніколи не бачила та ніяких відносин між ними не має, посадові особи учбового закладу, де навчається дитина пояснили, що батько, а саме відповідач [PERSON] ніякої участі у житті та вихованні дитини не приймає. Зазначила, що під час проведення комісії, на момент перевірки, яка здійснювалась за місцем реєстрації матері та дитини (с. Красна Коса), позивачка [PERSON] знаходилась вдома разом із донькою та батьками, які проживають всі разом. Також здійснювались опитування щодо місця роботи позивачки, яка працює за приватним наймом, тому іноді змінює своє місце проживання, що не заборонено законодавством. Зауважила, що вона, як представник органу опіки та піклування Старокозацької СР діє виключно в інтересах дитини, яка жодного разу батька не бачила, а батько в свою чергу не визнає себе батьком, але дійсно на законодавчому рівні є біологічним батьком, що підтверджується відповідною генетичною експертизою та рішеннями суду, тобто жодних стосунків між батьком та дитиною не встановлено. На підставі викладеного та з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокозацької СР вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки. Представник третьої особи органу опіки та піклування Старокозацької СР - Іванова І.В., в судове засідання 24.11.2023 року не з`явилася, але в матеріалах справи наявна заява сільського голови Старокозацької СР, відповідно до якої він просить вказану справу розглянути за відсутністю представника сільської ради згідно вимог діючого законодавства України, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, врахувавши думку Старокозацької СР, як органу опіки та піклування, викладену у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженому рішенням Виконавчого комітету Старокозацької СР від 30.05.2023 року № 110 (а.с.179). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши всіх учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 27.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Краснокосянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). 02.10.2012 року за взаємною згодою шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, серії [NUMBER] (а.с.6). За твердженням позивачки, фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з серпня 2012 року та з того часу дитина проживає разом з нею, про що відповідач не заперечував. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. Донька батька не пам`ятає та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила та ніколи ним не цікавилась. Позивачка зазначила, що вона разом із донькою [PERSON] , яка знаходиться на повному її утриманні, проживають у приватному будинку її батьків, де дитині забезпечено гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Дитина перебуває на обліку в місцевій дитячій поліклініці, де проводяться амбулаторні нагляди та вчасні профілактичні щеплення. Крім цього позивачка зауважила, що нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження та по теперішній час вона здійснює особисто, в свою чергу батько участі в цій галузі життя дитини не приймав жодного разу. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокозацької СР від 30.05.2023 року, вирішено доцільним та в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.137-138). Дані обставини і стали підставою для звернення до суду [PERSON] із відповідною позовною заявою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Матеріалами справи та в ході судового розгляду встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю - [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні, яка повністю займається її духовним та матеріальним забезпеченням, що підтверджується відповідними довідками Краснокосянської сільської ради №№ 364-365 від 05.11.2019 року (а.с.7-8). В свою чергу, батько - [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає та матеріально її не забезпечує. Крім цього, батько [PERSON] звертався із позовною заявою до суду про оспорювання його батьківства та виключення відомостей з актового запису про народження дитини про батька, проте в задоволенні таких позовних вимог йому було відмовлено, оскільки відповідно до висновку експерта №31 від 05.04.2021 року Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,9999999999 %,що підтверджується постановою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року (а.с.72-73). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокозацької сільської ради від 30.05.2023 року, вирішено доцільним та в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його доньки: [PERSON] , [INFO] (а.с.137-138). Твердження відповідача про те, що він не вважає себе батьком доньки - [PERSON] , [INFO] , а тому і не повинен взагалі виконувати ніякі батьківські обов`язки, є хибними та спростовується матеріалами справи, оскільки на законодавчому рівні встановлено, що відповідач є біологічним батьком дитини, про що свідчать відповідні рішення суду, які ґрунтуються на висновку експерта №31 від 05.04.2021 року Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено батьківство відповідача. Крім того, під час вирішення органом опіки та піклування питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, він особисто підтвердив, що не вважає себе батьком, не спілкується з донькою та взагалі не має до неї ніякого відношення, а з повідомлень учбового закладу (ліцею) вбачається, що батько дитини ніколи не цікавився її навчанням та розвитком. Також проводились бесіди з дитиною, яка розповіла, що вона батька ніколи не бачила та ніяких відносин між ними не має. Таким чином, матеріалами справи та в ході судового розгляду встановлено, що на даний час наявні належні та допустимі докази, що відповідач нехтує потребами своєї доньки, порушує її права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, а також він особисто під час бесіди з представником органу опіки та піклування стверджував, що взагалі не вважає себе батьком. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських, у зв`язку з тим, що він не вважає себе батьком, а генетичну експертизу вважає недійсною та незаконною нічим не доведений та ґрунтується тільки безпідставними твердженнями відповідача. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна позиція стосовно позбавлення батьківських прав викладена в Постанові Верховного Суду № 459/3411/18 від 29.09.2021 року. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналогічна позиція стосовно визначення місця проживання дітей викладена в Постанові Верховного Суду № 752/22028/16-ц. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до його доньки - [PERSON] , [INFO] . Крім цього, позивачка просить суд змінити прізвище доньки - [PERSON] , [INFO] на « [PERSON] ». Між тим, зазначені вимоги позивачки на даний час є передчасними та не підлягають розгляду у даному провадженні, оскільки рішення суду про позбавлення батьківських прав відповідача надасть позивачці право на звернення з такими вимогами до відповідних державних органів. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Старокозацької СР Білгород-Дністровського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , [INFO] його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни його поведінки та ставлення до дитини.

Outcome: partial