Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №400824884 від 01.01.2019 року у розмірі 43 015,99 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] до 01.01.2019 року, тобто до дня запровадження нового ринку електричної енергії, як споживач житлово-комунальних послуг з електропостачання була споживачем вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання - ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». З 01.01.2019 року постачальником універсальної послуги електричної енергії стало ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», яке надавало послугу з електропостачання побутовому споживчу - [PERSON] . Так, 01.01.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №400824884 від 01.01.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , шляхом приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, щодо своєчасної оплати за надані послуги з електропостачання, утворилась заборгованість у розмірі 43 015,99 грн., яку позивач просить стягнути з [PERSON] 03.08.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 31.01.2022 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи відзив тим, що 09.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Тобто, з 09.06.2017 року [PERSON] не була споживачем електричної енергії. 15.02.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що на момент запровадження нового ринку електричної енергії [PERSON] мала чинний договір про користування електричною енергією №200824884 від 21.12.2015 року з вертикально інтегрованим суб`єктом господарювання, яким був ПрАТ «Київобленерго». Крім того, [PERSON] не повідомила про зміну власника об`єкту споживання електричної енергії. В свою чергу [PERSON] не зверталась до позивача із заявою про укладення договору про постачання електричної енергії до об`єкту за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язання з розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, кий виявив бажання стати споживачем електричної енергії, не наділений повноваженнями вчиняти дії направлені на розірвання договору про постачання електричної енергії, стороною якого він не був. 06.07.2022 року за клопотанням представника позивача на підставі статті 51, 54 ЦПК України, протокольною ухвалою суду, залучено до справи в якості відповідача [PERSON] , та в якості третьої особи ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданого розрахунку заборгованості за період з 01.01.2020 року по 31.07.2021 року, та просить солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 43 015,99 грн. Адвокат Старовойтова Д.Я., яка здійснює представництво [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказала, що існування у [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію спростовується листом ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відповідно до якого, у [PERSON] за адресою [ADDRESS] станом на 09.06.20217 року заборгованість відсутня. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання 28.11.2023 року не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. 21.12.2015 року між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] укладено договір №200824884 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] . 09.06.2017 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до якого, за цим договором продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність нерухоме майно, яким є земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221880801:14:231:0703. Крім того, 09.06.2017 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку відповідно до якого, за цим договором продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність нерухоме майно, яким є житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформованого 09.06.2017 року, індексний номер 89264412 та 8926363, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу є власником земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 14.06.2023 року, [PERSON] з 18.02.2021 року є власником земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачам електричну енергію, а відповідачі всупереч умовам укладеного договору не здійснюють плату за спожиту електричну енергію. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості [PERSON] та [PERSON] , позивачем надано акт звіряння розрахунків від 04.09.2023 року складеного ТОВ «Київська обласна ЕК», відповідно до якого, за адресою [ADDRESS] існує заборгованість по сплаті електроенергії, яка становить 43 015,99 грн., розрахунок проведено з 01.01.2020 року по 31.07.2021 року, на підставі якого, просить солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] вказану заборгованість. Згідно відповіді ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на адвокатський запит від 24.08.2023 року, в інтересах [PERSON] щодо надання інформації про заборгованість за спожиту електроенергію станом на 09.06.2017 року, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за наявною в Товаристві інформацією за період з 21.12.2015 року по 09.06.2017 року заборгованість у [PERSON] відсутня. Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що [PERSON] , як споживач, не отримувала та не споживала електричну енергію з 09.06.2017 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом (ч.1 ст.6, п.2 ч.2 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, та несуть солідарну відповідальність, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] до 09.06.2017 року була споживачем послуг, що надавались ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», за адресою: [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] до 18.02.2021 року була споживачем послуг, що надавались ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не можуть нести солідарну відповідальність, щодо оплати послуг з постачання електричної енергії, оскільки не були співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, що визначено статтею 83 ЦПК України. Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості з оплати електричної енергії у розмірі 43 015,99 грн., стороною позивача надано односторонньо підписаний акт звіряння розрахунків згідно якого станом на 31.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 43 015,99 грн., однак факт існування заборгованості у вказаному розмір спростовується відповіддю ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на адвокатський запит від 24.08.2023 року, в інтересах [PERSON] щодо надання інформації про заборгованість за спожиту електроенергію станом на 09.06.2017 року, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за наявною в Товаристві інформацією за період з 21.12.2015 року по 09.06.2017 року заборгованість у [PERSON] відсутня. Отже, сторона позивача не довела належними та допустимими доказами існування боргу з оплати електричної енергії у розмірі 43 015,99 грн., за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи надані стороною позивача докази на підтвердження заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові витрати відшкодуванню не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed