Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

10.11.2023 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким [PERSON] визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити перебування в місці фактичного проживання та реєстрації (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 50 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що вона зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона являється власником указаного житлового будинку [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син [PERSON] , який в указаному житловому будинку не зареєстрований, а зареєстрований у власній квартирі за адресою [ADDRESS] . Вже протягом декількох років її син не працює, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки і скандали, застосовує до матері фізичну силу, погрожує вбивством, вчиняє домашнє насильство. Своє помешкання в місті Києві він здає в оренду, а отримані кошти за оренду витрачає на спиртні напої. Останній раз, [PERSON] черговий раз вчиняв фізичне та моральне насильство, погрожуючи вбивством, заявниця вимушена була звернутися до органів поліції для захисту себе, так як поведінка кривдника була агресивною та непередбаченою. Працівники поліції винесли терміновий обмежувальний припис терміном на 3 доби. На даний час заявниця, турбуючись за своє життя вимушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні заявниця [PERSON] вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Також пояснила, що її син зловживає спритними напоями, ображає її, погрожує спалити будинок, намагався її душити, шкодить майно. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в заяві. Пояснив, що у вина є власна квартира в м. Києві, однак він проживає в будинку заявниці, зловживає спритними напоями, погрожує заявниці вбивством, застосовує до неї фізичне та психологічне насильство. В результаті такої поведінки сина заявниці працівниками поліції було винесено терміновий обмежувальний припис. Однак після цього він знову вигнав її з будинку, вона позбавлена можливості проживати в своєму будинку. Заінтересована особа [PERSON] будучи повідомленим про місце та час розгляд справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Вислухавши заявницю, представника заявниці, перевіривши та дослідивши докази, подані сторонами, встановивши правовідносини, які виникли між ними та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона являється власником указаного житлового будинку [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син [PERSON] , який в указаному житловому будинку не зареєстрований, а зареєстрований у власній квартирі за адресою [ADDRESS] Вже протягом декількох років її син не працює, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки і скандали, застосовує до матері фізичну силу, погрожує вбивством, вчиняє домашнє насильство. Своє помешкання в місті Києві він здає в оренду, а отримані кошти за оренду витрачає на спиртні напої. Останній раз, [PERSON] черговий раз вчиняв фізичне та моральне насильство, погрожуючи вбивством, заявниця вимушена була звернутися до органів поліції для захисту себе, так як поведінка кривдника була агресивною та непередбаченою. Працівники поліції винесли терміновий обмежувальний припис терміном на 3 доби. На даний час заявниця, турбуючись за своє життя вимушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією термінового заборонного припису від 21.10.2023 року серії АА № 442661, винесено відносно кривдника [PERSON] , [INFO] , копією довідки КНП ОМР «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» виданої заявниці [PERSON] , з якої вбачається, що вона зверталася до медичного закладу, зокрема в довідці в графі травма зазначено - що син наніс їй тілесні ушкодження, діагноз - поверхнева травма м`яких тканин шиї. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема,обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (постанова ВС від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19). Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу мають, серед інших, особи, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, суд, проаналізувавши докази по справі, та норми діючого законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви [PERSON] , оскільки в суду є всі підстави вважати, що проти [PERSON] вчинюється психологічне та фізичне насильство, яке містить всі ознаки п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль над її поведінкою, які абсолютно справедливо викликають у заявниці побоювання за свою безпеку, спричинили їй емоційну невпевненість, викликали почуття нездатності захистити себе, завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи. Суд вважає, що [PERSON] має абсолютно реальні побоювання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. За таких обставин заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial