Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та заявою про уточнення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача 121754,84грн. витрат, пов`язаних в втратою годувальника та 38400грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує наступним. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) [INFO] чоловік позивачки - [PERSON] загинув на місці події, а вона отримала тілесні ушкодження. На утриманні в [PERSON] перебувало двоє неповнолітніх дітей. 19.09.2018р. вона звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої їй було виплачено 100000грн. за спричинену майну шкоду та 39845,16грн. витрат на поховання. Однак їй та її і покійного чоловіка спільним дітям не виплачено шкоди, заподіяної смертю останнього та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ «АСК «Скарбниця», а тому саме відповідач повинен був здійснити їй такі виплати. Представник позивача - адвокат Брух А.О. подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позов підтримав. Представник відповідача подала відзив, в якому заперечила проти позову, покликаючись на те, що страховою компанією виконано свої зобов`язання перед позивачкою та здійснив виплати, які остання зазначила в своїй заяві. Позивачка не подавала до страхової компанії заяви про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та про відшкодування моральної шкоди, не надала документів, які підтверджують доходи померлого за попередній календарний рік, розміри пенсій, наданих його дітям як утриманцям внаслідок втрати годувальника. Також просила застосувати позовну давність. Представник позивачки подав відповідь на відзив та вказав, що право особи на звернення до суду виникає з моменту, коли таке право порушене, тобто в даному випадку з моменту відмови у виплаті страхового відшкодування, а не з моменту ДТП. Також, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої смертю. Законом не визначено змісту заяви про виплату страхового відшкодування в залежності від виду страхового відшкодування. Натомість, законом встановлено процедуру розслідування страхового випадку з метою отримання необхідних для здійснення виплати відшкодування відомостей. Позивачкою було надано відповідачу довідку про доходи її чоловіка за 2017 рік, копії свідоцтв про народження дітей. Крім того, виплата страхового відшкодування на поховання була здійснена лише в серпні 2022 року. Не отримавши виплат відповідно до п.27.2 ст.27 та п.27.3 ст.27 Закону України Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачка 20.11.2022р. направила відповідачу відповідну заяву. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження [PERSON] помер [INFO] , що встановлено із свідоцтва про смерть. 05.02.2018р. позивачкою складено повідомлення про ДТП. 19.09.2018р. позивачкою складено заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце [INFO], внаслідок якої [PERSON] загину, а вона отримала тілесні ушкодження. 03.05.2018р. Червоноградською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області надано довідку про доходи [PERSON] за 2017 рік. Відповідно до опису вкладення у цінний лист та фіскального чека, 05.01.2018р. позивачка направила до ПрАТ «АСК «Скарбниця» повідомлення про ДТП, витяг з кримінального провадження, витяг з бази МТСБУ, копію свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію паспорта і реєстраційної картки платника податків, копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. З опису вкладення та інформації про відправлення встановлено, що 21.09.2022р. позивачка направила поштовим зв`язком на адресу ПрАТ «АСК «Скарбниця» свідоцтва про народження дітей [PERSON] та [PERSON] . Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22.03.2021р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зокрема, порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] . Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.02.2022р. даний вирок змінено в частині призначеного покарання. Відповідно до листа від 07.07.2022р., представником позивачки на вимогу ПрАТ «АСК «Скарбниця» надано накладну, акт замовлення пам`ятника, свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця, страхове свідоцтво фізичної особи-підприємця, повідомлення, виписку з медичної картки, листки непрацездатності, виписний епікриз, довідку ДФС. Листом №155 від 06.10.2022р. Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (надалі ПрАТ «АСК «Скарбниця») позивачці скеровано страхові акти №06/цв/18 від 28.07.2022р. та №07/цв/18 від 01.08.2022р. і розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких їй нараховано страхові виплати в розмірі 100000грн. за спричинення майнової шкоди та 39845грн. на поховання. 22.07.2022р. позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що встановлено із свідоцтва від 22.07.2022р. Щодо вимоги відшкодування моральної шкоди Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З урахуванням того, що на день настання страхового випадку (17.11.2017) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 3200 грн, потерпілий мав дружину та двох неповнолітніх дітей, розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню із страхової компанії на користь позивачки та двох неповнолітніх дітей слід визначити в сумі 38400грн (з розрахунку 3200грн х 12 / 3). Щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Суд дійшов висновку, що діти позивачка, які не досягли повноліття, мають право на отримання виплати страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Представник відповідача, заперечуючи проти вимоги про стягнення такого відшкодування зазначила, що позивачкою не надано свідоцтв про народження дітей та документу, який підтверджує отримання виплат. В той же час, такі заперечення спростовані під час розгляду справи вищезазначеними доказами, з яких встановлено, що такі документи було надіслано відповідачу поштовим зв`язком. Окрім цього, відповідно до ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002р., кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно- правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. З врахуванням зазначеного, право позивачки в інтересах неповнолітніх дітей на отримання страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника може реалізовано шляхом звернення до суду з позовом. Таким чином, з ПрАТ «АСК «Оранта» на користь позивачки підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, розмір якого слід визначити з врахуванням мінімальної заробітної плати станом на день настання страхового випадку (17.11.2017) на рівні 3200грн. і становить 115200грн. (36 х 3200) на одну особу. Оскільки в потерпілого [PERSON] перебувало на утриманні двоє неповнолітніх дітей, то розмір такої виплати становить 230400грн. (115200 х 2). В свою чергу, за змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Таким чином, розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника слід визначити з врахуванням розміру моральної шкоди та в межах страхової суми, якою є 200000грн. з врахуванням вже здійсненої страховою компанією виплати на поховання в сумі 39845,16грн. За таких підстав, суд дійшов висновку, що таке страхове відшкодування слід визначити в розмірі 160154,84грн., виходячи з наведеного позивачкою розрахунку: 200000грн. - 38400грн. - 39845,16грн. Щодо посилань відповідача на сплив строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Як відомо, у даному випадку основна вимога відшкодування шкоди з`явилася внаслідок ДТП, у якій загинув чоловік позивачки. Відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю [PERSON] та стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із смертю останнього як годувальника є шкодою, спричиненою смертю та в розумінні пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність на такі вимоги не поширюється. За таких підстав, визначена позивачкою сума страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника та розмір відшкодування моральної шкоди підлягають до стягнення з відповідача на її користь, оскільки страховою компанією. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути в дохід держави 2000грн. судового збору, що є пропорційним розміром щодо задоволених позовних вимог.

Outcome: approved