Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 55 338, 19 грн основного боргу, 23446,63 грн інфляційних втрат та 4016,19 грн як 3% річних, а також витрати з оплати судового збору в сумі 2684 грн, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, який обслуговує даний будинок, є позивач, що підтверджується актом державної приймальної комісії про прийняття об`єкта в експлуатацію від 29.12.2002p. № 1788 року. ТОВ «РАДА 5» є правонаступником прав і обов`язків ТОВ «РАДА» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку [ADDRESS] , що підтверджується установчим договором ТОВ «РАДА 5», зареєстрованим Дарницькою РДА11.09.2002p. На виконання вимог чинного законодавства України з метою врегулювання відносин між позивачем та відповідачем було укладено Договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 29 січня 2002 pоку. Відповідно до п. п. 2.2.4. договору відповідач взяв на себе зобов`язання вносити плату за утримання будинку і прибудинкової території не пізніше 1-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Зобов`язання, передбачене зазначеними положеннями договору, не виконується відповідачем належним чином. Тарифи на послуги, що надаються позивачем, за період заборгованості вказаний в позові, були затверджені розпорядженням KMДA № 386 вiд 03.04.2017 p., розпорядженням позивача № 6 вiд 01.12.2021 року «Пpo змiну розміру плати», тa розпорядженням позивача No1/IНД від 02 січня 2023р. «Про індексацію тарифів». Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати за житлово-комунальні послуги з [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді від 30 серпня 2023 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. 16 жовтня від представника позивач надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 55 338, 19 грн основного боргу. 14 листопада 2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Суд установив, що [PERSON] відповідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником квартири [ADDRESS] . 29 січня 2002 року між ТОВ «РАДА» та [PERSON] було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. ТОВ «РАДА 5» є правонаступником прав і обов`язків ТОВ «РАДА» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку [ADDRESS] , що підтверджується установчим договором ТОВ «РАДА 5», зареєстрованим Дарницькою РДА11.09.2002p. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача за період з період з 01 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року становить 55 338, 19 грн. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 55 338, 19 грн є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору в розмірі 2684,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved