Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового слідства та прокуратури, грошові кошти в сумі 4 221 000,00 грн., витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 39 000,00 грн. та відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 31 000,00 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 13.05.2019 року позивач [PERSON] перебував в офісі ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою: [ADDRESS] , де зустрічався із громадянкою [PERSON] . Приблизно о 12.30 год. до вказаного приміщення увірвалися співробітники поліції, затримали позивача та провели обшук в офісі ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Під час затримання позивача повідомили, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 14.05.2019 року слідчим ГУ НП у м. Києві повідомлено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в межах кримінального провадження № 42019100000000307 від 02.05.2019 року, за заявою про вчинення кримінального правопорушення, поданою [PERSON] . За змістом повідомлення про підозру вбачалося, що позивач [PERSON] підозрюється в тому, що він, перебуваючи на посаді заступника начальника КП КМР «Київського міського бюро технічної інвентаризації», будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди. Надавши належні докази, позивач просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діях події кримінального правопорушення. 05.08.2019 року слідчим було складено обвинувальний акт, який передано до Шевченківського районного суду м. Києва. Протягом судового розгляду кримінального провадження було проведено двадцять судових засідань, сім з яких було відкладено на прохання або за неявкою прокурора. 24.11.2021 року було оголошено вирок, яким позивача [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України позивача було виправдано у зв`язку із недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.10.2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2021 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2023 року касаційну скаргу на вирок суду та на ухвалу суду - повернуто прокурору. Таким чином, незаконними діями службових осіб Київської міської прокуратури та ГУ НП в м. Києві позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом 1 261 дні, тобто 3 років 5 місяців і 13 днів він був змушений доводити свою невинуватість у вчиненні корупційного злочину, в якому його незаконно звинувачувати, що передбачає право позивача на відшкодування моральної шкоди в сумі 274 700,00 грн., однак, надавши оцінку ступеню тяжкості та глибині страждань, позивач просить відшкодувати йому завдану моральну шкоду у сумі 4 221 000,00 грн., що є предметом позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. (Том 1 а.с. 177-179) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. (Том 2 а.с. 45-46) Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві Глущенко О.А. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити, зауважила, що перебіг строку перебування під слідством та судом позивачу має бути обрахований, починаючи з 14.05.2019 року по 26.10.2022 року, тобто 3 роки 5 місяців 12 днів, 41 місяць. Крім того, представник відповідача ставить під сумнів висновок експерта про визначення позивачу розміру моральної шкоди, вказуючи на те, що законодавством та судовою практикою не передбачено проведення експертизи зі встановлення розміру завданої моральної шкоди у даній категорії справ, дана експертиза проведена на власний розсуд позивачем, тому має прийматися до уваги при ухваленні рішення суду. Крім того, представником зауважено про те, що твердження позивача про діями відповідача завдано шкоду його здоров`ю, вчинено підрив авторитету серед друзів, знайомих, колег, зниження престижу та ділової репутації є лише власним сприйняттям позивачем виниклих обставин і ґрунтується на припущеннях, що не доведені належними та допустимими доказами. (Том 1 а.с. 185-194) Представник позивача Штеренберг О.О. скористалась процесуальним правом подачі письмової відповіді на відзив відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві, відповідно до якого представник підтримала позовні вимоги та підстави звернення з даним позовом до суду. (Том 1 а.с. 212-228) Представник відповідача Державної казначейської служби України Чигринова О.В. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити та провести розгляд справи за її відсутності, зауважила, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем в межах розгляду даного спору, а належним відповідачем є держава в особі органів державної влади, якими завдано оспорювань шкоду позивачу, що неодноразово встановлено судовою практикою Верховного Суду. Крім того, представником зауважено, що судові витрати, заявлені позивачем слід покласти на державний орган, з неправомірних дій якого виник даний спір. (Том 1 а.с. 234-247) Представник позивача Штеренберг О.О. скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив відповідача Державної казначейської служби України, відповідно до якого представник підтримала позовні вимоги та підстави звернення з даним позовом до суду. (Том 2 а.с. 26-29) Представник відповідача Київської міської прокуратури Гаврилюк О.М. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити з підстав, що містить письмовий відзив відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві. (Том 2 а.с. 13-21) Представник позивача Штеренберг О.О. скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив відповідача Київської міської прокуратури, відповідно до якого представник підтримала позовні вимоги та підстави звернення з даним позовом до суду. (Том 2 а.с. 48-52) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та письмові заяви по суті позову, долучені до матеріалів справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та письмові заяви по суті позову, долучені до матеріалів справи. Представник відповідача Київської міської прокуратури Стретович М.О. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві Глущенко О.М. в підготовчому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи, погодила дату судового засідання, однак в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про відкладення розгляду справи, не долучивши жодного доказу на підтвердження наявності обґрунтованих підстав такого клопотання. Представник відповідача Державної казначейської служби України Чигринова О.В. в судове засідання не з`явилась, однак письмовий відзив на позовну заяву містить клопотання представника про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 02.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесенокримінальне провадження № 42019100000000307 за ознаками злочину, передбаченогоч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання неправомірної вигоди заступником начальника КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] від громадянки [PERSON] у сумі 2 000 доларів США за зняття обмежень з нерухомого майна. (а.с. 17) 14.05.2019 року слідчим СУ ГУНП у м. Києві в межах кримінального провадження № 42019100000000307 від 02.05.2019 року складено та вручено повідомлення про підозру [PERSON] , [INFO] , заступнику начальника ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації», в одержанні неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. (а.с. 26-29) 07.06.2019 року [PERSON] було направлено до Прокуратури м. Києва клопотання про доручення доказів та закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] самої події кримінального правопорушення. (а.с. 30-38) 05.08.2019 року слідчим СУ ГУНП у м. Києві в межах кримінального провадження № 42019100000000307 від 02.05.2019 року складено обвинувальний акт, затверджений прокурором Прокуратури м. Києва, який скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва. (а.с. а.с. 40-47) 12.08.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/31304/19 відносно по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 42019100000000307 від 02.05.2019 року відносно [PERSON] призначено підготовче засідання. (а.с. 48) Протягом судового розгляду кримінального провадження у справі № 761/31304/19 було проведено двадцять судових засідань, сім з яких було відкладено на прохання або за неявкою прокурора. (а.с. 49-97) 24.11.2021 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/31304/19 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 368 КК України,та на підставі п. 3 ч. 1ст. 373КПК України виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в діянні [PERSON] є склад кримінального правопорушення. (а.с. 98-106) 20.01.2022 року у справі № 761/31304/19 ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року. (а.с. 107) 26.10.2022 року у справі № 761/31304/19 ухвалою Київського апеляційного суду підготовку до апеляційного розгляду закінчено апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2021 щодо [PERSON] залишити без змін. (а.с. 115-117) 23.03.20223 року у справі № 761/31304/19 ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року щодо [PERSON] разом з усіма доданими до неї матеріалами повернуто. (а.с. 118-119) 15.09.2023 року судовим експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Кречик О.А. складено Висновок експерта № 10212 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, відповідно до якого ситуація, що досліджується за справою в межах кримінального провадження № 42019100000000307 від 02.05.2019 року є психотравмуючою для [PERSON] . За умов ситуації, яка досліджується, [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). Можливий грошовий еквівалент компенсації за завдані [PERSON] страждання становить 630 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду. (а.с. 120-129) За даними Договору № 069/08-23 від 22.08.2023 року, Акту наданих послуг № 167 від 15.09.2023 року та платіжної інструкції від 22.08.2023 року [PERSON] сплачено послуги експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» на суму 39 000,00 грн. (а.с. 131-137) Крім того, до матеріалів справи долучено документи на підтвердження сімейного стану позивача та стану його здоров`я. (а.с. 143-153) У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування. Тобто, право на відшкодування виникає в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Статтею 23 Цивільного кодексу України шкода визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20. При цьому за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Крім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 рок у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18)та у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 607/25602/19, дійшов висновку про те, що за приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. На підставі системного аналізу наведених норм прав Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 607/25602/19 дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами про стягнення з Держави Україна на користь позивача 4 221 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вказуючи на те, що зі сторони держави в особі уповноважених правоохоронних органів відносно нього були здійсненні незаконні обмеження його прав, які, окрім іншого, полягали у незаконному перебуванні його під слідством та судом в якості підозрюваного та обвинуваченого, у період з травня 2019 року по 26 жовтня 2022 року, що складає 41 місяць. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом з 01 січня 2023р. становить 6 700,0 грн. на місяць. Строк перебування позивача під слідством та судом у якості підозрюваного та обвинуваченого у період з 14 травня 2019 року (моменту вручення [PERSON] письмового повідомлення про підозру) по 26 жовтня 2022 року (ухвала Київського апеляційного суду про залишення без змін виправдовувального вироку Шевченківського районного суду м. Києва щодо [PERSON] ) складає 41 місяць (3 роки, 5 місяців та 12 днів). Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 274 700,00 (41 місяць *6 700,0 грн.), та цей розмір гарантовано державою. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] 399 750,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, - оскільки позивачем доведено, що він зазнав незаконного втручання у своє особисте життя та власність, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 399 750,00 грн., суд приймає до уваги негативні наслідки, яких зазнав позивач у зв`язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконним перебуванням під слідством та судом протягом 3 роки, 5 місяців та 12 днів, тобто враховано характер і обсяг страждань позивача, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, можливості відновлення немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, то суд, насамперед виходячи з фактичних обставин справи, які доводять наявність заподіяння моральної шкоди та маючи широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди приходить до думки, що визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 4 221 000,00 гривень є надмірною, позаяк явно не відповідає наведеним вище принципам визначення розміру моральної шкоди. А тому, законним та достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом для [PERSON] буде сума у розмірі 399 750,00 гривень, яка визначена судом з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань. При цьому, слід констатувати, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та держави. Водночас відсутність обвинувального вироку чи будь-яких інших рішень про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових осіб ГУ НП у м. Києві не може ставитися у пряму залежність із наявністю підстав для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах, оскільки суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази, крім того, з огляду на вимоги ст. 1176 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою. Крім того, суд не убачає правових підстав для відшкодування на користь позивача витрат, понесених ним на оплату послуг експерта для проведення судово-психологічної експертизи, оскільки такі витрати понесено позивачем у досудовому порядку з власної ініціативи та на власний розсуд, без наявності такого зобов`язання з боку закону та держави. Разом з тим, суд визнає безпідставним звернення позивача з даним позовом до Державної казначейської служби України, з огляду на відсутність доказів порушення останньою прав та законних інтересів позивача в розрізі даного спору, та Верховним Судом неодноразово зауважено, що у спорах про стягнення з Держави коштів, зокрема, про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Державну казначейську службу України або її територіальний орган, останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до Держави. (постанова Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 641/4272/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16 (п. 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (п. 64)) Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, - підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу витрати на проведення експертизи. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду [PERSON] уклав з Адвокатським бюро Штеренберг О.О. Договір про надання правничої (правової) допомоги № 04/05/2022 від 24.05.2022 року та Додаткові угоди до Договору, відповідно до умов яких Бюро взяло на себе зобов`язання надати клієнту необхідну правову допомогу з метою захисту і представництва прав та законних інтересів клієнта. Розмір гонорару виконавця та порядок його оплати визначається у додатковій угоді, яка погоджується сторонами та оформлюється Додатковою угодою, які є невід`ємною частиною Договору (Том 2 а.с. 76, 77, 81-83, 88, 91) За даними Актів приймання-передачі послуг з правничої (правової) допомоги, які підписано сторонами Договору, визначено вартість юридичних послуг запланованих та виконаних адвокатом, на суму 31 000,00 грн., які сплачено позивачем відповідно до рахунків на оплату та платіжних інструкцій. (Том 2 а.с. 75, 78, 79, 80, 84, 85, 86, 87, 89, 90, 92) Проаналізувавши вищедосліджені докази, ураховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує відповідачам Київській міській прокуратурі, Головному управлінню Національної поліції у місті Києвідо сплати на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 935,86 грн., тобто по 1 467, 93 грн. з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial