Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Малькевич Наталія Володимирівна, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем у справі він перебував в трудових відносинах з 22.10.2018 року, працюючи гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом від 28.02.2020 року № 59 к був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України з власним бажанням. Після звільнення та до сьогоднішнього дня відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, не виплативши заробітну плату в розмірі 64185,70 гривень. Ця сума визначена згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків. У відповідності до статті 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться йому у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак в порушення зазначених вимог законодавства, відповідач не виплатив позивачу належні суми, у зв`язку з чим повинен нести відповідальність передбачену статтею 117 КЗпП України, у відповідності до якої в редакції Закону до 01.07.2022 року, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплати йому середній заробіток за весь період з 29 лютого 2020 року по 30 червня 2022 року, а з 01.07.2022 з обмеженням в шість місяців, тобто до 01.01.2023. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 64185,70 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29 лютого 2020 року по 01 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, крім того витребувані у відповідачі дані про розмір заборгованості по заробітній платі та про середньоденну заробітну плату. У відзиві на позов представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» зазначив, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем, в період з 22.10.2018 р. по 28.02.2020 р. Відповідно до наказу від 28.02.2020 р. № 59/к позивач був звільнений, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 28.02.2020 р. день звільнення не робочий день для [PERSON] , позивач не працював, перебував у відпустці, що підтверджується завіреними копіями заяви та запискою про надання відпустки. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст. 117 КЗпП України. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Про вимоги щодо розрахунку відповідачу стало відомо 26.08.2023 р., коли отримав позовну заяву, а потім ухвалу про відкриття провадження у справі № 235/478/23, в особистому кабінеті «Електронний суд». До таких висновків дійшов Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц, а також в постанові Верховного Суду України у справі 235/1605/19 та в рішенні Красноармійського міськрайонного суду від 17.02.2020 р. по справі 235/8127/19, яке залишив без змін Донецький апеляційний суд, постанова від 01.06.2020 р. Таким чином, за змістом статті 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум настає за умови наявності вини відповідача. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Представник відповідача звертає увагу суду, що у даній справі дії самого позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення, так, як за більше трьох років не скористався своїм правом на звернення до суду. Також, подаючи позов позивач повинен був усвідомлювати, що дії його повинні бути виправданими і відповідати загальним засадам права, а саме справедливості та розумності. З урахуванням викладеного просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. З метою забезпечення права ТОВ «Краснолиманське» на судовий захист, представник відповідача просить суд застосувати до позовних вимог [PERSON] шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Представник позивача через підсистему «Електронний суд» надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши, що на виконання ухвали суду від відповідачем були надані довідки про заборгованість, відповідно до якої відповідач має заборгованість з заробітної плати перед позивачем у сумі 51669,50 грн, яка визначена після утримання обов`язкових податків та зборів, та про середньоденний заробіток, який складає 671,67 грн. З відзиву відповідача вбачається, що позивач в день звільнення не працював, бо перебував у відпустці. З цього приводу зазначає, що згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Зазначає, що 04 квітня 2023 року на адресу ТОВ «Краснолиманське» був спрямований адвокатський запит про витребування з ТОВ «Краснолиманське» довідки про заборгованість з заробітної плати [PERSON] , довідку про середньоденний заробіток [PERSON] та довідку про останній робочий день перед звільненням. Мета звернення позивача до адвоката зумовлена стягненням з відповідача заборгованості з заробітної плати в судовому порядку. Згідно даних Укрпошти поштове відправлення не вручене під час доставки 28.04.2023. Вважає, що направлення на адресу відповідача запиту щодо отримання відповідних довідок для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з заробітної плати, можна розцінити як пред`явлення вимоги про проведення розрахунку при звільненні, бо законодавством чітко не передбачена форма звернення з вимогою про проведення остаточного розрахунку. Вважає, що позивач добросовісно скористався своїм правом щодо пред`явлення вимоги до підприємства про розрахунок, спрямувавши відповідний запит на адресу відповідача рекомендованого листа. Неотримання цього запиту відповідачем за причиною, у зв`язку з його відмовою не можна ставити у вину позивачеві. Враховуючи наведене, вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.04.2023 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 02.10.2023 становить 74 555,37 грн., із розрахунку: 671,67 * 110, де 671,67 середньоденний заробіток, визначений відповідачем; 110- кількість днів затримки, із них 23 дн. в травні 2023, 22 дн. в червні 2023, 21 дн. в липні 2023, 23 дн. в серпні 2023, 21 дн. в вересні 2023 та 1 дн. в жовтні 2023. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красноалиманське» на користь позивача заборгованість з заробітної плати у сумі 51669,50 гривень без утриманні з цієї суми обов`язкових податків та зборів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.04.2023 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 02.10.2023 становить 74555,37 гривень. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, у відзиві на позов просив суд розглянути справу без його участі та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у ТОВ «Краснолиманське» з 22.10.2018 року по 28.02.2020 року. Звільнений 22.10.2018 згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7). Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 04.09.2023 року за № 281, позивач працював на підприємстві з 22.10.2018 року по 28.02.2020 року, його середньоденний заробіток на дату звільнення склав 671,67 грн. (а.с.21). Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 04.09.2023 року за № 282 заборгованість із заробітної плати позивача за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року становить 51669,50 гривень, а саме заробітна плата 33373,92 гривень, компенсація за невикористану відпустки при звільненні у сумі 18295,58 гривень за 31 календарний день. Сума заборгованості вказана після утримань всіх обов`язкових податків та зборів (а.с.21). У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст.47 КЗпП\~(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП\~(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 51669,50 гривень, заборгованість станом на дату розгляду справи не сплачена. Оскільки сума заборгованості нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звільнився 28.02.2020 року, в цей день не працював, перебував у відпустці (а.с.23). Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі позивача становить 51669,50 гривень, що підлягає стягненню з відповідача, без утримань податків та зборів. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказу відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді заборгованість перед позивачем по заробітній платі не була сплачена. Зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень статті 116 КЗпП України, сума заборгованості мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. \~Позивач в останній день роботи не працював. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався 28.04.2023 р. до відповідача з адвокатським запитом про надання довідки про заборгованість з заробітної плати, середньомісячної та середньоденної заробітної плати, довідки про останній день, проте рекомендований лист відповідачем отриманий не був. Період за який суд має стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить з 29.04.2023 року по день ухвалення судового рішення з обмеженням шестимісячним строком. Таким чином, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні становить: травень 23 дні, червень 22 дні, липень 21 день, серпень 23 дні, вересень 21 день, жовтень 22 дні, всього 132 дні*671,67 гривень ( середньоденний заробіток) = 88660,44 гривень. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень на користь держави, 1073,60 гривень на користь позивача.

Outcome: approved