Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

І. Стислий виклад позовної заяви 19 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І., [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права власності. Позовна заява вмотивована наступним чином. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182 площею 4,3674 га та 0,2442 га відповідно, розташовані на території Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1452 від 23 вересня 2015 року. На час смерті батька позивач була неповнолітньою особою у віці 15 років, від прийняття спадщини не відмовлялася, орган опіки та піклування згоди на таку відмову не надавав, а отже, відповідно до положень чинного цивільного законодавства вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] заповіт після своєї смерті не залишив. Його спадкоємицею першої черги за законом є лише [PERSON] . Мати останньої, [PERSON] у шлюбі з батьком позивача не перебувала. Тобто, після смерті батька, позивач, будучи неповнолітньою, як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину, від неї не відмовилася та має право на отримання відповідного свідоцтва, що буде посвідчувати її право на спадкове майно. Маючи право на спадщину після смерті батька, на початку літа 2023 року [PERSON] звернулася до Білопільської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтв, де дізналася, що 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І. на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , видані свідоцтва про право на спадину за законом на ім`я [PERSON] , яка є донькою батькової рідної сестри. З огляду на викладене, позивач вважає, що вказані дії нотаріуса є протиправними, оскільки порушують її права. Посилаючись на викладені вище обставини [PERSON] просить визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом №736 та №737 від 18 травня 2017 року, видані приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І., а також визнати протиправними та скасувати прийняті приватним нотаріусом Бойко О.І. рішення про державну реєстрацію речового права [PERSON] індексні номери 35251006 та 35250704 від 18 травня 2017 року та скасувати державну реєстрацію права власності останньої на земельні ділянки з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 21 вересня 2023 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 06 жовтня 2023 року. У п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. У приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу витребувано копію спадкової справи відносно [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 25). Протокольною ухвалою від 06 жовтня 2023 року підготовче засідання по справі відкладено на 18 жовтня 2023 року у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом документів (а. с. 35-36) Ухвалою від 18 жовтня 2023 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті на 01 листопада 2023 року (а. с. 73). 01 листопада 2023 року справа була знята з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді та призначена до розгляду на 20 листопада 2023 року (а. с. 81). ІІІ. Позиція сторін у судовому засіданні У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник останньої адвокат Стегній А.М., який діє на підставі ордеру серії ВІ №1152332 від 27 червня 2023 року, позов підтримав. Перший відповідач - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І. надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 24 березня 2016 року за заявою [PERSON] Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області заведена спадкова справа №82/2016, зареєстрована в Спадковому реєстрі за №58760251, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . При видачі свідоцтв про право на спадщину був поданий заповіт, посвідчений секретарем Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області 17 грудня 2015 року, за реєстровим номером 152, яким [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] . Вказаний заповіт 24 грудня 2015 року внесений до Спадкового реєстру за №58421512 та є чинним. Крім того, при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом була подана довідка Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області №293 від 07 листопада 2016 року, згідно з якою на день смерті [INFO] [PERSON] поживав один у [ADDRESS] ; заповіт від його імені не змінювався та не відмінявся. З огляду на викладене нотаріус зазначає, що на момент видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом їй не було відомо про спадкоємця, що має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] . Разом з цим приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. просила визнати її неналежним відповідачем та розглянути справу в її відсутність (а. с. 38-40, 66). Другий відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала заву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає частково. Разом з цим [PERSON] зазначає, що не знала про те, що позивач є донькою [PERSON] . З травня 2007 року до 2016 року останній проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] . На новий рік поїхав до своєї сестри в Росію, де [INFO] помер. Оскільки вона займалася оформленням документів [PERSON] (паспорта, документів про право власності), останній склав на її користь заповіт (а. с. 67, 82). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Марківка Білопільського району Сумської області. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в м. Новопавловськ Кіровського району Ставропольського краю РФ (а. с. 8). Згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП колгоспу «Дружба» та інформацією ГУ Дежгеокадастру у Сумській області №29-18-0.99,4-2166/15-23 від 10 серпня 2023 року, наданою на запит адвоката Стогнія А.М., на ім`я [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14 березня 1997 року за №254. У подальшому, 30 вересня 2015 року право власності на вказану земельну частку (пай) перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №452 від 23 вересня 2015 року. Державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Марківської сільської ради Сумського району (колишнього Білопільського району) Сумської області за кадастровими номерами, вказаними у запиті, на ім`я [PERSON] не видавалися (а. с. 13-17). За заявою [PERSON] від 15 лютого 2016 року Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області 24 березня 2016 рок заведена спадкова справа №82/2016 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрована в Спадковому реєстрі за №58760251 (а. с. 41-64). З матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що 17 грудня 2015 року секретарем Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області Пархоменко Н.В. посвідчено заповіт за реєстровим №152, відповідно до якого [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] (а. с. 48 зворотний бік). Згідно з довідкою Марківської сільської ради від 07 листопада 2016 року, [PERSON] на день смерті [INFO] проживав один за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого, посвідчений виконкомом Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області 17 грудня 2015 року за №152, не змінювався і не відмінявся (а. с. 56 зворотній бік). Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно з серійними номерами [NUMBER] та [NUMBER] від 16 грудня 2016 року, виданих Білопільським районним управлінням юстиції Сумської області, [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182 площею 0,2442 га та 4,3674 га відповідно (а. с. 53 зворотний бік, 55). Вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 грудня 2016 року за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна 806859359206 та 806886959206 (а. с. 54, 55-зворотний бік-56). 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу на ім`я [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом №736 та №737 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182 площею 4,3674 га та 0,2442 га відповідно, розташовані на території Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно з індексними номерами [NUMBER] та [NUMBER], виданих Реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції Сумської області 16 грудня 2015 року (а. с. 62-64). Видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом №736 та №737 від 18 травня 2017 року зареєстровані в Спадковому реєстрі №60665756 та №60665777 (а. с. 63-64). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №337716082 та №337715674 від 03 липня 2023 року, та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 18 травня 2017 року на підставі свідоцтв про право на спадщину №736 та №737, виданих 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко Оксаною Іванівною та рішень цього ж приватного нотаріуса як державного реєстратора з індексними номерами 35251006 та 35250704 від 18 травня 2017 року за відповідачем [PERSON] зареєстроване право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3674 га та 0,2442 га з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182 (а. с. 9-12) V. Застосовані судом норми права суд, мотиви їх застосування та висновки суду Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 1) Щодо визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України). За положеннями частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. За положеннями частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття, з моменту відкриття спадщини. У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами частини третьої та четвертої статті 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Положеннями п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України підставою визнання свідоцтва недійсним передбачена відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №463/1540/14 (провадження №61-5735св19) зроблено висновок, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Оскільки неповнолітня [PERSON] відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після померлого батька [PERSON] , вона набула право одержати свідоцтво про право на спадщину, одержавши право власності на спадкове нерухоме майно - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182 площею 4,3674 га та 0,2442 га відповідно, розташовані на території Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали спадкодавцю на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно з індексними номерами [NUMBER] та [NUMBER], виданих Реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції Сумської області 16 грудня 2015 року. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно 18 травня 2017 року видані лише одному спадкоємцю за заповітом - [PERSON] . Таким чином, оспорювані свідоцтва порушують права доньки померлого [PERSON] - [PERSON] на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку, що йому належить в порядку спадкування. Отже, видача нотаріусом спірного свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно на користь іншого спадкоємця, порушує права другого спадкоємця, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Проте, спірні свідоцтва про право на спадщину підлягають визнанню недійсним тільки в 1/2 частці спадкового майна, оскільки відповідач, яка прийняла спадщину за заповітом, правомірно набула право власності на іншу 1/2 частку спадкового майна, тому підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на належну [PERSON] частку у спадковому майні немає. Верховний Суд у постановах від 15 травня 2019 року у справі №521/2464/17 (провадження №61-48684св18) та від 18 березня 2020 року у справі №483/354/17 (провадження № 61-42892св18) зробив висновок про можливість визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину у разі, якщо буде встановлено, що спадкоємець за цим свідоцтвом не має права на спадкування частки майна, яке зазначене у свідоцтві. Визнання частково недійсними спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом є належним способом захисту порушеного права позивача та узгоджується з приписами статті 1301 ЦК України та підставами пред`явленого позову, обґрунтованість якого відповідає доказам у справі та вимогам закону. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року в справі №199/10949/14 (провадження №61-13116св18). У випадку визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину, нотаріусом видаються спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину з урахуванням часток спадкоємців. 2) Щодо скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом Відповідно до абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Позивачем [PERSON] на підставі положень ст. 1301 ЦК України заявлена вимога про визнання виданих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом та частково задоволена судом. Оскільки можливість заявлення позовної вимоги про скасування свідоцтв про право на спадщину не передбачена чинним законодавством, підстави для задоволення таких позовних вимог [PERSON] відсутні. 3) Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації права власності Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Оскільки у даному випадку між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існує спір про право на спадщину, який розглядається в порядку цивільного судочинства, а позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса про реєстрацію за відповідачем права власності на спірне майно є похідними від вказаного спору, ці позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У зв`язку з наведеним підлягає до задоволення похідна вимога [PERSON] про скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 18 травня 2017 року з індексними номерами 35251006 та 35250704, згідно з яким проведено державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3674 га та 0,2442 га з кадастровими номерами 5920685700:02:001:0058 та 5920685700:01:002:0182. У той же час, враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутні підстави для додаткового скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів №20470271 та №20470574 про право власності [PERSON] на зазначені вище спірні земельні ділянки, оскільки суд задовольняє вимогу про скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 травня 2017 року. Позовні вимоги про визнання протиправними рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 18 травня 2017 року не підлягають до задоволення, оскільки нотаріусом, як державним реєстратором такі дії були проведені у відповідності до вимог закону, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом №736 та №736, виданих 18 травня 2017 року. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи що в ході судового розгляду жодних неправомірних дій зі сторони відповідачів не встановлено. [PERSON] звернулася до нотаріуса реалізуючи своє законне право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а приватний нотаріус, як державний реєстратор, діяв відповідно до вимог закону, на підставі виданих свідоцтв про право на спадщину за заповітом №736 та №737 від 18 травня 2017 року, а тому суд підстав для покладення на відповідачів судових витрат не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial