Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа: Харківська товарно-сировинна біржа «Україна» (Харківська товарна біржа), в якій просить визнати дійним договір купівлі-продажу №2210 від 25.12.1993 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений на Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 грудня 1993 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу №2210 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який укладався на Харківській товарно-сировинній біржі Україна. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаного будинку був чинним Закон України «Про товарно біржу», що не вимагав обов`язкового нотаріального посвідчення угоди. Водночас, на даний час позивач позбавлений права зареєструвати за собою придбаний будинок в позасудовому порядку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2023 р. позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.09.2023 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Інші учасники справи причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 грудня 1993 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу № 2210 житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на Харківьскій товарно-сировинній біржі «Україна». Харківська товарно-сировинна біржа "Україна" у 1993 році перереєстрована в Харківську товарну біржу згідно розпорядження виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Харківської області від 19 листопада 1993 року № 6079. Викладені обставини зазначені в постанові Верховного суду від 16 лютого 2022р. по справі № 638/14867/17. Зазначений договір зареєстрований в Харківському районному бюро технічної інвентаризації 18 січня 1994 року, що підтверджується довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації вих. № 25-в від 11.09.2020р. запис №9 в книзі 1. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що до об`єктів нерухомого майна № 341742782 від 06.08.2023р. житловий будинок літ. «А-1», який розташований за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. зареєстрований в цілому за [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу № 2210 від 25.12.1993р. виданому Харківською товарно-сировинною біржею «Україна». Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Оскільки відносини між сторонами склалися в момент укладення спірного договору, а саме 25 грудня 1993 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом\~ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» в\~редакції,\~що діяла\~на час\~укладення спірного\~правочину,\~біржовою операцією\~визнається угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~ поставку\~ та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; \~ б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; \~ в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована \~на \~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~ не\~ підлягають\~ нотаріальному\~посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. За змістом\~ст.\~153\~Цивільного кодексу\~Української РСР\~(1963\~року),\~договір вважається\~укладеним,\~коли між\~сторонами в\~ потрібній\~у належних\~випадках формі\~досягнуто згоди\~по всіх\~істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Як вбачається зі змісту договору від 25 грудня 1993 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості , Харківській товарно-сировинній біржа «Україна», зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору [PERSON] передала житловий будинок у власність покупцю [PERSON] , а остання прийняли майно і сплатила за нього певну грошову суму, що достовірно підтверджено в ході судового розгляду. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачем. Суд також враховує ту обставину, що після укладення вищевказаного договору, позивач [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . У суду відсутні будь-які відомості про те, що протягом вказаного періоду відповідач пред`являв претензії з приводу зазначеного майна. Отже, судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу зареєстроване Харківським районним бюро технічної інвентаризації за позивачем, на її ім`я та Харківським районним бюро технічної інвентаризації виданий технічний паспорт, право власності [PERSON] на житловий будинок ніким не оспорюється та зареєстровано у відповідних Державних реєстрах. Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною. Відповідно до\~\~статті 41 Конституції України\~\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). За змістом частин 1,2\~ статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~статті 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Викладені обставини дають підстави для задоволення позовних вимог та визнанні дійним договору купівлі-продажу №2210 від 25.12.1993 житлового будинку літ «А-1», загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 28.3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладеного на Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: approved