Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У червні 2023 р. об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Червоний хутір» (далі також - ОСББ «Червоний хутір», ОСББ, об`єднання, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про стягнення у солідарному порядку заборгованості за оплату внесків на утримання будинку і прибудинкової території, інфляційної складової та трьох процентів річних в загальному розмірі 46 679,53 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ОСББ «Червоний хутір» забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку [ADDRESS] , та утримує його прибудинкову територію частково шляхом самозабезпечення, частково на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. [PERSON] та [PERSON] проживають і зареєстровані у розташованій у цьому будинку квартирі [ADDRESS] . Відповідно до положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ЦК України, Житлового кодексу України та статуту ОСББ «Червоний хутір» відповідачі зобов`язані своєчасно сплачувати внески на обслуговування будинку та його прибудинкової території. Попри це, відповідачі не виконують своїх зобов`язань перед позивачем, унаслідок чого за період з 01.07.2017 по 01.05.2023 утворилась заборгованість в розмірі 37 340,99 грн. На підставі статті 625 ЦК України позивачу також належить право вимоги з відповідачів інфляційного нарахування у розмірі 7 794,24 грн та трьох процентів річних в розмірі 1 544,30 грн. Ухвалою від 06.07.2023 суд відкрив провадження у даній справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. 17.07.2023 та 19.07.2023 від відповідачів надійшли заяви під назвою «Заперечення проти позову». Зважаючи на зміст вказаних заяв, у яких відповідачі виклали свої заперечення проти вимог позивача, суд розцінює їх як відзиви на позовну заяву та приймає до розгляду. На обґрунтування заперечень відповідачі послались на те, що чинне законодавство не передбачає механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна; позивач взагалі не має права на стягнення заборгованості, оскільки не здійснював жодної діяльності по цьому будинку, який ніколи не перебував на його балансі; розрахунок внесків здійснено за приміщення більшої площі, ніж перебуває у їх користуванні, та без урахування того, що їх родина до 30.08.2019 мала пільги як багатодітна; заявлена до стягнення заборгованість виникла більше ніж за три роки, у зв`язку з чим повинні застосовуватись строки позовної давності; частина цієї заборгованості вже була предметом розгляду у справах № 753/10039/20 та № 910/833/22, у яких були прийняті рішення про відмову у задоволенні позовів. З наведених вище підстав відповідачі просили відмовити у задоволенні позову. За результатами дослідження наданих відповідачами доказів 23.11.2023 суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості, інфляційної складової та трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.09.2017 по 31.01.2020, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 25.07.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.Заперечення проти аргументів відповідачів мотивовані тим, що пред`явлення позивачем вимоги до відповідачів у справі № 753/10039/20 та суперечливість позицій апеляційних судів у цій справі та у господарській справі № 910/833/22 свідчить про переривання строку позовної давності; відсутність у законодавстві прямої норми щодо права ОСББ звертатися до суду з вимогами до наймачів квартир у разі невиконання ними обов`язку зі сплати внесків є підставою для застосування аналогії закону, а саме статті 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»; окрім площі квартири, до розрахунку заборгованості включено додатковий внесок за займане відповідачами приміщення кладовки (комори) площею 26,2 кв.м.; всупереч доводам відповідачів при розрахунку заборгованості була урахована пільга їх родини як багатодітної; саме ОСББ після його утворення забезпечувало і забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території, про що свідчать укладені ним договори, а поняття «балансоутримувач» відсутнє у національному законодавстві з 2015 р.; судом у справі № 910/833/22 установлено, що відповідачі є наймачами квартири комунальної власності, і вказана обставина доказуванню не підлягає. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 09.09.2016 у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] зареєстроване ОСББ «Червоний Хутір». Відповідно до статуту ОСББ «Червоний Хутір», затвердженого загальними зборами (протокол № 3 від 26.06.2017), об`єднання створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку; завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; ОСББ має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим статутом внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови відшкодувати заподіянні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені законом та цим статутом внески і платежі, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів належить, крім всього іншого, визнати порядок сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Співвласник зобов`язаний, крім всього іншого: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Розміри внесків співвласників будинку на утримання будинку та прибудинкової території та внеску в резервний фонд затверджені рішеннями загальних зборів членів ОСББ «Червоний Хутір». Відповідно до протоколу ОСББ «Червоний Хутір» від 17.08.2017 № 4 (протоколу загальних зборів співвласників) мешканцями житлового будинку більшістю голосів вирішено в тому числі: взяти житловий будинок в управління ОСББ «Червоний Хутір»; затвердити плату за прибудинкову територію з розрахунку 5 грн 60 коп. за 1 кв.м займаної житлової площі; формувати витрати кошторису кожного місяця, згідно потреб на ремонтні роботи в будинку. Рішенням загальних зборів ОСББ «Червоний Хутір» від 22.08.2018 збільшено розмір внеску за утримання будинку до 7,00 грн за 1 кв.м займаної площі. 21.05.2019 ОСББ «Червоний Хутір» прийнято рішення щодо збільшення розміру внеску на утримання прибудинкової території до 7,48 грн за 1 кв.м займаної площі, враховуючи додаткову займану площу (кладовки), та 1,50 грн відрахування до ремонтного фонду (всього 8,99), починаючи з 01.06.2019. На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 14 від 10.01.2018 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового будинку та зовнішніх інженерних мереж на [ADDRESS] » до комунальної власності територіальної громади міста Києва безоплатно прийнято та передано до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації житловий будинок [ADDRESS] згідно із додатком 1 до цього розпорядження. Відповідно до додатку № 1 до цього розпорядження житловий будинок, 1987 року побудови, який безоплатно передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва ПАТ «НВП «Каскад», має 135 квартир, з яких 114 приватизовано. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2294 від 18.12.2018 заголовок розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 14 від 10.01.2018 було викладено в наступній редакції: «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва неприватизованих квартир та неприватизованих частин квартир спільного заселення у житловому будинку [ADDRESS] та зовнішніх інженерних мереж до житлового будинку». Також викладено в новій редакції пункт 1 розпорядження, відповідно до якого безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва були прийняті та передані до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації неприватизовані квартири та частини квартир спільного заселення, зокрема 21 квартира та 8 частин квартир спільного заселення, серед яких наявне приміщення квартири № 412 . [PERSON] є наймачем приміщення (квартири) [ADDRESS] на підставі ордеру. Вищенаведені обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у господарській справі № 910/833/22 за позовом ОСББ «Червоний Хутір» до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, про стягнення заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території за займану відповідачами квартиру, яка набрала законної сили, а відтак такі обставини в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Підставою для подання позивачем позову до суду господарської юрисдикції послугувало рішення Київського апеляційного суду (постанова) у цивільній справі № 753/10039/20. Предметом розгляду цієї справи були вимоги ОСББ «Червоний Хутір» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату внесків на утримання будинку і прибудинкової території, що виникла за період з 01.09.2017 по 31.01.2020, інфляційної складової та трьох процентів річних. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2020 вказані вимоги були задоволені частково, проте Київський апеляційний суд своєю постановою від 07.09.2021 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що чинне законодавство не встановлює для ОСББ права примусового стягнення з орендарів (наймачів) коштів за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна, а прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, як не є власниками майна. З наведених підстав Київський апеляційний суд вважав, що при відсутності укладеного договору між ОСББ «Червоний Хутір» і наймачем [PERSON] обов`язок зі сплати внесків на утримання будинку і прибудинкової території має нести власник квартири, для якого положення статуту та рішення загальних зборів ОСББ щодо сплати вказаних внесків є обов`язковими в силу закону. Водночас у постанові Північного апеляційного господарського суду у господарській справі № 910/833/22зроблено висновок про те, що саме [PERSON] як наймач квартири комунальної власності, а не Київська міська рада, має здійснювати сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, і з цієї підстави відмовлено у задоволенні позову. Отже правова оцінка спірних правовідносин, надана судом при розгляді цивільної справи, суперечить висновкам, наданим судом у господарській справі, розгляд якої відбувся пізніше. З огляду на те, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України), а суперечливість висновків судів у пов`язаних справах зумовлена нечіткістю правового регулювання, є необхідність у детальному дослідженні та системному тлумаченні змісту правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків щодо утримання багатоквартирного будинку та управління ним. Так, згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (стаття 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», далі - Закон № 2866-ІІІ). Відповідно до положень статті 4 цього Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статтею 10 Закону № 2866-ІІІ визначено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту тощо. За приписами статті 15 Закону № 2866-ІІІ співвласник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статтями 16, 17 Закону № 2866-ІІІ визначені права об`єднання, які належать йому відповідно до законодавства та статуту, серед яких право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів та вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (стаття 20 Закону № 2866-ІІІ). Відповідно до статті 22 Закону № 2866-ІІІ для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII). Цей Закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, а відтак його положення є спеціальними для спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина третя статті 12 Закону № 417-VIII). Частиною четвертою цієї норми передбачено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. Водночас відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі також - Закон про житлово-комунальні послуги). Стаття 1 цього Закону дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За змістом положень цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з нормою статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За приписами статей 66, 67, 68Житлового кодексу України,пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 № 45 з подальшими змінами та доповненнями), наймач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина перша статті 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) дає визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статей 526, 530 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Аналіз вищенаведених законодавчих положень в їх системній сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір дає підстави для висновку, що наймач квартири та/або нежитлового приміщення комунальної власності в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язання по оплаті вартості фактично спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а отже відсутність оформленого письмового договору щодо надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Схожі висновки викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 19.08.2019 у справі № 641/7403/16-ц, від 13.11.2019 у справі 686/14833/15-ц. Дослідженням розрахунку тарифу на обслуговування та утримання будинку за адресою: [ADDRESS] , із розрахунку на 1 кв.м. площі, затвердженого рішенням загальних зборів співвласників (додаток 2 до протоколу № 9 від 21.05.2019), установлено, що за рахунок внесків співвласників покриваються видатки позивача на такі цілі: технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування інженерних мереж; усунення аварійних ситуацій по будинку, підготовка до опалювального сезону; електроенергія місць загального користування; вивіз твердих побутових відходів; вивіз сезонного сміття; телекомунікаційні послуги (інтернет, телефон); податок на землю ОСББ; господарські витрати; оргтехніка, програмне забезпечення, обслуговування програм; холодна вода для потреб господарства; заробітна плата двірника та прибиральниці; нарахування на заробітну плату; бухгалтерське обслуговування; юридичні послуги; матеріальне заохочення голови правління; нарахування на заробітну плату; внесок до ремонтного фонду; дезинсекція. Зазначені видатки входять до структури послуги з управління багатоквартирним будинком (частина перша статті 12 Закону № 417-VIII, пункт 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою КМУ від 05.09.2018 № 712). На забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях вказаного будинку (виконання функції з управління багатоквартирним будинком) позивач уклав з виконавцями низку договорів про надання комунальних послуг, а саме: з постачання електроенергії; з централізованого водопостачання та водовідведення; з вивезення твердих побутових відходів; з технічного обслуговування інженерних мереж; з теплопостачання; з технічного обслуговування ліфтів; з вивозу сезонного сміття, що підтверджується довідкою ОСББ «Червоний Хутір» від 11.05.2023 вих. № 11/1. Уклавши вказані договори, позивач виступив колективним споживачем (замовником) зазначених у них послуг, такі послуги є видами житлово-комунальних послуг, які споживаються усіма мешканцями багатоквартирного будинку в процесі утримання їх спільного майна, а відтак на спірні правовідносини в частині надання цих послуг поширюється Закон про житлово-комунальні послуги. З позовної заяви вбачається, що потреби мешканців будинку в інших послугах, визначених тарифом на обслуговування та утримання будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, забезпечуються позивачем шляхом самозабезпечення як це передбачено статтею 22 Закону № 2866-ІІІ. Відповідачі не посилаються на те, що послуга з управління багатоквартирним будинком (її частина) у спірний період надавалась іншими господарюючими суб`єктами, а відтак є очевидним, що така послуга надається позивачем. Відповідно до наданої позивачем довідки від 05.06.2023, дані якої підтверджуються відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», у квартирі № 412 вищевказаного будинку, загальна площа якої становить 47,5 кв.м., станом на вказану дату зареєстроване місце проживання наймача [PERSON] та його дружини [PERSON] . Позивач також посилається на те, що відповідачі користуються нежитловим приміщенням комори площею 26,2 кв.м., і цей факт ними не спростований. Відтак, незважаючи на відсутність укладеного між ОСББ «Червоний Хутір» і наймачем [PERSON] договору про надання житлово-комунальних послуг, такі послуги відповідачам фактично надавались, тобто між сторонами наявні зобов`язальні відносини. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в період з лютого 2020 р. по квітень 2023 р. (включно) жодних оплат на його рахунок від відповідачів не надходило, цей факт не заперечують і відповідачі. У статтях 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд інші учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, а однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Зміст засади верховенства права розкриває стаття 10 цього Кодексу, яка передбачає можливість застосування судом аналогії закону і аналогії права та забороняє відмовляти у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша стаття 5 ЦПК України). У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких примусове виконання обов`язку в натурі, який застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов`язаний був вчинити певні дії стосовно позивача, але відмовився або уникає виконання свого обов`язку. Отже ураховуючи, що саме ОСББ «Червоний хутір» забезпечує належне утримання багатоквартирного будинку і його прибудинкової території та несе у зв`язку з цим відповідні витрати, за наслідками порушення наймачем приміщень цього будинку зобов`язання зі сплати відповідної частини таких витрат у позивача виникло право вимагати виконання цього зобов`язання у примусовому порядку. Чинне законодавство України не передбачає іншого порядку та способу визначення частки співвласника у загальному обсязі витрат на управління багатоквартирним будинком, у якому створене ОСББ, окрім як шляхом затвердження розміру внесків (платежів) загальними зборами співвласників пропорційно до їхніх часток співвласника, проте питання визначення такої частки для наймача квартири та/або нежитлового приміщення комунальної власності законом чітко не врегульоване. З огляду на положення частини четвертої статті 12 Закону № 417-VIII суд погоджується з доводами позивача про те, що наймачі квартир та/або нежитлових приміщень комунальної власності у відносинах з ОСББ прирівняні до співвласників багатоквартирного будинку та не обмежені у праві брати участь у загальних зборах співвласників, пропонувати свої розміри внесків та оскаржувати відповідні рішення загальних зборів у встановленому законом порядку. Прийняті на загальних зборах співвласників ОСББ «Червоний Хутір» рішення про затвердження розміру внесків (платежів) ніким не оскаржувались і скасовувались, недійсним у встановленому законом порядку не визнавались, а відтак є чинними. За наведених обставин та з урахуванням того факту, що наймач [PERSON] споживає послугу з управління багатоквартирним будинком нарівні зі співвласниками, при визначенні розміру його частки у загальному обсязі витрат позивача на управління багатоквартирним будинком суд виходить із затвердженого загальними зборами співвласників розміру внеску співвласника на утримання будинку і прибудинкової території (у тому числі відрахувань до ремонтного фонду) пропорційно до загальної площі квартири та нежитлового приміщення комунальної власності, якими він користується. За розрахунками позивача у спірний період (з 01.02.2020 по 01.05.2023) місячний розмір внеску відповідачів на утримання будинку та прибудинкової території становив 674,25 грн. Разом з тим за результатами математичних розрахунків, здійснених судом шляхом множення загальної площі квартири і нежитлового приміщення, які перебувають у користуванні відповідачів (73,7 кв.м.), на затверджений загальними зборами розмір внеску за 1 кв.м займаної площі(8,99 грн з округленням), отримано суму 662,56 грн. Жодних відомостей про застосований механізм (алгоритм) розрахунку місячного розміру внеску, з якого позивач виходив при визначенні ціни позову, матеріали справи не містять і доказів, які б свідчили про перебування в користуванні відповідачів приміщень більшої площі, суду не надано, а тому суд визнає обґрунтованою та доведеною вимогу про стягнення заборгованості за оплату внесків на утримання будинку і прибудинкової території, яка виникла за період з 01.02.2020 по 01.05.2023, в розмірі 25 839,84 грн (662,56х39). Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ґрунтуються на приписах статті 625 ЦК України, згідно яких боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Здійсненими судом розрахунками установлено, що за період з 01.02.2020 по 01.02.2022 (дату, визначену позивачем з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, якою заборонено нарахування та стягнення штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг до припинення чи скасування воєнного стану в Україні) втрати позивача від інфляції склали 2 841,72 грн, а три проценти річних за вказаний період прострочення - 538,58 грн. Згідно зі статтею 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону про житлово-комунальні послуги дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічна норма міститься у статті 64 Житлового кодексу України. Відповідачі є подружжям та користуються майном комунальної власності спільно, а відтак в силу наведених вище законодавчих положень їх обов`язок перед позивачем є солідарним. Даючи оцінку заяві відповідачів про сплив строку позовної давності, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно з нормою статті 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спірна заборгованість виникла в період з 01.02.2020 по 01.05.2023, а позов поданий 28.06.2023, тобто більше ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Водночас пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на усій території України встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та був скасований лише 01.07.2022, а відтак строк позовної давності у цьому спорі не пропущений. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ОСББ «Червоний Хутір» про стягнення з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території за період з 01.02.2020 по 01.05.2023 в розмірі 25 839,84 грн, інфляційної складової в розмірі 2 841,72 грн та трьох процентів річних в розмірі 538,58 грн, а усього 29 220,14 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 684 грн, а його витрати на професійну правничу допомогу у цій справі (як уже сплачені, так і ті, що підлягають сплаті в майбутньому) склали 7 560 грн, що підтверджується наданими ним доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 26.04.2023 № А/26042023, укладеним між ОСББ «Червоний Хутір» та ТОВ «Київський центр права»; довіреністю № 1 від 05.05.2023, згідно з якою позивач уповноважив низку осіб, у тому числі і адвоката Студенцова О. О., на представництво його інтересів в суді; розрахунком витрат на правову допомогу від 14.06.2023; актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 21.07.2023; платіжною інструкцією № 1260285803 від 02.05.2023 на суму 1680 грн; платіжною інструкцією № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 1680 грн; платіжною інструкцією № 13/07/2023 від 13.07.2023 на суму 1680 грн. Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог становив 46 679,53 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 29 220,14 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 63/100 частин від заявлених вимог (29220,14х100/46679,53), на відповідачів в рівних частках слід покласти судові витрати в розмірі 6 453,72 грн (10 244/100х63). На підставі викладеного,

Outcome: partial