Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , 15.06.2023 року, звернувся в Миргородський міськрайонний суд Полтавської області з позовом до відповідачки [PERSON] з зазначеними позовними вимогами Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Куцин В.М. від 19.06.2023 року, вказану справу за підсудністю було направлено до Шишацького районного суду Полтавської області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.07.2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, який був розірваний рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.08.2022 року, в період шлюбу, [INFO] , у них народився син - [PERSON] . Спочатку вони жили нормальним сімейним життям, іноді сварилися потім мирилися, вели спільне господарство, а 20.03.2020 року, коли він повернувся додому то виявив, що всі речі дружини зникли, зателефонувавши їй він дізнався, що вона їх з сином вирішила покинути і з того часу дружина додому не поверталася, про дитину не піклується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, будь-якої участі у його вихованні не приймає. У зв`язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] в позовній заяві просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та покласти на відповідачку судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Долженко О.М. підтримала позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовних вимог позивача не визнали, суду пояснили, що відповідачка залишила сім`ю через непорозуміння з чоловіком, від сина ніколи не відмовлялася, матеріальну допомогу регулярно не надавала у зв`язку з відсутністю постійного місця роботи, просили суд не позбавляти [PERSON] батьківських прав так як це є крайнім заходом впливу. Представник третьої особи - начальник відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника відділу, при розгляді справи покладається на розсуд суду, врахувавши інтереси дитини, надала суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] .. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , народженого відповідачкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія [NUMBER] , виданим повторно 23 липня 2020 року Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) ( а.с. 16). Сторони проживали в шлюбі з 24.07.2010 року, який було розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року і у них, [INFO] , народився син - [PERSON] ( а.с. 14-16). З березня 2020 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком, позивачем по справі [PERSON] , мати - [PERSON] спільно не проживає з березня 2020 року, що підтверджується довідками та актами голови вуличного комітету ( а.с. 17-18). Оскільки відповідачка добровільної участі у витратах на дитину не приймала, 22.03.2021 року, за заявою позивача, Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їх спільного сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не зважаючи на відкрите виконавче провадження за даним судовим наказом, відповідачка аліменти на утримання сина в повній мірі не сплачує. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на протязі більш ніж три роки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , не спілкується з ним, не приймає участі в його житті та вихованні, не цікавиться його станом здоров`я та успіхами у навчанні, що підтверджується відповідями на запит адвоката з навчального та лікарняного закладу, а також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога [PERSON] неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що мати з ним не спілкувалася протягом останніх трьох років, ніякої матеріальної допомоги не надавала, його вихованням займається батько, який також надає необхідну матеріальну допомогу. Наведені факти свідчать про систематичне тривале невиконання відповідачкою [PERSON] своїх батьківських обов`язків, що є однією з підстав для позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 31.10.2023 року № 4250/01-35, суду надано висновок про доцільність ( недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , згідно якого виконавчий комітет Миргородської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 86).. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і складається із Закону України « Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року № 2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини приходить до висновку про недоцільність на даний час позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а тому в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed