Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд смтягнути з [PERSON] грошові кошти за договором позики від 03 жовтня 2018 року в розмірі 1279950,00 грн; штраф за невиконання умов договору щодо повернення коштів в розмірі 100 % від розміру заборгованості - 1279950,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 03 жовтня 2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 989 450,00 грн., що еквіваленто 35 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору позики, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 03 жовтня 2021 року. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] додатково склала розписку про отримання грошових коштів. Відповідач кошти не повернула, на звернення щодо повернення коштів не реагує, уникає зустрічей, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 05 липня 2023 року справа надійшла на адресу Оболонського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху через несплату судового збору. 08 серпня 2023 року представник позивача - адвокат Горлевий Д.І. надіслав на електронну адресу суду заяву про усунення недоліків та квитанцію про оплату судового збору в розмірі 13420,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року відкрито загальне провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 28 вересня 2023 року о 10.00 год. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті на 15 листопада 2023 року о 09.00 год. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 15 листопада 2023 року представник позивача - адвокат Горлевий Д.І. надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі сторони позивача, а також в заяві зазначив, що підтримує заявлені позивачем вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання призначені на 28 вересня 2023 року, 19 жовтня 2023 року та 15 листопада 2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Копія позовної заяви з додатками, ухвала суду про відкриття провадження по справі та судові повістки надсилалась відповідачу на адресу: [ADDRESS] . Проте судова кореспонденція повернута без вручення, із зазначенням, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач також повідомлялася про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Оболонського районного суду м. Києва. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суду не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 03 жовтня 2018 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір безпроцентної позики (надалі - Договір), за умовами якого позикодавець передав у власність позичальника валютні цінності у розмірі 35 000,00 доларів США (еквівалент за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору позики становить 989 450,00 грн), зі строком повного погашення боргу не пізніше 03 жовтня 2021 року. Відповідно до п. 5 Договору, у випадку порушення позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний достроково виконати усі свої зобов`язання перед позикодавцем за Договором в одноденний строк з моменту порушення позичальником умов Договору. Підтвердження виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором - є розписка складена позикодавцем. Договір вважається виконаним позичальником лише після отримання ним від позикодавця відповідної розписки. Згідно п. 9.3 Договору, у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за Договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 Договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов Договору. На підтвердження виконання умов договору 03 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] склала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 35 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 989 450, 00 грн за договором позики від 03 жовтня 2018 року. Як вбачається з Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 01 травня 2023 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , за якою суд сповіщав відповідача про розгляд справи. Станом на дату розгляду справи відповідач не повернула отримані в борг грошові кошти. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Станом на день звернення позивача до суду із позовними вимогами, відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконала, таким чином з неї підлягає стягненню заборгованість за договором безпроцентної позики від 03 жовтня 2018 року у розмірі 35000,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, що становить 1 279 950,00 грн. Разом, з тим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 100 % від розміру заборгованості виходячи з наступного. Відповідно до 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов Договору. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовом представником позивача сплачено судовий збір в розмірі 13420,00 грн, що підтверджується квитанцією № 32528798800007492419 від 08 серпня 2023 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 6710,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial