Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 23.10.2019 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого, останній отримав в якості позики грошові кошти у розмірі 11\~510 доларів США, строком по 17.11.2019 року. В якості доказу отримання коштів відповідачем було надано позивачу власноручно написану боргову розписку в якій відповідач підтвердив факт отримання зазначених грошей. 01.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого, останній отримав в якості позики грошові кошти у розмірі 72\~000 доларів США, строком по 30.12.2020 року. В якості доказу отримання коштів відповідачем було надано позивачу власноручно написану боргову розписку в якій відповідач підтвердив факт отримання зазначених грошей. Отже, загальна сума коштів переданих позивачем відповідачу в якості позики за двома договорами становить 83\~510 доларів США. Проте, у передбачений строк, грошові кошти відповідач не повернув, а тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за борговими розписками у розмірі 83\~510 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про ознайомлення його з матеріалами справи, однак з ними так і не ознайомився та відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, із розписок від 23.10.2019 року та від 01.10.2020 року вбачається, що [PERSON] позичив від [PERSON] 11\~510 доларів США, які зобов`язувався повернути до 17.11.2019 року та 72\~000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 30.12.2020 року (а.с. 4, 5). Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до\~ст.417 ЦПК України\~є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У свою\~чергу,\~суд вважає,\~що зазначені\~розписки є\~належними письмовими\~доказами укладених\~між позивачем\~та відповідачем\~договору позики\~в указаній\~в них\~сумах.\~Вони підтверджують\~як його\~укладення,\~так і\~умови договору,\~суму позики,\~дату отримання\~коштів в\~борг,\~зобов`язання\~їх повернення\~у визначену\~в ній\~дату;\~а також\~засвідчує отримання\~відповідачем (боржником)\~від кредитора\~(позивача)\~вказаної грошової\~суми.\~Розписка також\~підтверджує право\~позивача вимагати\~від відповідача\~повернення суми\~боргу у\~тій валюті,\~яка визначена\~договором позики і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписках, підписано власноручно відповідачем, факт неповернення цих коштів на момент звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позик (розписками).

Outcome: approved