Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, у якій просять стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.07.2008 року у розмірі 32 003,01 грн. та втрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 17.07.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти. Позивач зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. За твердженням позивача, [INFO] позичальник [PERSON] померла. Позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом, який надавався [PERSON] , оскільки вважає що відповідачі є спадкоємцями позичальника. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача в якому підтримують позовні вимоги та не заперечують проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 17.07.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти. 04.01.2017 року позичальник [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується матеріалами спадкової справи №963/2022 Двадцять першої київської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вказуючи що спадкоємці постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, отже є такими що прийняли спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього ж Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із спадкової справи №963/2022 встановлено, що станом 02.12.2022 року будь-яких заяв про прийняття спадщини чи про відмову у прийнятті спадщини від спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори не надходило. Свідоцтво про право на спадкування не видавалось. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, позивачем не надано суду будь-якого належного доказу на підтвердження того, що відповідачі прийняли спадщину від померлої [PERSON] , також вказане не підтверджується матеріалами спадкової справи померлої. Окрім того, судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2017 року №756/10425/17 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 17.07.2008 року в розмірі 12 308 грн. 74 коп. та судові витрати. Таким чином, з наведеного вбачається, що заборгованість за кредитним договором від 17.07.2008 року, який був укладений позивачем з [PERSON] , рішенням суду вже стягнута. При цьому, позивач звертається до суду із позовом до спадкоємців померлої про стягнення вже стягнутої з [PERSON] заборгованості, що є недопустимо та призведе до подвійного стягнення, що суперечитиме ч. 1 ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на зазначене, позивач не позбавлений можливості в порядку виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2017 року №756/10425/17, вирішувати питання про стягнення заборгованості із спадкоємців померлої. Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed