Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пімахової Д.В., третя особа: ТОВ «Українські фінансові операції» про скасування постанови в частині накладення арешту на грошові кошти. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пімахової Д.В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] від 17 лютого 2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 6893, виданого 28 січня 2021 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника від 23 липня 2021 року. Разом з тим, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д.В. також було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 22 лютого 2021 року. У зв`язку з цим, з серпня 2021 року вона не може отримувати заробітну плату. 28 липня 2021 року вона звернулась до начальника відділу ДВС з проханням скасувати постанову в частині накладення арешту на грошові кошти. Проте, на зазначений лист вона отримала відмову. Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23 липня 2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «ОТП Банк». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа пояснення щодо позову до суду не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пімахової Д.В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER] від 17 лютого 2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 6893, виданого 28 січня 2021 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 22 лютого 2021 року. 23 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника. З позову вбачається, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для зарахування заробітної плати, унеможливлює отримання належної чат сни заробітної плати та інших виплат згідно чинного законодавства України. 04 лютого 2019 року та 02 травня 2019 року представник позивача звертався до начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами про зняття арешту з майна (т. 1, а.с. 32-36, 39-43). З позову вбачається, що відповіді на зазначені заяви сторона позивача не отримала. У липні 2021 року позивачем була подана заява до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пімахової Д.В. щодо зняття арешту з рахунку. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д.В. надано позивачу відповідь від 29 липня 2021 року, з якої вбачається, що підстави для зняття арешту з коштів відсутні, оскільки у приватного виконавця відсутнє документальне підтвердження, що зазначений рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З позову вбачається, що виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 6893, виданого 28 січня 2021 року, не закінчено. [PERSON] звернулась до суду в порядку позовного провадження та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23 липня 2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «ОТП Банк». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 554/7908/17-ц. Позивач зазначає, що обтяження накладено приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, де вона є боржником. З позову вбачається, що виконавче провадження ще не завершене та триває. Встановлено, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця. Вбачається, що заявлені позивачем вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed