Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія довідки старости Долинського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради від 11.08.2023р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] ; копія заповіту [PERSON] від 05.12.2002р., оформленого на ім`я позивача; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія виписки з погосподарської книги №3 Долинської сільської ради Ренійського району про належність житлового будинку [PERSON] ; копія рішення від 23.09.1993р. Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області про передачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва жилого будинку та господарських споруд; копія звіту від 08.09.2023р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості; копія державного акту 1996р. на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №505 , - земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану на території с. Долинське Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства передану у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 16 сесії Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 17.01.1994р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2023р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 08.11.2023р. (щодо спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08.11.2023р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] - [INFO] ); копія заяви [PERSON] від 06.03.2014р. про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 06.03.2014р. про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08.11.2023р. ( спадкова справи після смерті [PERSON] не відкривалась). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , - на підставі даних погосподарської книги №3 (особовий рахунок № [NUMBER] ) Долинської сільської ради Ренійського району про належність житлового будинку ; земельна ділянка площею 0,40 га, розташована на території с. Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства, передана у приватну власність на підставі рішення 16 сесії Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 17.01.1994р. - на підставі державного акту 1996р. на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №505. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємці за законом - [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) та [PERSON] (донька) із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулися, проте [PERSON] прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди. Таким чином, після смерті [PERSON] матері позивача став належати спірний житловий будинок та земельна ділянка, отримані нею в порядку спадкування, однак вона нею не були оформлені в установленому законом порядку. [INFO] померла матір позивача - [PERSON] . На випадок смерті вона розпорядилася належним їй майном, 05.12.2002р. склала заповіт на ім`я позивача (свого сина). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно ( на майно, що перейшло у спадок після смерті чоловіка). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори (про це свідчить його заява про прийняття спадщини, подана нотаріусу 12.03.2014р.). 12.03.2014р. донькою [PERSON] - [PERSON] була подана нотаріусу заява про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Відповідачка у справі (донька нині померлих) на спадщину не претендує. Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у нього відсутні відповідним чином оформлені правовстановлюючі документи на нерухомість та землю. Крім того, матір`ю позивача (за її життя) не оформлювалась юридично прийнята спадщина після смерті чоловіка. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, про що 09.09.2023р. нотаріусом була винесена відповідна постанова. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті [PERSON] житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та взагалі не переоформлювався [PERSON] документально. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Крім того, необхідні нотаріусу документи щодо землі позивач надати не може у зв`язку із втратою їх оригіналів спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п.5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Отже, після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець від прийняття спадщини відмовився і по теперішній час на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, [PERSON] , як спадкоємиця за законом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вже вказувалося вище, у передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість та земельну ділянку, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.). Таким чином, [PERSON] одноособово прийняла спадщину в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. після смерті свого чоловіка. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті матері (яка прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка) у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові житловий будинок та земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу, а також по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на нерухомість, землю, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України 2003р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved