Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

30.10.2023 [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається з житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування по [ADDRESS] . Однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не підтвердила факт проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Крім того, її мати у свідоцтві про смерть зазначена як « [PERSON] », а у правовстановлюючому документі на спадковий житловий будинок зазначена як « [PERSON] ». Неправильно зазначене ім`я матері у правовстановлюючому документі, а також відсутність інформації про спільне проживання разом з нею на час відкриття спадщини, позбавляє її можливості оформити спадщину. За таких обставин заявниця просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на будинок. Ухвалою суду від 01.11.2023 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, ухвалою суду від 01.11.2023 від Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області витребувано копію спадкової справи. 20.11.2023 на виконання зазначеної ухвали суду Перша Первомайська державна нотаріальна контора Миколаївської області надала фотокопію спадкової справи № 298/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявниця у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився; подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення заяви не заперечував. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що заява законна, обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 21.02.2020 Первомайським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок та земельну ділянку, надану для його будівництва та обслуговування по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного 24.11.1962 Нікітовським районним відділом ЗАГС м. Горлівка Донецької області (а.с.14), [PERSON] зазначена як мати [PERSON] , [INFO] . 09.03.1985 [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.31). Згодом, 30.11.1989 [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30.11.1989 Первомайським міським відділом ЗАГС Миколаївської області (а.с.11). Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Тобто заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . З наданої суду спадкової справи вбачається, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку прийняття спадщини та відсутність документів, що підтверджують спільне проживання зі спадкодавцем (а.с.12). У постанові нотаріуса також зазначено, що ім`я спадкодавиці у свідоцтві про смерть зазначене " [PERSON] ", а в документі, що посвідчує право власності на спадковий будинок " [PERSON] ". Дійсно, в договорі довічного утримання від 11.05.1973, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , набувач зазначена як " [PERSON] (а.с.20). Також у довідці КП «Первомайське МБТІ» від 27.07.2023 № 285/04-02-03 зазначено, що згідно даних паперових носіїв інформації наявний запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] на підставі договору про передачу у власність будинку, посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою від 11.05.1973, реєстр № 1530 (а.с.18). Однак, у сводному акті на будинок [ADDRESS] власницею будинку російською мовою зазначена " [PERSON] ", так само вона зазначена і у домовій книзі російською мовою, і в реєстраційному посвідченні, виданому на зазначений будинок. Земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 613152, виданому 12.06.2007 Первомайським міським управлінням земельних ресурсів Первомайської міської ради Миколаївської області (а.с.13). За таких обставин очевидним є те, що розбіжності в написанні імені власниці будинку [ADDRESS] виникли через невірний переклад з української на російську мову і що дійсно спадковий будинок належав на праві власності саме [PERSON] . Тож суд вважає встановленим факт належності [PERSON] договору про передачу у власність житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою 11.05.1973, реєстровий № 1530. Також судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 951/1 про зареєстрованих осіб від 04.07.2023 (а.с.10). Місцем реєстрації проживання спадкодавця на момент смерті був будинок по [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.23-25). Відповідно до акту, складеного 30.09.2023 головою квартального комітету № 40 м. Первомайська Миколаївської області та засвідченого підписами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] проживала без реєстрації разом зі своєю донькою [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , з 2007 року та по день своєї смерті. З наявних матеріалів справи очевидно, що [PERSON] хворіла та потребувала стороннього догляду, а тому проживала за вищевказаною адресою разом зі своєю донькою [PERSON] , яка доглядала її до смерті, а потім здійснила її поховання (а.с.16,19). За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК), підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , а також встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий будинок для заявниці має юридичне значення, тому що на підставі них вона зможе реалізувати своє право на спадщину за законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.п. 4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, про який просить заявниця. З фотокопії спадкової справи № 298/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що окрім [PERSON] ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши їх з точки зору належності, достатності, достовірності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - [PERSON] , починаючи з 2007 року по день смерті останньої - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , а також факт належності [PERSON] договору про передачу у власність житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою 11.05.1973, реєстровий № 1530, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом. За таких обставин заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved