Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури до відповідачів Чернівецької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України. В обгрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідно до обвинувального акту від 24.04.2018 року органом досудового розслідування він був обвинувачений в тому, що будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 307, 310, 313, 317 кк України, 13.07.2017 року його було зупинено працівниками патрульної поліції, та під час проведення зовнішнього огляду в пачці від сигарет «Parlament» було виявлено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. Зазначає, що 15.08.2020 року обвинувачення відносно нього було змінено, та його дії кваліфіковано як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. ст. 309, 310, 313, 317 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Стверджує, що 14.07.2017 року стосовно нього до Єдиного ресстру судових розслідувань внесені відомості №12017260020000996 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за фактом умисного незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила элочини, передбачені ст. ст. 309, 310, 313, 317 КК України. Вказує, що 04.04.2018 року за вищевказаним фактом йому було оголошено підозру та затримано в порядку ст.208 КПК України по підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. На виклад обставин в позові вказує, що вирок суду першої інстанції від 16.11.2020 року двічі був предметом перегляду в апеляційному порядку, разом з цим, ухвала апеляційного суду від 18.09.2018 року була скасована Постановою Верховного Суду від 28.04.2020 року у зв`язку з порушенням вимог ст. 419 КПК України в частині залишення апеляційним судом без уваги доводів сторони захисту, зокрема, щодо доведення винуватості [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, порушення при його затриманні права на захист, наявності у справі різних фактичних даних про обставини та місце вилучення амфетаміну. Стверджує, що враховуючи наведене він незаконно утримувався під вартою з 04.04.2018 року по 22.11.2021 року - 3 роки 7 місяців 17 днів. Аргументує свої доводи тим, що суди в справі №725/2265/18 встановили його невинуватість через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. ст. 309, 310, 313, 317 КК України та проведення досудового розслідування з грубими порушеннями вимог кримінально процесуального закону та з істотним порушенням його прав, за результатами чого докази сторони обвинувачення визнані недопустимими та отримані з істотними порушеннями. Вказує, що йому завдана моральна шкода, яка виражена: незаконним засудженням двома вироками, які були скасовані ухвалами апеляційного суду; незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 04.04.2018 року; незаконним взяттям і триманням під вартою з 04.04.2018 по 22.11.2021; незаконним проведенням в ході кримінального провадження обушку особи 13.07.2017 року. А тому вважає, що ним мотивовано заподіяння моральної шкоди в розмірі 2 948 000 грн., що відповідатиме розміру заподіяної шкоди. Просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 2 948 000 гривень. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу в підготовче засідання. 02 жовтня 2023 року представником Державної казначейської служби України, [PERSON] скеровано до суду відзив на позовну заяву. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають виконанню. Посилаються на те, що позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо «появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі тощо», а також, докази, що саме притягнення позивача до відповідальності спричинило вищезазначені наслідки. Вказують, що кожен зазначений у позовній заяві факт потребує окремого доказування. Вважають, що позивачем не враховано норми Закону України №266/94-В, що призвело до необґрунтованого завищення позивачем розміру морального відшкодування, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 3 огляду на вищезазначене, зазначають, що сума шкоди в розмірі 2 948 000 грн. належними чином не підтверджена і виглядає як спроба позивача збагатитися за рахунок держави у такий непростий воєнний час. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представником ГУНП у Чернівецькій області, Верешко І.В. 05.10.2023 року до суду подано відзив на позов, оскільки вважають його безпідставним та необгрунтованим. Вважають розмір заявленого відшкодування моральної шкоди надто завишеним, та таким, що не знаходить підтвердження допустимими та належними доказами. Зазначають, що припущення позивача про перенесення тяжких емоційних хвилювань та стресу, порушення престижу та репутації є голослівними та належним чином не підтвердженими. Разом з цим, наголошують на тому, що позивач свідомо завищує суму відшкодування моральної шкоди для збагачення за рахунок держави. Вважають, що визнання [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення є достатньою моральною компенсацією для позивача. Просять у повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог. 06.10.2023 року прокурор Чернівецької окружної прокуратури Чебан Н.Р., представник Чернівецької обласної прокуратури за довіреністю також скерувала до суду відзив в порядку ст. 178 ЦПК України. Вказала, що позивачем невірно зазначено відповідача, а саме прокуратуру Чернівецької області, оскільки у зв?язку із організацією наразі функціонує Чернівецька обласна прокуратура, тобто відповідач у справі неналежний. Зазначила, що твердження позивача про те, що через кримінальне переслідування він втратив ділову репутацію та мусив виправдовуватися перед родичами та колегами не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом, оскільки потерпілий на момент здійснення кримінального провадження був не одружений, не працюючий та мав репутацію особи, яка ще в 2015 році, у віці 25 років вже був засуджений за злочини у сфері обігу наркотичних речовин за 4-ма різними статтями. Посилалась на те, що [PERSON] не надано жодного письмового доказу, який би свідчив про те, що обставини пов`язані із кримінальним провадженням, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказала на те, щоза відсутності належних доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, заявлений розмір відшкодування саме в 10-ти кратному розмірі є значно завищеним, і не відповідає наведеним положенням Закону, а компенсація цих коштів призведе до його неправомірного збагачення за рахунок держави в період війни. Вважає, що відсутність наданих позивачем доказів завдання моральної шкоди, в розмірі 2948000 гри не відповідає вимогам розумності, справедливості та завдає необгрунтованих збитків державі в період дії військового стану із значним дефіцитом державного бюджету, а тому просила повністю відмовити в задоволенні позовної заяви. Ухвалою від 20.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] , та в його інтересах представник адвокат Попова-Завгородня С. не з?явилися, однак скерували до суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, підтримали доводи викладені в позові, та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ГУНП у Чернівецькій області в судовому засіданні підтримав доводи зазначені у відзиві, просив у повному обсязі відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Прокурор Чернівецької окружної прокуратури Чебан Н.Р., представник Чернівецької обласної прокуратури за довіреністю, у судовому засіданні заперечувала проти обставин викладених в позові, просила повністю відмовити в задоволенні позовної заяви. У судовому засіданні представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Державної казначейської служби України, [PERSON] у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Таким чином, заслухавши пояснення учасників процесу в судовому засіданні, дослідивши подані докази в їх сукупності та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд зважає на наступне. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними доказами по справі, встановлено, що 04 квітня 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру о 11:45 год. (а.с.19-21), згідно протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, [PERSON] 04.04.2018 року об 16:15 год. затримано в порядку ст.208 КПК України по підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України (а.с.15-18). Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.04.2018 року задоволено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.22-24), та застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб (а.с.25-26). Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.08.2020 року до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком (а.с.27). Відповідно до обвинувального акту від 24.04.2018 року органом досудового розслідування, [PERSON] обвинувачувався в тому, що він що він будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 307, 310, 313, 317 кк України,13.07.2017 року, приблизно о 17-30 год, по вул. Винниченка, 2, в м. Чернівці, біля ж/д переїзду, було зупинено працівниками патрульної поліції було зупинено, в якого під час проведення зовнішнього огляду в пачці від сигарет «Parlament» було виявлено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. 13.07.2017 року, в період часу з 18 год. 20 хв. по 18 год. 25 хв. в присутності понятих СОГ Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області було проведено огляд місця події, в ході якого у [PERSON] було вилучено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. (а.с.28-29). Однак, 15.08.2020 року обвинувачення змінено, [PERSON] , стороною обвинувачення обвинувачувався в тому, що будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 307, 310, 313, 317 КК України,13.07.2017 року, приблизно о 17-30 год, по вул. Винниченка, 2, в м. Чернівці, біля ж/д переїзду, було зупинено працівниками патрульної поліції було зупинено, в якого під час проведення зовнішнього огляду в пачці від сигарет «Parlament» було виявлено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. 13.07.2017 року, в період часу з 18 год. 20 хв. по 18 год. 25 хв. в присутності понятих СОГ Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області було проведено огляд місця події, в ході якого у [PERSON] було вилучено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. Такі дії [PERSON] кваліфіковано як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. ст. 309, 310, 313, 317 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України. (а.с.30-33). Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16.11.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до п.б ч.1 ст.72 КК України переведено призначений строк обмеження волі в 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 і ч.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.11.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. (а.с.34-36). Постановою Верховного Суду від 28.04.2020 року була скасована ухвала Апеляційного суду від 18.09.2018 року (а.с.37-39), у зв`язку з порушенням вимог ст. 419 КПК України в частині залишення апеляціїйним судом без уваги доводів сторони захисту, зокрема, щодо доведення винуватості [PERSON] у вчиненні інкримінованого Йому злочину поза розумним сумнівом, порушення при його затриманні права на захист, наявності у справі різних фактичних даних про обставини та місце вилучення амфетаміну (а.с.40-42). Ухвалою Апеляційного суду від 01.07.2020 року скасовано вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.06.2018 року, та призначено на новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. (а.с.43-46). Постановою Верховного Суду від 27.07.2021 року (а.с.47) була скасована ухвала Апеляційного суду від 14.01.2021 року (а.с.53-55). Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22.11.2021 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.11.2020 року у кримінальному провадженні №12017260020000996 від 14.07.2017 року щодо [PERSON] , - скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Обрану міру запобіжного заходу [PERSON] у виді тримання під вартою скасовано, звільнити з під варти в залі суду негайно 22.11.2021 року. (а.с.48-52). Відповідями на запит, установами виконання покарання та тимчасового тримання під вартою підтверджується тримання під вартою [PERSON] з 04.04.2018 по 22.11.2021 року, а саме: в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» [PERSON] перебував під вартою з 04.04.2018 по 08.11.2018 року та з 01.08.2021 року по 22.11.2021 року (а.с.56). Згідно листа ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» від 22.03.2022 року №2.4/4/22/П-4, [PERSON] з 29.01.2021 року по 29.08.2021 року відбував покарання в даній установі, а 29.08.2021 року вибув до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». Тобто, [PERSON] незаконно утримувався під вартою з 04.04.2018 року (день застосування запобіжного заходу) по 22.11.2021 року (день негайного звільнення з-під варти з зали суду та закриття провадження по справі), що становить 3 роки 7 місяців 17 днів (43 місяці 17 днів). (а.с.57). Відповідно до листа ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» від 24.03.2022 №5/1268, [PERSON] відбував міру покарання з 09.11.2018 року по 31.07.2020 року на підставі вироку Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13.06.2018 року, який скасований ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 01.07.2020 року та призначений новий розгляд в суді першої інстанції. На цій підставі [PERSON] 31.07.2020 року вибув в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». (а.с.58). Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Суд звертає увагу на те, що доводи представників відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди спростовуються вищенаведеними доказами по справі. Разом з цим, жоден з представників відповідачів не заперечували, що до [PERSON] мало місце повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 309 КК України, проведення в ході кримінального провадження ряду слідчих дій, зокрема обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в результаті чого, позивач зазнав психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, оскільки був позбавлений нормальних життєвих стосунків, що в свою чергу змінило його нормальний життєвий ритм. Судом встановлено, що загальний строк незаконного перебування позивача [PERSON] під слідством та судом, виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, склав 3 роки 7 місяців та 17 днів, що становить 43 місяці, 17 днів. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд бере до уваги представлені позивачем докази з цього приводу, що досліджені судом безпосередньо в сукупності. За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що при визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Верховний Суд врахував, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно із ч.1 ст.82, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача [PERSON] , як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту її утримання під вартою зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки належний розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку складає 800 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи вищенаведене, а також всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Щодо судового збору, то, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial