Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У квітні 2023 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивовані тим,що з 01.07.2017 р.сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ,є батьками [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відповідач не надавав коштів на утримання позивачки та дитини,тому рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.09.2018 р.аліменти на дитину та кошти на утримання дружини до досягнення дитиною віку 3-х років були з нього стягнуті примусово. З 2018 р.відповідач пішов з сім`ї,шлюб між сторонами розірвано,спільне господарство не ведеться. Відповідач,який проживає окремо від дитини,не приймає ніякої участі у вихованні та розвитку доньки,матеріально дитину не забезпечує,не сплачує аліменти та має значну заборгованість,дитиною взагалі не цікавиться,всі батьківські обов`язки відносно дитини виконує позивачка. Як зазначає позивачка,відповідач з 2018 р.не виявляв цікавості до життя доньки,здоров`я,успіхів у розвитку здібностей,не вітав із святами,подальшою її долею не переймається,місце перебування відповідача невідоме,усі зв`язки між батьком та донькою втрачені. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 17.04.2023 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідачу,місце реєстрації якого відоме,копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за останнім відомим місцем проживання ,зазначеним у позовній заяві, проте конверти були повернуті на адресу суду поштовим відділенням зв`язку із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З метою недопущення порушення прав відповідача на подання відзиву на позовну заяву, зустрічної позовної заяви, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, тощо, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про розгляд даної цивільної справи та виклик відповідача у судове засідання. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходили. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні було заслухано вступне слово позивачки,за змістом якого вона підтримала заявлені вимоги у повному обсязі,пояснивши,що з 2018 р.відповідач,який є батьком їх спільної доньки [PERSON] ,живе окремо від дитини,не спілкувався з дитиною без жодних поважних причин,матеріально її не забезпечує,участі у вихованні,лікуванні,вирішенні будь-яких питань,пов`язаних з розвитком дитини,не приймає,свідомо їх ігнорує,фактично покинув дитину напризволяще ,місце його перебування невідоме. Фактично дитина виховується у сім`ї позивачки її другим чоловіком,саме його дитина сприймає як батька,до відповідача емоційно не прихильна,його не пам`ятає. Представник позивачки адвокат Греков Д.В.зазначив,що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини,його довготривала бездіяльність має прояв як у заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 131 000 гр.,так і втрату будь-яких зв`язків з донькою,тому позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини,яка наразі виховується матір`ю та її новим чоловіком. Представник третьої особи [PERSON] в процесі розгляду справи висловилась про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини з урахуванням висновків органу опіки та піклування від 20.07.2023 р. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, враховуючи позицію третьої особи по суті спору,допитавши свідків,суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого позову є вимога особи,який є дядьком малолітньої дитини,до його батька про позбавлення батьківських прав. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] ,про що надана копія свідоцтва про народження,яка зареєстрована та проживає з матір`ю за місцем реєстрації останньої [ADDRESS] . Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач з 2018 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього,матеріально не забезпечує. Вихованням [PERSON] займається мати дитини [PERSON] ,яка наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зі змісту позову вбачається,що батько дитини протягом більше 5 років не цікавився її життям,не вітав на свята,не спілкувався жодним із доступних засобів зв`язку,не запрошував спільно проводити час,не обізнаний про її інтереси,не зробив ніякого особистого внеску у виховання та розвиток доньки,через що дитина не знає власного батька взагалі. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] ,узагальнений зміст показань яких зводиться до того,що вони як друзі та колеги позивачки знають її сім`ю тривалий час, [PERSON] та її чоловік [PERSON] виховують доньку позивачки [PERSON] ,рідний батько диини [PERSON] мешкає окремо,з сім`єю не спілкується,дитину не навідує,матеріально не забезпечує,самоусунувся від будь-якої участі у житті дитини, [PERSON] вважає батьком чоловіка матері [PERSON] і відповідно до нього ставиться. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 20.07.2023 р.,малолітня [PERSON] , [INFO] ,проживає разом із матір`ю та її чоловіком,які займаєються вихованням,утриманням,розвитком дитини, батько дитини [PERSON] за місцем проживання дитину не навідує,ніяким чином про дитину не піклується,місце його перебування невідоме .Позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач [PERSON] як батько [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання дитиною дошкільної освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,особистої прихильності,емоційного зв`язку. Відповідач проживає окремо від дитини,місце його перебування невідомо,під час вирішення питання щодо дитини в органах опіки намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлював,це вказує на те,що виховання дитини матір`ю та самоусунення батька від участі у житті доньки є для нього зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно [PERSON] знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача суд стягує на користь позивачки судовий збір з вимог немайнового характеру,який сплачений ним при зверненні до суду з позовом,у розмірі 1073 гривні 60 копійок. На підставі ст.ст.150,164,165 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved