Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У серпні 2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини. Вказувала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Позивач просить шлюб розірвати, місце проживання дитини визначити з нею та стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина кошти (аліменти) у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року після усунення недоліків відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач просила позовні вимоги задовольнити, розглядати справу у підготовчому судовому засіданні у її відсутність, про що надала відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області просить справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх синів сторін разом з матір`ю. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Сторони по справі зареєстрували шлюб 09 липня 2016року у Кременчуцькому міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 311. Сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст.111,112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання синів сторін, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. За даними висновку орану опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою : [ADDRESS] . Комісійне обстежено умови проживання дитини. З`ясовано стан здоров» я синів сторін та відвідування [PERSON] дитячого центру розвитку «Літл Піпл». На засідання комісії запрошено батька [PERSON] , який відмовився спілкуватись та надавати будь-яку інформацію. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. В даному випадку суд буде керуватись «якнайкращими інтересами дитини», виходити із рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей (стаття 141 СК). В спірних правовідносинах суд звертає увагу на ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина протягом тривалого часу проживають з матір`ю у звичній для нього обстановці, що сприяє його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Також, враховано вік та інтереси дитини, що в своїй сукупності є підставою для визначення місця проживання дитини із позивачем. Суд знаходить обґрунтованими доводи про необхідність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки згідно із дослідженими доказами остання приділяє більшої уваги вихованню дитини, турбується більше про її розвиток і безпеку, на відміну від відповідача поставила дане питання на вирішення суду, що буде відповідати «якнайкращим інтересам дітей». Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно із статтею 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 182 СК, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання синів, будь-яких заперечень чи спростувань доводів позивача суду не надавав, суд дійшов висновку, що заявлені нею вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх його доходів щомісячно забезпечать права та інтереси дитини та не порушать права та інтереси батька, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved