Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.06.2019 відповідач (як позичальник) уклала з АТ «Альфа Банк» (надалі Банк) угоду про надання споживчого кредиту №501149690. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 22.01.2023 її заборгованість за Кредитним договором за розрахунком позивача становить 35876,74 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування на АТ «СЕНС БАНК». З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак відповідач залишила її без реагування. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором 501149690 у розмірі 35876,74 грн, а також відшкодувати йому сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою попереднього складу суду від 18.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Літвінової Г.М. від 13.10.2023 справу прийнято до провадженя. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак представник подав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, відзив на позов не подала. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд дійшов висновку про розгляд справи в заочному порядку, про що постановив відповідну ухвалу. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Між позивачем (право попередник - АТ «Альфа Банк») та відповідачем 04.06.2019 була підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501149690 та акцепт пропозиції відповідача на укладення угоди про надання кредиту №501149690, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4). Відповідно до оферти позивач запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 50000,00 грн, процентна ставка 33,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту - до 04.06.2023 (п. 2 Оферти). Згідно з п.1 оферти встановлено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,50% від суми кредиту. Згідно з п.3 оферти кредит надається позивачу для власних потреб у розмірі 50000,00 грн. Спосіб видачі кредиту переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Позивач надав суду Додаток №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», з якого вбачається, що розмір кредиту становить 50000,00 грн, загальна сума процентів за користування кредитом за весь період кредитування - 40651,71 грн, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту - 36000,00 грн (750,00 грн щомісячно), загальна вартість кредиту 126651,71 грн. На вказаному документі наявні підписи сторін, однак відсутня дата його складання (а.с. 5). Суд зауважує, що Додаток №1 в частині розміру комісії за обслуговування кредиту суперечить умовам п.1 Оферти (а.с.4) та п.1 Акцепту (а.с.4 зворот), у яких не зазначено, що комісія за обслуговування кредиту у розмірі 1,50% від суми кредиту стягується з позичальника щомісячно. За змістом оферти позивач пропонувала відповідачу укласти договір на умовах сплати нею комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,50% за весь період кредитування, і за змістом Акцепту відповідач погодився на запропоновані позивачем саме такі умови. Також позивач додав до позовної заяви паспорт споживчого кредиту (а.с. 5-6). При цьому суд зауважує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. З меморіального ордера від 04.06.2019 №860380 вбачається, що відповідач [PERSON] перерахував зі свого рахунку в АТ «СЕНС БАНК» на свій інший рахунок в АТ «СЕНС БАНК» 50000,00 грн, призначення платежу - надання кредиту за кредитним договором\~№501149690 від 04.06.2019 (а.с.10). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 04.06.2019 до 28.02.2023 АТ «СЕНС БАНК» на виконання умов кредитного договору №501149690 від 04.06.2019 перерахував в рахунок видачі кредиту кошти на рахунок позивача в розмірі 50000,00 грн. Також з указаної виписки вбачається, що відповідач сплачувала заборгованість за кредитним договором (а.с.11-27). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №501149690 від 04.06.2019 відповідач з 04.06.2019 до 04.02.2023 сплатила за тілом кредиту 29839,20 грн, відсотків 33342,74 грн, комісії 24000,00 грн, штраф 2200,00 грн, загалом 89381,94 грн. Заборгованість відповідача за цим розрахунком станом на 28.02.2023 складає 35876,74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 20160,80 грн, заборгованість за відсотками 6046,30 грн, заборгованість за комісією 9669,64 грн (а.с.9). 31.07.2023 у зв`язку з вищевказаною заборгованістю за кредитом на адресу відповідача позивач надіслав досудову вимогу, з тексту якої вбачається, що АТ «СЕНС БАНК» вимагав від відповідача погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, а у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 35876,74 грн (а.с.29). 01.12.2022 АТ «Альфа - Банк» змініло назву на АТ «СЕНС БАНК», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 33 зворот -34). Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми права. Відповідно \~до ч.\~1,\~2\~ст.\~638\~ЦК України договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.\~1\~ст.\~639\~ЦК України договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо\~сторони домовилися\~укласти договір\~у певній\~формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~641\~ЦК України пропозицію\~укласти договір\~(оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція\~укласти договір\~має містити\~істотні умови\~договору і\~виражати намір\~особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною\~у разі\~її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до\~ст.\~642\~ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III) банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон «Про споживче кредитування» № 1734-VIII. У статті 1 Закону № 1734-VIII наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону № 1734-VIII). Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону № 1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08.06.2017 № 49 (далі - Правила). Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази та обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Так, між сторонами 04.06.2019 був укладений кредитний договір, який є споживчим, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти угоду про надання споживчого кредиту на запропонованих нею умовах. У вказаних акцепті та оферті наявна домовленість сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1.5% від суми кредиту. При цьому відсутня умова про періодичність сплати вказаної комісії, отже слід розуміти, що сторони узгодили розмір комісії за весь період кредитування в розмірі 750,00 грн. При цьому згідно з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору, позивач щомісяця нараховував та стягував з відповідач комісію за обслуговування кредиту в розмірі 750,00 грн. Таким чином має місце двозначність в тлумаченні умови укладеного між сторонами кредитного договору. Вирішуючи цю двозначність суд виходить з того, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. При цьому суд, з огляду на вищевказані положення законодавства України, чинного на час укладення оспорюваного договору між Банком та відповідачем, не заперечує право банку встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Разом із тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 Закону № 1023-XII цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд вважає, що встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,5 % від суми кредиту, що складає 750,00 грн, відповідач не тільки допустив двозначність щодо періодичності її сплати, але й не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс в договірні права та обов`язки на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту б) пункту 1 кредитного договору є несправедливими. При цьому, відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (36000,00 грн) приблизно дорівнює розміру процентів за користування кредитом (40651,71 грн) та наближена до розміру кредиту, отриманого відповідачем для власних потреб (50 000,00 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позиач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату. Разом із тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія. Ураховуючи вищевикладене, суд виснує, що позивач не довів, що сторони при укладанні кредитного договору домовилися про сплату відповідачем комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1.5% від суми кредиту (750,00 грн) щомісячно. Відповідно до умов оферти та акцепту комісія за обслуговування кредиту становить 750,00 грн за весь період кредитування. Даний висновок суду узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с. 9), вбачається, що позивач з рахунку відповідача щомісячно списував комісію за обслуговування кредиту в розмірі 750,00 грн, хоча, як вказано вище, сторони не узгоджували такі умови. Загальний розмір стягнутої позивачем з відповідача комісії становить 24000,00 грн. Як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні належні докази узгодження між сторонами умов щодо стягнення з відповідача у такому розмірі комісії. З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність стягнення позивачем з відповідача комісії у розмірі 23250,00 грн (24000,00 грн - 750,00 грн). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає таке. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором станом на 28.02.2023 заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 20160,80 грн, за процентами 6046,30 грн, всього 26207,10 грн. Оскільки в оферті та акцепті від 04.06.2019 щомісячна комісія за обслуговування кредиту не передбачена, то суд визнає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту та зменшує розмір заборгованості за кредитом (26207,10 грн) за рахунок протиправно списаної банком комісії (у розмірі 23 250,00 грн) з 26207,10 грн до 2957,10 грн, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №766/8096/20, провадження №61-15716св20. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 501149690 від 04.06.2019 у розмірі 2957,10 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 35876,74 грн, з яких судом задоволено вимоги у розмірі 2957,10 грн, що складає 8,24 % від ціни позову. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 221,16 грн., що дорівнює 8,24 % від сплаченого судового збору. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial