Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що з 04.08.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.07.2023 року шлюб між розірваний. Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуто спільне майно, а саме: -трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м,, житловою площею 35,0 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В, реєстраційний № 273, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 66146053226, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 23.05.2013 року; -гараж загальною площею 26,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрованого Державним реєстратором виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області Чепурко О.М. від 23.02. 2021 року, номер запису про право власності 40739442, реєстраційний номер об`єкту 2300095353226; -земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: [ADDRESS] , площею 0,003 га, кадастровий номер 5322610600:51:003:0307, реєстраційний номер 2080566753226, номер запису про право власності 41602902 від 16.04.2021 року. При розірванні шлюбу питання про поділ майна між не вирішувалось. Однак після розірвання шлюбу відповідач не бажає вирішити питання поділу майна добровільно уклавши договір поділу спільного майна, вважаючи тільки себе власником вищезазначеного майна, що позбавляє [PERSON] права розпоряджатись своєю часткою на свій розсуд. Враховуючи вищенаведене, просить визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю її- [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на 1/2 частку майна. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.10.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 38). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 39). Відповідач [PERSON] також через канцелярію суду надав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову (а.с. 40). Будь-які\~інші заяви\~чи клопотання\~сторонами не\~заявлялись,\~а судом\~не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] з 04.08.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.07.2023 року був розірваний (а.с. 9). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку- [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуто спільне майно, а саме: трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м,, житловою площею 35,0 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В, реєстраційний № 273, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 66146053226, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 23.05.2013 року (а.с. 11, 12, 13-17); гараж загальною площею 26,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрованого Державним реєстратором виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області Чепурко О.М. від 23.02. 2021 року, номер запису про право власності 40739442, реєстраційний номер об`єкту 2300095353226 (а.с. 18, 19-25); земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: [ADDRESS] , площею 0,003 га, кадастровий номер 5322610600:51:003:0307, реєстраційний номер 2080566753226, номер запису про право власності 41602902 від 16.04.2021 року (а.с. 26-33). Відповідно до частини третьої статті 368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60\~Сімейного кодексу\~України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63\~СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved