Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за нею ідеальної частки квартири [ADDRESS] у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що 27 жовтня 2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області. 16 січня 2023 року рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області шлюб розірвано. В період шлюбу у 2013 році ними спільно придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Право на квартиру набуті неї за договором купівлі-продажу майнових прав у 2013 році.За технічним паспортом квартира посімейного, спільного заселення складається з 1 кімнати житловою площею 16,0 кв.м., у т.ч. з кухні площею 13,5 кв.м., сан.вузла 4,2 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,8 кв.м. Загальна площа квартири 39,0 кв.м. Після розірвання шлюбу, відповідач не визнає її права на вказане житлове приміщення. Окрім того, користуючись тим, що у свідоцтві про право власності відповідач записаний єдиним власником, 06 квітня 2023 року без її згоди самоправно скасував запис про її реєстрацію у вказаній квартирі. На даний час спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно за цією адресою за нею не зареєстроване. Фактично вона позбавлена набутої подружжям під час шлюбу власності, тому змушена звертатися до суду з вказаним позовом. Відповідач відзив на позов не подав. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, у якій вимоги позову підтримав, справу просив розглянути у його та позивача відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлена у встановленому порядку, відзив на позов не подавав. Враховуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом з 27 жовтня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16 січня 2023 року рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області шлюб розірвано. Як вбачається з матеріалів справи, під час спільного подружнього життя, сторони на підставі договору купівлі-продажу купили квартиру [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 15306871 від 24 грудня 2013 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 15309291 від 24 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційої служби Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області Смажним А.Г. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: [NUMBER] виданого 24 грудня 2013 року внесено запис про державну реєстрацію прав та обтяжень. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не надав належних та допустимих доказів набуття спірної квартири за особисті кошти. Відповідно до ч. 2\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що спірне майно зареєстроване на відповідача під час перебування сторін у шлюбі та за презумпцією спільності права власності подружжя належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а отже частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та підлягають поділу в ідеальних частках. Відповідно до\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Статтею 364 ЦК України\~визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, проте така компенсація може бути надана лише за його згодою. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Згідно із частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Зважаючи на викладене, суд приходить\~\~до висновку,\~\~що відповідачем не спростовано статус\~\~ спірної квартири як спільної сумісної власності, а\~\~отже право\~\~позивача\~\~на\~\~1/2 частку у квартирі [ADDRESS] . є очевидним. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved