Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Турта А.В. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути борг з відповідача за розписками від 21.01.2020 року та від 21 липня 2020 року, пославшись на те, що відповідач не виконє боргові зобов`язання. В судове засідання представник позивача - адвокат Турта А.В. надала заяву де зазначила, що підтримує у повному обсязі заявлені вимоги та просила їх задовольнити, розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений рекомендованим листом, направленим за адресою реєстрації особи та який повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 січня 2020 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 3 000 (три тисячі) євро, 2 000 (дві тисячі) доларів США, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 21.01.2020 року із зазначенням умов їх повернення. Відповідач не повернув позивачу отримані кошти та уникає виконання своїх зобов`язань(а.с. 26). Відповідно до довідки про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом на 01 вересня 2022 року 1 євро становить 37, 033 гривень, 1 долар становить 36,57 гривень. 1 вересня 2022 року [PERSON] направив рекомендованим листом [PERSON] , за адресою проживання, що нею зазначено власноруч у розписці, вимогу про повернення боргу в порядку ст.1049 Цивільного кодексу України. Проте, відповідач відповіді не надав та не повернув борг у зазначений термін(а.с.27-28). Сума основного боргу становить 234 239 (двісті тридцять чотири тисячі двісті тридцять дев`ять гривень). Вказану суму грошей відповідач зобов`язувався повернути через 9 місяців з правом дострокового повернення, до 1 жовтня 2020 року. Окрім цього відповідач зобов`язувався виплатити позивачу щомісячно за користування грошима 4% від позики, тобто за 9 місяців користування відповідач повинна була сплатити ще плюс 1 080 (одна тисяча вісімдесят) євро, з урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на 01.09.2022р. становить 39 995,64 грн. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень і 64 коп), 720 (сімсот двадцять доларів) США з урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на 01.09.2022р. становить 26 330, 4 (двадцять шість тисяч триста тридцять гривень 4 коп), 18 000 (вісімнадцять тисяч гривень, що сумарно становить 84 326,04 (вісімдесят чотири тисячі триста двадцять шість гривень 04 коп). На день звернення з вимогою повернення боргу відповідачем прострочено термін - один рік та одинадцять місяців, тобто 700 днів ( період заборгованості з 02.10.2020р. по 01.09.2022р. ). Основна сума заборгованості за договором з 02/10/2020 до 01/09/2022 складає 234 239, 00грн. Інфляційне збільшення вираховується:234 239,00 х 1.35757255 - 234 239,00 = 83 757,44 грн. Отже відповідач повинен повернути борг у сумі: 234 239,00 (сума боргу) + 84 326,04 (4% за користування грошовими коштами) + 83 757,44 (інфляційне збільшення) = 402 322,48 грн. Окрім того, 21 липня 2020 року [PERSON] позичив [PERSON] 1 000 (одна тисяча) євро, 3 000 (три тисячі) доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 21.07.2020 року із зазначенням умов їх зозегнення. Відповідач не повернув позивачу отримані кошти та уникає шхонання своїх зобов`язань(а.с.24-25). Сума основного боргу становить 146 743 грн. Відповідно до довідки про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом на 01 вересня 2022 року 1 євро становить 37, 033 гривень, долар становить 36,57 гривень. Вказану суму грошей відповідач зобов`язувався повернути через 2.5 місяці з правом дострокового повернення, до 1 жовтня 2020 року. Окрім цього відповідач повинна була виплачувати позивачу щомісячно за користування грошима 16% від позики, тобто за 2,5 місяці користування відповідач повинна була сплатити ще плюс 320 (триста двадцять) євро з урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на 01.09.2022р. становить 11 850, 56 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 56 коп), 960 (дев`ятсот шістдесят) доларів США з урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на 01.09.2022р. становить 35 107, 2 (тридцять п`ять тисяч сто сім гривень 2 коп), що сумарно становить 46 957,76 грн (сорок шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім 76 коп. ). На день звернення з вимогою повернення боргу відповідачем прострочено термін - один рік та одинадцять місяців, тобто 700 днів ( період заборгованості з 02.10.2020р. по 01.09.2022р.). Основна сума заборгованості за договором з 02/10/2020 до 01/09/2022 складає 146 743, 00 грн. Інфляційне збільшення вираховується: 146 743, 00 грн. х 1.35757255 - 146 743, 00 грн.= 52 471,27 грн. Отже відповідач повинен повернути борг у сумі: 146 743, 00 (сума боргу) + 46 957,76 (16 % за користування грошовими коштами) + 52 471,27 (інфляційне збільшення) = 246 172,03 грн. Окрім того, відповідно до розписки від 21 липня 2020 року зазначено, що у разі невиконання відповідачем зобов`язань, у тижневий термін (до 8 жовтня 2020 року) [PERSON] зобов`язується здійснити перереєстрацію транспортного засобу Renault Megane, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , технічний паспорт серія [NUMBER] на іншу особу, вказану [PERSON] . Проте, коли позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути запозичену суму грошей або здійснити перереєстрацію вищезазначеного транспортного засобу на іншу особу, [PERSON] стало відомо, що вказаний автомобіль не належить відповідачу на праві власності, так як [PERSON] уклала договір фінансового лізингу автомобіля. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному у обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконав умов укладеного з позивачем договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу та пеню за весь час прострочення. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Дослідивши матеріали справи, враховуючи наявні докази у справі, які підтверджують законність та обґрунтованість вимог [PERSON] , суд задовольняє позовні вимоги. Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат по справі, суд вважає за необхідне стягнути зі сторони відповідача на користь сторони позивача 6 484,95 грн. сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved