Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона з 08.09.2000 року до 16.08.2022 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжям набуте спільне сумісне майно, а саме: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, житловою - 34,3 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 318174132224. Квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Ринкова експертна вартість квартири складає 1 866 304,64 грн; - заміський будинок з гаражем, баня, сарай, дві альтанки, теплиця, сад, город, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 3222482000:12:003:5112, площею 0,12 га, та знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Експертна вартість збудованих споруд складає 1 645 500,00 грн; - автомобіль «КІА SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] ». Експертна ринкова вартість автомобіля складає 767 460,89 грн. Посилаючись на те, що між сторонами існує спір щодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, яке є їх спільною сумісною власністю, [PERSON] просить суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, житловою - 34,3 кв. м; - житлові споруди, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль «КІА SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] ». 2) поділити майно набуте за час шлюбу з відповідачем навпіл, згідно чинного законодавства України, а в разі незгоди відповідача призначити будівельно-економічну експертизу для фінансової оцінки будівельних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,12 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу, для визначення суми при поділі сумісного майна подружжя, та поділити все майно на рівні частки; 3) стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки майна, набутого за час шлюбу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2023 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 09.05.2023 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він та [PERSON] з 08.09.2000 року до 16.08.2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, сторонами набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, житловою - 34,3 кв. м, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] ; - автомобіль «КІА SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , 2017 року випуску, державний номер « [NUMBER] », який зареєстрований на праві власності за [PERSON] . Зазначає, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] було визначено вартість спірної квартири у розмірі 419 862,29 грн, а також вартість автомобіля у розмірі 20 000,00 дол. США, що еквівалентно 700 000,00 грн. [PERSON] не заперечує щодо такої оцінки спірного майна. Однак, [PERSON] заперечував щодо оцінки спірного майна, поданого [PERSON] під час розгляду цієї справи, посилаючись на те, що така оцінка зроблена з порушенням вимог законодавства без огляду такого майна. Щодо заявленого [PERSON] поділу житлових споруд, що розташовані на земельній з кадастровим номером 3222482000:12:003:5112, площею 0,12 га, та знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позивач за зустрічним позовом зазначає, що вказане майно не може бути предметом поділу, оскільки такі споруди розташовані на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, та є самочинним будівництвом. Також, [PERSON] вказує на те, що під час перебування у шлюбі сторонами набуто 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка хоча і зареєстрована на праві власності за [PERSON] , однак є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, [PERSON] зазначав, що спірна квартира [ADDRESS] є єдиним місцем його проживання та реєстрації. В той час, як [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на зазначене, [PERSON] просив суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - двокімнатна квартира [ADDRESS] , вартістю 419 862,29 грн; - автомобіль «KIA SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , 2017 року випуску, державний номер « [NUMBER] », вартістю 700 000,00 грн; - 1/4 частку права власності на квартиру [ADDRESS] . 2) провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , вартістю 1 119 862,20 грн за яким: - виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, вартістю 419 862,29 грн; - виділити у власність [PERSON] автомобіль «SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, vin [NUMBER] , 2017 року випуску, державний номер « [NUMBER] », вартістю 700 000,00 грн; - залишити [PERSON] 1/4 частку права власності на квартиру [ADDRESS] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 140 068,00 грн грошової компенсації вартості його частки спільної сумісної власності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2023 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2023 року заяву представника [PERSON] - адвоката Карманова В. В. про відмову від частини позовних вимог задоволено. Закрито провадження в частині вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, набутого під час шлюбу з відповідачем, як спільної сумісної власності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.10.2023 року до суду надійшла від [PERSON] уточнена зустрічна позовна заява, в якій він посилається на те, що під час розгляду цієї справи йому стало відомо про відчуження 1/4 частки спірної квартири [ADDRESS] , яка була спільним майном подружжя. Зазначав, що відчуження цієї частки здійснено [PERSON] без його відома та не в інтересах сім`ї і не на її потреби. У зв`язку з цим, [PERSON] вважає, що при поділі майна, кошти від продажу частки спірної квартири у розмірі 250 031,75 грн слід присудити [PERSON] . У зв`язку, з цим [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просив суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 419 862,29 грн; - автомобіль «KIA SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , 2017 року випуску, державний номер « [NUMBER] », вартістю 700 000,00 грн; - 250 031,75 грн від продажу [PERSON] спільного сумісного майна подружжя - 1/4 частки квартири [ADDRESS] , загальна вартість якої складала 1 369 893,90 грн. 2) провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , загальною вартістю 1 369 893,90 грн, за яким: - виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, вартістю 419 862,29 грн; - виділити у власність [PERSON] автомобіль «KIA SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , 2017 року випуску, державний номер « [NUMBER] », вартістю 700 000,00 грн; - зарахувати та виділити у власність [PERSON] 250 031,75 грн вартості спільного сумісного майна подружжя від продажу 1/4 частки квартири [ADDRESS] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 265 084,66 грн грошової компенсації вартості його частки спільної сумісної власності. 27.10.2023 року [PERSON] подала відзив на уточнену зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому посилається на те, що доказ оціночної вартості автомобіля, наданий відповідачем є неналежним доказом. Також звертала увагу на те, що в неї відсутні права на керування транспортним засобом, а тому спірним автомобілем користується відповідач. [PERSON] заперечує те, що 1/4 частка спірної квартири [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки вказана квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому відповідно до ч. 4 ст. 57 СК України є її особистою власністю. Крім того зазначає, що відповідач не оспорював правочин щодо приватизації та в подальшому відчуження спірної частки квартири. Також позивач вказує на те, що кошти від продажу спірної частки квартири були використанні в інтересах сім`ї на купівлю спірної квартири [ADDRESS] , а тому доводи відповідача про те, що йому не було відомо про придбання та відчуження спірної частки квартири є безпідставними. Також позивачем запропоновано два варіанти поділу спірного майна: Варіант 1: - залишити у власності [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 1 866 304,64 грн; - земельну ділянку з житловими та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 645 500, 00 грн, залишити у власності [PERSON] ; - автомобіль «KIA SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] », вартістю 767 460,89 грн, залишити у власності [PERSON] . Варіант 2: - залишити у власності [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 1 866 304,64 грн; - земельну ділянку з житловими та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 645 500, 00 грн, залишити у власності [PERSON] ; - автомобіль «KIA SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] », вартістю 767 460,89 грн, залишити у власності [PERSON] 21.11.2023 року представник [PERSON] - [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила повернути справу на стадію підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2023 року клопотання представник [PERSON] - [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження у справі залишено без задоволення. У судове засідання 28.11.2023 представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом з`явився. Просив суд первісний позов задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов залишити без задоволення. Представник відповідача у судове засідання 28.11.2023 з`явилася. Проти первісного позову заперечувала - просила відмовити. Зустрічний позов підтримала та просила суд його задовольнити. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги [PERSON] та часткове задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2000 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року в справі № 761/42949/21. Під час перебування у шлюбі, що не заперечується сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] набули спільне майно, а саме: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, житловою - 34,3 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 318174132224. Квартира набута на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2015 року, укладеного [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І. М. Квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] ; - автомобіль «КІА SРОRТАGЕ», 2017 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , державний номер « [NUMBER] ». Також встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала 1/4 частка квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 07.02.2012 року серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно з наказом Головного управління житлового забезпечення від 01.02.2012 року № 10. Вказана квартира набута позивачем в порядку безоплатної приватизації. 27.11.2015 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю., відчужила належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2015 року серії [NUMBER] ) належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 3222482000:12:003:5112, площею 0,12 га, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Доказів того, що на вказаній земельній ділянці знаходиться незавершеним будівництвом будинок, житлові та господарські споруди, сторонами по справі надано не було. [PERSON] на підтвердження вартості спірного майна було надано висновки суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , відповідно до яких: - вартість бу автомобіля «КІА SРОRТАGЕ» станом на 10.02.2023 року складає 767 460,89 грн; - орієнтовна вартість споруд, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 1 645 500,00 грн; - орієнтовна ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м, житловою - 34,3 кв. м, складає 1 866 305,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Зазначені норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16.01.2023 року в справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що спірна квартира [ADDRESS] , набута сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначене не заперечувалося і сторонами по справі. Сторони не досягли домовленості про поділ спірної квартири, при цьому як позивач так і відповідач вказували про різні варіанти поділу вказаного майна. У зв`язку із зазначеним, а також врахувавши те, що спірна квартира була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу квартири шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 її частку, що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України. Суд не вбачає підстав для присудження спірної квартири одному із колишнього подружжя, або для відступу від засади рівності часток подружжя. Також суд встановив, що не заперечувалося сторонами у справі, що спірний автомобіль набуто сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є також спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, перебуває у користуванні [PERSON] , а [PERSON] не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі та дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача, суд дійшов висновку про можливість застосування положень частини четвертої статті 71 СК України й присудження [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, а саме вартості 1/2 частки у розмірі 350 000,00 грн. Щодо поділу 1/4 частки квартири [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, під час перебування сторін у шлюбі, [PERSON] набула в порядку безоплатної приватизації 1/4 частка квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 07.02.2012 року серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно з наказом Головного управління житлового забезпечення від 01.02.2012 року № 10. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Законом України від 11.01.2011 року № № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, зазначену норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17.05.2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13.06.2012 року, частину п`яту статті 61 СК України виключено. Проте Кодекс доповнено, зокрема пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого державного майна змінювався. У період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового Фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. У інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового Фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації. Врахувавши, що 1/4 частка квартири була набута позивачем 07.02.2012 року під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового Фонду, суд дійшов висновку, що спірне майно було спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку із зазначеним, суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що спірна частка квартири [ADDRESS] була її особистою приватною власністю. Однак, суд не вбачає підстав для поділу вказаного майна з огляду на таке. 27.11.2015 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю., відчужила належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи спірна 1/4 частка квартири була відчужена позивачем у період перебування з відповідачем у шлюбі. Доказів того, що вказане майно було відчужено без відома відповідача, матеріали справи не містять. Крім того, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, що отримані внаслідок відчуження спірного майна коштів були використані [PERSON] не в інтересах чи на потреби сім`ї. У зв`язку із зазначеним суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю сторін коштів від продажу [PERSON] спільного сумісного майна подружжя - 1/4 частки квартири [ADDRESS] , та зарахування та виділення цих коштів у власність [PERSON] . Виходячи з зазначеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних вимог [PERSON] . Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю сторін житлові споруди, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки позивач не надала доказів того, що на вказаній земельній ділянці знаходиться незавершеним будівництвом будинок, житлові чи господарські споруди, а також не надала жодних доказів про вартість та ступінь їх готовності до експлуатації. Вимог про визнання права власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку [PERSON] не заявляла. Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 6710,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial