Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

25 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2021 року, від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, втрати любові, поваги та довіри. З осені 2022 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають роздільно. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Дитина проживає з позивачем і перебуває на його утриманні, після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спір про розподіл спільного майна подружжя буде вирішуватися у самостійному провадженні. Примирення неможливе, оскільки навесні 2023 року йому стало відомо, що відповідач фактично створила сім`ю з іншим чоловіком, з яким проживає на теперішній час. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, але відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку не надає, фактично жодної участі у вихованні дитини не приймає. Просив розірвати шлюб розірвати; залишити проживати малолітню [PERSON] , [INFO] , з ним та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини його заробітку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У своїй заяві до суду представник позивача справу просив розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити у підготовчому засіданні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2021 року, який було зареєстровано Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 808 (а.с. 7). Від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Малолітня дочка сторін, [PERSON] , [INFO] , з 27 грудня 2022 року проживає з позивачем (а.с. 10). Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, різність характерів, поглядів на життя, ведення спільного господарства, що призвело з часом до взаємного відчуження, втрати почуття любові, поваги та довіри. З осені 2022 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, спір щодо сумісно нажитого майна буде вирішуватися в самостійному провадженні, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. У відповідності до ч. 2 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Імперативними приписами статті 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. У свою чергу відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положеннями ст.\~171\~СК України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У своїй заяві від 17 жовтня 2023 року, посвідченій приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Філімончук О.М. і зареєстрованій за № 3371, відповідач [PERSON] засвідчує, що після за обопільною згодою залишилася постійно проживати з позивачем, [PERSON] , перебуває на його утриманні і вихованні, проти чого вона заперечень не має. Також зазначила, що не заперечує, щоб усі питання щодо спільної дочки, [PERSON] , [INFO] , вирішував її батько [PERSON] , без її попередження та дозволу (а.с. 9). Враховуючи, що донька від народження фактично проживає із позивачем, перебуває на його матеріальному утриманні, а [PERSON] фактично не приймає будь-якої участі у житті дитини, проти проживання дитини після розірванню шлюбу з позивачем не заперечувала та визнала позов, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Донька сторін [PERSON] малолітня, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, яка є працездатною особою і може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову до суду, тобто з 25 жовтня 2023 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачеві з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. (2 147 грн. 20 коп. х 50 % = 1\~073 грн. 60 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. (2 147 грн. 20 коп. х 50 % = 1\~073 грн. 60 коп.), оскільки 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, з врахуванням положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у розмірі 536 грн. 80 коп. абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved