Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Виконуючого обов`язки керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне підприємство «ВЛАДАР» про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, що підтверджується: витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.03.2021 (індексний номер 250198431) та від 10.02.2023 (індексний номер 322491877); витягом з Державного земельного кадастру; копіями договорів оренди землі від 12.09.2017 та від 01.04.2021 в яких зазначено що [PERSON] є громадянкою російської федерації та вказано її паспортні дані. Управління державної міграційної служби України в Луганській області листом від 11.03.2023 № 4401.5.494/44.1-23 повідомило, що перевіркою за обліками УДМС у Луганській області та інформаційною підсистемою «Іноземці та біженці» Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Управління міграційними процесами» встановлено, що [PERSON] паспортом громадянина України, для виїзду за кордон не документувалась, з питань оформлення виїзду на постійне проживання за кордон, припинення/втрати громадянства України не зверталась, посвідками на тимчасове/постійне проживання в Україні не документувалась. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 018122 від 03.12.2002 (виданого на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 31.10.2002), земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0004 площею 5,0036 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області), перебуває у власності громадянки російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 05.06.2002 Волоконівським РВВС Белгородської області, код платника податків [NUMBER] ). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.10.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Дані про припинення права власності в реєстрі відсутні. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0111 площею 1,5183 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області, перебуває у власності громадянки російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 05.06.2002 Волоконовським РВВС Белгородської області, код платника податків [NUMBER] ). Право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано 24.03.2021, на підставі рішення Михайлівської сільської ради Кремінського району Луганської області від 16.10.2020 № 48/26. Дані про припинення права власності в реєстрі відсутні. На даний час вищевказані земельні ділянки перебувають в оренді Приватного підприємства «ВЛАДАР» (код ЄДРПОУ 32973982), про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Вказане підтверджується договорами оренди землі: 1. Договір від 12.09.2017, укладеного між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР». Об`єктом оренди за вказаними договором є земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0004 площею 5,0036 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 30 років. Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проведена 02.10.2017 (номер запису про інше речове право 22696976). Записи про припинення права оренди відсутні; 2. Договір від 01.04.2021, укладеного між [PERSON] та Приватним підприємством «ВЛАДАР». Об`єктом оренди за вказаними договором є земельна ділянка кадастровий номер 4421682600:03:002:0111 площею 1,5183 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 20 років. Державну реєстрацію права оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право 41557831) проведена 14.04.2021. Записи про припинення права оренди відсутні. Частинами 2,3 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Земельним кодексом України чітко визначені підстави набуття права власності на землі іноземцями та особами без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції станом на 03.02.2002) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Проаналізувавши положення ст. ст. 22, 81 Земельного кодексу України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку за статтею 140 Земельного кодексу України є конфіскація за рішенням суду. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Статтею 145 Земельного кодексу України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Аналогічно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Ураховуючи те, що право власності відповідно до статті 125 ЗК України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Поряд із цим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження земельних ділянок, також свідчить факт дії на цей час договорів оренди землі від 12.09.2017 та від 01.04.2021 з ПП «ВЛАДАР». Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] 03.12.2002 отримала у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4421682600:03:002:0004 площею 5,0036 га, 24.03.2021 земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4421682600:03:002:0111 площею 1,5183 га, які у встановленому законом порядку протягом року не відчужила, володіє до цього часу, що є порушенням вимог земельного законодавства. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, земельні ділянки з кадастровими номерами: 4421682600:03:002:0004 площею 5,0036 га та 4421682600:03:002:0111 площею 1,5183 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області, підлягають конфіскації за рішенням суду. Вказане порушення вимог земельного законодавства [PERSON] , є триваючим, пов`язаним з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність [PERSON] характеризується тим, що не відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону. Таким чином, обраний Сєвєродонецькою окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянки російської федерації [PERSON] на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 4421682600:03:002:0004 площею 5,0036 га та 4421682600:03:002:0111 площею 1,5183 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом їх конфіскації у власність держави відповідає вимогам законодавства. Крім того, конфісковані земельні ділянки за рішенням суду в подальшому підлягають продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Слід зазначити, що вирішуючи питання про будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном було законне, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Віра Довженко проти України» від 15.01.2019 категорично ствердив, що «на момент обставин справи у національному законодавстві не існувало жодних положень, які б становили достатні правові підстави для оскаржуваних обмежувальних заходів» (п. 39 рішення). Однак, у даному спорі щодо конфіскації земельних ділянок, у Земельному кодексі України існують чіткі та зрозумілі законодавчі обмеження щодо іноземців, які набули право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі відсутності уповноваженого органу. З викладеним корелюються й положення ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру отримання та використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з вимогами ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). Оскільки земля є об`єктом права власності Українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/11885/16. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 140, 145 ЗК України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме: як іноземний громадянин не відчужила їх упродовж року після отримання у власність. На даний час вона без перешкод використовує спірні земельні ділянки на території України, передавши в оренду сільськогосподарському підприємству та отримуючи дохід на території України. Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Головне управління Держгеокадастру у Луганській області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved