Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою з\~урахуванням доповнень\~до неї,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що він\~пропрацював в\~робочих органах\~Фонду соціального\~страхування на\~різних посадах\~11\~років 2\~місяці,\~а з\~01\~квітня 2019\~року його\~будо переведено\~на посаду\~головного спеціаліста\~-\~юрисконсульта сектору\~з ведення\~претензійно-позовної\~роботи та\~узагальнення судової\~практики юридичного\~відділу управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області.\~Зазначає,\~що постановою\~Правління Фонду\~соціального страхування\~України від\~18\~листопада 2021\~року №35\~«Про внесення\~змін до\~структури органів\~Фонду соціального\~страхування України\~та граничної\~чисельності працівників\~Фонду соціального\~страхування України»\~з 01\~березня 2022\~року повинні\~були відбутись\~нові зміни\~у структурі\~робочих органів\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України,\~граничній чисельність\~працівників Фонду\~соціального страхування\~України,\~припинені та\~створені нові\~відокремлені підрозділи\~робочих органів\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України,\~та 28\~лютого 2022\~року на\~виконання вищевказаної\~постанови,\~наказом управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області від\~23\~лютого 2022\~року №153-к\~його було\~звільнено з\~посади головного\~спеціаліста -\~юрисконсульта сектору\~з ведення\~претензійно-позовної\~роботи та\~узагальнення судової\~практики юридичного\~відділу управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області,\~у зв`язку\~зі скороченням\~чисельності та\~штату працівників\~за п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України.\~Вказує,\~що в\~березні 2022\~року у\~зв`язку\~з проведенням\~воєнних дій\~на території\~м.\~Вугледар Донецької\~області (де\~він проживав)\~він був\~вимушений змінити\~місце проживання\~на м.\~Дніпро та\~не мав\~можливостей цікавитись\~виконанням постанови\~№35,\~а свою\~трудову книжку\~він отримав\~лише у\~квітні 2022\~року Новою\~поштою.\~Наприкінці липня\~2022\~року він\~помітив,\~що відділення\~Управління Фонду\~в Донецькій\~області,\~які повинні\~були припинити\~свою діяльність\~згідно постанови\~№35\~з 01\~березня 2022\~року,\~продовжували працювати.\~Зазначає,\~що 01\~серпня 2022\~року він\~направив поштою\~звернення щодо\~причини невиконання\~положень постанови\~№35\~до управління\~Фонду в\~Донецькій області,\~проте Укрпошта\~його повідомила,\~що адресат\~за вказаним\~місцем не\~знаходиться,\~а 29\~серпня 2022\~року він\~звернувся з\~листом до\~Фонду соціального\~страхування України\~щодо інформації\~про фактичне\~місцезнаходження управління\~Фонду в\~Донецькій області\~та факту\~внесенням змін,\~зупинення,\~або скасування\~постанови №35,\~на що\~у вересні\~2022\~року отримав\~відповідь від\~Фонду соціального\~страхування України\~від 08\~вересня 2022\~року щодо\~фактичного місця\~знаходження управління\~Фонду в\~Донецькій області,\~а також,\~що зміни\~до вищевказаної\~постанови не\~вносились та\~про існування\~наказу,\~яким строк\~виконання постанови\~№35\~було відкладено,\~але його\~не повідомили.\~Крім того,\~вказує,\~що 27\~вересня 2022\~року він\~направив звернення\~до управління\~Фонду в\~Донецькій області\~та Фонду\~соціального страхування\~щодо причини\~невиконання положень\~постанови №35,\~на яке\~від управління\~Фонду в\~Донецькій області\~отримав відповідь\~від 14\~жовтня 2022\~року,\~що наказом\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~від 28\~лютого 2022\~року №84-од\~«Питання виконання\~постанови правління\~Фонду соціального\~страхування України\~від 18\~листопада 2021\~№35»\~подовжено проведення\~організаційних заходів\~щодо приведення\~структури робочих\~органів виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~відповідно до\~постанови №35,\~а копію\~зазначеного наказу\~йому не\~було надано\~на ознайомлення,\~та від\~Фонду соціального\~страхування України\~він отримав\~лист від\~01\~листопада 2022\~року,\~що строк\~виконання постанови\~№35\~подовжено до\~21\~листопада 2022\~року,\~а копію\~наказу йому\~надано не\~було.\~Вважає,\~що роботодавцем\~було порушено\~приписи ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України,\~так як\~в день\~його звільнення,\~наказом виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України від\~28\~лютого 2022\~року №84-од\~«Питання виконання\~постанови правління\~Фонду соціального\~страхування України\~від 18\~листопада 2021\~№35»\~виконання постанови\~№35\~було перенесено\~на інший\~термін,\~і як\~наслідок з\~01\~березня 2022\~року по\~теперішній час\~в організації\~виробництва і\~праці,\~скорочення чисельності\~та штату\~працівників не\~відбулось.\~Посилається також\~на те,\~що фактична\~реалізація положень\~постанови №35\~неможлива у\~зв`язку\~з реорганізацією\~Фонду соціального\~страхування України,\~а отже\~його звільнення\~відбулось передчасно\~без настання\~для цього\~юридичних підстав,\~а наказ\~управління Фонду\~в Донецькій\~області «Про\~звільнення [PERSON] »\~від 23\~лютого 2022\~року №153-к\~на підставі\~якого його\~було звільнено\~28\~лютого 2022\~року порушує\~ст.\~43\~Конституції України\~згідно якої\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується.\~Вважає,\~що суд\~повинен стягнути\~з Пенсійного\~фонду України\~його середній\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу,\~заподіяну моральну\~шкоду у\~зв`язку\~з прийнятим\~незаконним рішенням\~та судові\~витрати,\~оскільки 22\~травня 2023\~року до\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб було\~внесено запис\~про припинення\~управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Донецькій області,\~а в\~даних про\~юридичних осіб-правонаступників\~управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Донецькій області\~зазначено Пенсійний\~фонд України\~та згідно\~отриманого витягу\~з Єдиного\~державного реєстру\~юридичних осіб\~в даних\~про юридичних\~осіб правонаступником\~яких є\~Пенсійний фонд\~України зазначено\~управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Донецькій області.\~Вважає також,\~що управління\~Фонду в\~Донецькій області\~свідомо вчинило\~незаконні дії\~щодо нього,\~а саме\~позбавив його\~роботи,\~не ознайомив\~його з\~наказом виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України від\~28\~лютого 2022\~року №84-од,\~та на\~його звернення\~уникав прямої\~відповіді про\~факт фактичного\~зупинення виконання\~постанови №35,\~а дії\~відповідача заподіяли\~йому моральну\~шкоду в\~наслідок втрати\~роботи,\~стабільного заробітку,\~що відчутно\~під час\~воєнного стану\~та втратою\~житла у\~зв`язку\~з проведенням\~воєнних дій\~за місцем\~його проживання.\~У зв`язку\~з чим\~позивач звернувся\~до суду\~з цією\~позовною заявою\~за захистом\~своїх прав\~і законних\~інтересів,\~в якому\~просив визнати незаконним його звільнення з посади головного спеціаліста - юрисконсульта сектору з ведення претензійно-позовної роботи та узагальнення судової практики юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2022 року по час ухвалення судом рішення, моральну шкоду у розмірі 7\~200 грн. і сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 984,80 грн. Крім того, позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 червня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання позивача та замінено у справі відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на правонаступника Пенсійний фонд України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Пенсійного фонду України про залучення належного співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 29 серпня 2023 року представником відповідача [PERSON] на електронну пошту суду було направлено відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. В обґрунтування зазначивши, що виходячи зі змісту постанови Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35 «Про внесення змін до структури Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», зокрема, передбачено одночасно зміни в організації виробництва та зміни в штаті працівників в межах затвердженої граничної чисельності. На виконання п. 1.2 вказаної постанови проведено заходи з приведення у відповідність граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України у кількості згідно з додатком 2, зокрема, шляхом скорочення чисельності працівників. Зазначає, що наказом від 23 лютого 2022 року №153-к позивача звільнено з посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників УВД ФССУ в Донецькій області згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, а звільнення проведено з дотриманням процедури передбаченої КЗпП України та будь яких доказів протилежного позивачем не надано. Вказує, що посилання позивача на справу №176/810/22 є безпідставним через розгляд у рамках зазначеної справи питання про порушення процедури звільнення. Крім того, зазначає, що позивач хибно ототожнює поняття «гранична чисельність працівників» та «структура робочих органів», і вимога про визнання незаконним звільнення з посади не ґрунтуються на нормах матеріального права. Зазначає, що посилання позивача, що деякі відділення УВД ФССУ в Донецькій області не були припинені у строк до 01 березня 2022 року є безпідставним, оскільки позивач працював в юридичному відділі УВД ФССУ в Донецькій області, яке не підлягало припиненню. Посилається також на те, що звернувшись до суду позивач повинен зазначити, в чому полягає завдана йому моральна шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, зазначивши докази на підтвердження, але жодних доказів того, що стан здоров`я позивача до його звільнення був кращим і погіршився внаслідок звільнення, позивачем не надано. Також звертає увагу, що позивач працює в ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» та отримує дохід, отже, розмір заявленого позивачем середнього заробітку підлягає зменшенню на суму отримуваного доходу за новим місцем роботи. Більш того, первинний позов датований 19 грудня 2022 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки постанова ФССУ №35 була оприлюднена в загальному доступі в мережі Інтернет та на відповідних веб-сайтах державних органів, у тому числі і ФСС, про що позивачу відомо, а звільнення позивача здійснено 28 лютого 2022 року відповідно до наказу від 23 лютого 2022 року №153-к, при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. При цьому, позивач зазначає, що він звернувся вперше до ФСС України та УВД ФСС України в Донецькій області 01 серпня 2023 року та 29 серпня 2023 року, а листування свідчить лише про дату, коли позивач почав вживати заходи щодо відновлення порушених на його думку прав, і враховуючи вищевказане просить застосувати до позовної заяви насідки спливу позовної давності та відмовити у позові. Позивачем [PERSON] 06 вересня 2023 року сформовано в системі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому він просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що довідку про дохід йому було видано 06 вересня 2022 року управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, тобто в день видачі довідки ФССУ існував та здійснював свої повноваження, а заперечуючи проти законності виданої довідки відповідач не вказав якою на його думку повинна бути його середньоденна заробітна плата. Щодо його роботи у ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» та застосування п. 32 постанови Пленуму ВС України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» заперечує, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 18\~вересня 2023\~року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника відповідача Пенсійного фонду України Петрученя І.В. та залучено у справу в якості третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області. Від представника ГУ ПФУ в Донецькій області 06 жовтня 2023 року надійшли письмові пояснення тотожні поясненням викладеним у відзиві відповідача - Пенсійного фонду України. Позивач сформував заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Від представника\~відповідача найшов\~відзив на\~позовну заяву в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Представник третьої особи надала суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких просила у задоволенні позовної заяви відмовити та засотувати строк позовної давності. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що на\~підставі наказу\~№855-к\~від 25\~березня 2019\~року Управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області [PERSON] було переведено 01\~квітня 2019\~року на\~посаду головного\~спеціаліста-юрисконсульта\~сектору з\~ведення претензійно-позовної\~роботи та\~узагальнення судової\~практики відділу\~управління виконавчої\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~України в\~Донецькій області,\~та на\~підставі наказу\~№153-к\~від 23\~лютого 2022\~року Управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області його з\~28\~лютого 2022\~року було\~звільнено з\~вищевказаної посади\~у зв`язку\~зі скороченням\~чисельності та\~штату працівників\~на підставі\~п.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України,\~що підтверджується\~записами,\~які містять\~в трудовій\~книжці [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 12-15). Також судом встановлено, що постановою правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено та введено в дію з 01 березня 2022 року: структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 1 до цієї постанови; граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України у кількості згідно з додатком 2 до цієї постанови; припинення відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 3 до цієї постанови; створення відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 4 до цієї постанови (а. с. 22-39). Крім того, судом встановлено, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було направлено головному спеціалісту юристконсульту сектору з ведення претензійно-позовної роботи та узагальнення судової практики юридичного відділу управління [PERSON] попередження від 22 грудня 2021 року про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе наступне вивільнення 28 лютого 2022 року, у зв`язку із скороченням посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке [PERSON] було вручено особисто 23 грудня 2021 року, що підтверджується його підписом (а. с. 196). З наявної в матеріалах справи копії наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області №153-к від 23 лютого 2022 року судом встановлено, що 28 лютого 2022 року [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста-юристконсульта сектору з ведення претензійно-позовної роботи та узагальнення судової практики юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги (а. с. 198-199). Також наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №84-ОД від 28 лютого 2022 року «Питання виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35» у зв`язку із введенням на території України військового стану було продовжено до 01 квітня 2022 року проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та пов`язані з цим заходи, а наказом №362-ОД від 31 серпня 2022 року «Про внесення змін до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 28.02.2022 №84-од» внесено зміни до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №84-ОД від 28 лютого 2022 року «Питання виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35» (зі змінами), а саме, у пункті 1 слова «до 01 вересня 2022 року» замінено на «до 21 листопада 2022 року» (а. с. 96-97). В матеріалах справи також є відповідь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області №02-45-210 від 14 жовтня 2022 року, якою [PERSON] було проінформовано, зокрема, про те, що постановою правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року № 35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України» передбачено, зокрема, одночасно зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників (а. с. 44-45). Відповідно до відповіді №09/Н-838з-1003 від 01 листопада 2022 року виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України [PERSON] було роз`яснено, що виключно управлінню виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області (роботодавцю) надано право призначати та звільняти в установленому законом порядку працівників управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області (а. с. 48). Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області не пропонувались [PERSON] інші вакантні посади, які були включені до штатного розпису, та не повідомлялося, які посади залишались вакантними на момент звільнення позивача. Однак, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є вільними в межах структури підприємства, установи, організації як юридичної особи в цілому, включаючи її відокремлені підрозділи. Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у своїх постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2487цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, від 10 вересня 2018 року у справі №487/6407/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Однак, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження згоди профспілкового комітету на вивільнення [PERSON] , а саме лише посилання третьою особою на існування згоди первинної профспілкової організації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області без долучення до матеріалів справи будь якого доказу цього суд не може вважати належним підтвердженням. Частиною 3 статті 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). При цьому, суд вважає недоцільним виконувати вимогу ч. 9 ст. 43 КЗпП України та зупиняти провадження у справі та запитувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на вивільнення позивача. Крім того, відповідачем у справі не було надано жодного обґрунтування підстав для винесення саме 23 лютого 2022 року наказу про звільнення [PERSON] з 28 лютого 2022 року, тобто у майбутньому враховуючи, що за загальним правилом наказ про звільнення виноситься у останній робочий день перед днем звільнення, або у день самого звільнення. Тобто, обставин, які зумовили роботодавця ухвалити наказ про звільнення за п`ять днів до самого звільнення, відповідачем не було зазначено, крім того, позивачем зазначалось, що його не було ознайомлено з наказом у день його винесення чи день звільнення, і суду не було надано доказів того, що з наказом про звільнення було ознайомлено позивача у зазначені дати. Суд також враховує, що відповідачем не надано суду доказів того, що станом на день звільнення [PERSON] за ч. 1 ст. 40 КЗпП України в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області дійсно відбулися зміни організації у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, адже це має суттєве значення, оскільки у трудовій книжці позивача підставою звільнення зазначено саме: «звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності штату та працівників». Також зі змісту наданих у відзиві на позовну заяву пояснень судом встановлено, що у зв`язку із введенням на території України військового стану наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 28 лютого 2022 року №84-од «Питання виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35» продовжено проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів ВД ФФСУ відповідно до постанови ФССУ №35 до 01 квітня 2022 року, а наказом ВД ФССУ від 31 серпня 2022 року №362-од внесено зміни до наказу ВД ФССУ від 28 лютого 2022 року №84-од та продовжено проведення організаційних заходів щодо проведення структури робочих органів ВД ФССУ до 21 листопада 2022 року. Отже, в той час змін у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень не відбулось, а відокремлені підрозділи управління згідно додатку 8 не припинили свою діяльність. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] з займаної посади головного спеціаліста - юрисконсульта сектору з ведення претензійно-позовної роботи та узагальнення судової практики юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та винесення наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області №153-к від 23 лютого 2022 року про його звільнення з 28 лютого 2022 року відбулося передчасно, до завершення приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у відповідність до постанови правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вирішуючи цей спір, суд зауважує, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Такий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №751/1198/18. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадку, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. Стаття 234 КзпП України передбачає, що у разі пропуску з поважних причин установлених строків суд може поновити ці строки. У вказаній статті не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Європейський Суд з прав людини вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №673/723/20. При цьому в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк». Як встановлено судом, позивачу 23 грудня 2021 року було надано попередження від 22 грудня 2021 року про можливе наступне звільнення 28 лютого 2022 року, що підтверджується відміткою про вручення особисто [PERSON] з його підписом. Крім того, наказ про звільнення [PERSON] №153-к від 23 лютого 2022 року не містить відмітки про дату його отримання, а позивачем чи відповідачем суду не було надано доказів фактичного отримання копії наказу [PERSON] . Враховуючи вищезазначені обставини та для визначення обґрунтованості застосування наслідків пропуску строків позовної давності до позовних вимог позивача суд також враховує наступне. Як позивач так і відповідач жодним чином також не обґрунтовують причини невручення спірного наказу про звільнення 23 лютого 2022 року (дата його складення), або ж 28 лютого 2022 року (дата звільнення). При цьому позивач зазначає, що свою трудову книжку він отримав у квітні 2022 року, отже, про існування оспорюваного наказу про своє звільнення [PERSON] вже знав з дати її отримання, та лише 19 грудня 2022 року направив до суду позовну заяву, яка була фактично отримана судом 05 січня 2023 року. У своєму клопотанні про поновлення пропущеного строку на звернення до суду [PERSON] вказує на те, що наприкінці липня 2022 року він помітив, що відділення Управління Фонду в Донецькій області, яке повинно було припинити свою діяльність згідно постанови №35 з 01 березня 2022 року, продовжувало працювати, тобто з кінця квітня 2022 по липень 2022 року він не переймався питанням щодо оскарження його звільнення, на незаконність якого посилається позивач. Крім того, [PERSON] посилається на те, що про факт незаконності його звільнення він дізнався тільки наприкінці листопада 2022 року з листа управління Фонду в Донецькій області від 14 жовтня 2022 року та з листа Фонду соціального страхування України від 01 листопада 2022 року. При цьому, вищезазначені дати позивачем зазначено без будь-якої конкретики, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази конкретних дат отримання позивачем листів, на які він посилається. Більш того, [PERSON] не надає суду інформації про точну дату отримання ним у листопаді 2022 року листа-відповіді виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №09/Н-838з-1003 від 01 листопада 2022 року на який він посилається, як на кінцеву дату відліку строку на звернення до суду, при цьому суд, враховуючи дату вказаного листа та визначені наказом Мінінфраструктури №958 від 28 листопада 2013 року (зі змінами) нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, суд ставиться критично до посилання позивача на отримання вказаного листа лише в кінці листопада 2022 року, а отже, враховуючи вказані обставини, вбачається пропуск процесуального місячного строку на звернення до суду. Також посилання позивачем на листування не може вважатись вагомою підставою для не звернення до суду у встановлений законодавством строк до суду і не впливає на таку можливість. Отже, позивач як у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду, так і в позовній заяві не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Крім того, пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку. Таким чином, [PERSON] мав необмежену можливість звернутися до суду з цим позовом, що значно перевищує встановлений законодавцем місячний строк для звернення із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення, а посилання позивача на будь-яке листування не може бути визнано поважною причиною пропущення місячного строку на звернення до суду за встановлених під час розгляду справи обставин, а отже відсутні обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку на звернення до суду. Тобто, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, судом не встановлено, також про це зазначено у відзиві на позовну заяву відповідача та у письмових поясненнях третьої особи, які просили суд застосувати наслідки спливу строків звернення до суду. Так, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки, що і було зроблено. При цьому, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності, та у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Тобто, строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, застосовується у разі встановлення порушення трудового законодавства. Суд також враховує, що позивач у своїй уточненій позовній заяві просить лише визнати незаконним звільнення, а вимоги про поновлення його на роботі ним вже не заявляються. Крім того, позивачем у відповіді на відзив було підтверджено, що він вже є фактично працевлаштованим і працює в Державному вищому навчальному закладі «Приазовський державний технічний університет», що також свідчить про недоцільність первісної вимоги щодо поновлення його на роботі. У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі та її вирішення напряму залежить від вирішення таких вимог. Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у контексті цієї справи є похідною вимогою. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є також похідною від позовних вимог про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, тому вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню. За таких обставин, проаналізувавши обставини справи та наявні в матеріалах докази, суд дійшов висновку, що право позивача дійсно порушене, його 28 лютого 2022 року незаконно звільнено з роботи, однак, оскільки позивачем пропущений встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду без поважних причин, а підстави для поновлення якого відповідно до ст. 234 КЗпП України відсутні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропущенням позивачем без поважних причин строку, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України та відсутністю підстав для його поновлення, а тому з цих підстав заявлений позов не підлягає задоволенню. За змістом\~статті 141\~ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed