Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказувала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року по справі №759/1383/17 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки депозитний вклад у сумі 4 245,44 доларів США, процентів за користування депозитним вкладом у розмірі 235,25 доларів США, пеню за безпідставне списання коштів з рахунку у розмірі 1 045,50 доларів США та пеню у сумі 7 132,72 доларів США згідно із Законом України «Про захист прав споживачів». Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року вказане рішення було змінено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки пеню у сумі 110 000 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року постанову апеляційного суду було змінено, відмовлено [PERSON] у стягненні з Банку пені у сумі 7 132,72 доларів США на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та зменшено розмір пені на підставі п.37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до 25 217,46 грн. В решті судові рішення залишено без змін. На виконання постанови суду касаційної інстанції Святошинським районним судом м. Києва 26 серпня 2022 року було видано виконавчий лист. Постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження. Зазначала, що станом на день подачі позову судове рішення відповідачем умисно не виконується, Банк користується грошовими коштами позивачки в сумі 4 245,44 доларів США безпідставно. Посилаючись на викладене, позивачка просила задовольнити позов та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами [PERSON] за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 152 346 грн. 25 коп., що еквівалентно 4 166,04 доларів США по курсу НБУ, а також 3% річних за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 31 032 грн. 85 коп., що еквівалентно 846 доларів США по курсу НБУ, а також судовий збір в сумі 1 833 грн. 80 коп. Ухвалою судді від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 31 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказувала, що відсутні правові підстави для стягнення з Банку процентів за безпідставне користування грошовими коштами відповідно до статей 1212,1214,536 ЦК України, також позивач на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України не має права додатково нараховувати проценти за користування коштами у розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України за період після розірвання договору депозитного вкладу, так як, в такому випадку, може бути застосована ст. 625 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року представник відповідача вказувала, що позивачкою був пропущений строк позовної давності. Зазначала, що позивач мала право на стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України лише за період з 28 квітня 2022 року (дата ухвалення постанови Верховним Судом у справі №759/1683/17) по 31 серпня 2023 року, в зв`язку з чим представник відповідача заявила про застосування строку позовної давності у відповідності до вимог ст. 256 ЦК України до спірних правовідносин. Крім того, вказувала, що при здійсненні розрахунків, позивачкою не враховані правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 щодо нарахування 3% річних, а тому наданий позивачкою розрахунок є невірним. Звертала увагу суду на те, що Банк не може виконати рішення суду щодо стягнення суми депозитного вкладу в сумі 4 245, доларів США та процентів у сумі 235 доларів США, оскільки постановою № 18 Національного Банку України від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» було призупинено роботу валютного ринку в Україні, крім операцій продажу іноземною валюти клієнтам, в зв`язку з чим представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин має бути застосована ст. 617 ЦК України. При цьому, вказувала, що 25 липня 2023 року рішення Верховного Суду в частині стягнення на користь позивачки пені в сумі 25 217 грн. 46 коп. виконано Банку, доказом чого є виписка з банківського рахунку. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав та доводів, викладених в ній. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року по справі №759/1383/17 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки [PERSON] депозитний вклад у сумі 4 245,44 доларів США, процентів за користування депозитним вкладом у розмірі 235,25 доларів США, пеню за безпідставне списання коштів з рахунку у розмірі 1 045,50 доларів США та пеню у сумі 7 132,72 доларів США на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року вказане рішення було змінено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки пеню у сумі 110 000 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року постанову апеляційного суду було змінено, відмовлено [PERSON] у стягненні з Банку пені у сумі 7 132,72 доларів США на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та зменшено розмір пені на підставі п.37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до 25 217,46 грн. В решті судові рішення залишено без змін. На виконання постанови суду касаційної інстанції 26 серпня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист. Постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 жовтня 2022 року на виконання рішення суду відкрито виконавче провадження №69997754. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача заборгованість по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами [PERSON] в сумі 4 245,44 доларів США за період з 03 січня 2017 року по 31 серпня 2023 року у сумі 152 346 грн. 25 коп., що еквівалентно 4 166,04 доларів США по курсу НБУ. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. З вказаною нормою права особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що позивачка ставить питання про стягнення відсотків з відповідача у зв`язку з безпідставним користуванням Банком її коштами за несвоєчасне виконання Банком рішення суду, а тому у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 1212, 1214, 536 ЦК України. Крім того, нарахування суми відсотків на суму вкладу передбачено ст. ст. 1058,1070 ЦК України, за аналогією до ст. 1048 ЦК України, також припиняється з моменту припинення/розірвання договору депозитного вкладу. Після розірвання договорів банківського вкладу за рішенням суду проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №757/51036/17 від 14 грудня 2021 року). Як було встановлено судами при розгляді справи №759/1383/17, що депозитний договір було розірвано 03 січня 2017 року. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах у зв`язку з безпідставним користуванням Банком коштами [PERSON] та за вимогами ст. 1048 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду за період з 03 липня 2017 року по 31 серпня 2023 року, суд зазначає наступне. Обов`язковість виконання рішення суду закріплене у ст. 129-1 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Судом встановлено, що Банком не виконано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, постанова Київського апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року та постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми депозитного вкладу в розмірі 4 245,44 доларів США Постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені на підставі пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в сумі 25 217,46 грн. виконано Банком 26 липня 2023 року, що підтверджується випискою по рахунку за вказану дату. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних за несвоєчасне невиконання рішення суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заперечуючи проти позову, відповідачем заявленопро застосування строку позовної давності. За таких обставин, та з урахуванням вимог ст. 257 ЦУ України підлягають стягненню 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за період з 31 серпня 2020 року по 31 серпня 2023 року щодо невиконання рішення суду в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми депозитного вкладу, що становить 13 980 грн. 91 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Доводи відповідача про те, що нарахування 3% річних необхідно проводити з 28 квітня 2022 року, тобто станом на день ухвалення постанови суду касаційної інстанції судом відхиляються, як такі, що суперечать вимогам ст. 256 ЦК України, за якою позовна давність визначена у трирічний строк. Враховуючи те, що позивачка звернулась в суд з позовом 31 серпня 2023 року, то період стягнення становить з 31 серпня 2020 року по 31 серпня 2023 року. Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Посилання сторони відповідача про не можливість виконання рішення суду через постанову № 18 Національного Банку України від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», та застосування ст. 617 ЦК України не можуть бути підставою у задоволенні позову, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню . Крім того, п.14 21 вказаної постанови визначено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати транскордонний переказ валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах, уключаючи перекази, що здійснюються за дорученням клієнтів, крім випадків, зокрема, здійснення: валютних операцій резидентів з виконання зобов`язань, які забезпечені державною гарантією. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 139 грн. 73 коп. пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial