Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивачу на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в якому проживали орендарі. 23.09.2019 року відповідачка [PERSON] вигнала орендарів позивача з вказаного будинку та вселила інших орендарів, неправдиво представившись його дружиною, хоча шлюб між ними було розірвано у 2015 році. Відповідно до вказаного договору оренди приміщення №050320 від 05 березня 2020 року, орендар [PERSON] здійснила переказ орендної плати відповідачці на її банківську картку. У зв`язку з чим, за заявою позивача було відкрито кримінальне провадження № 12020115210000076 від 24.08.2020 року. З даних матеріалів вбачається, що [PERSON] перерахувала на картку відповідачки гроші у такому порядку: березень-квітень = (22000*2) 44 000грн..; травень-червень = (30000*2) 60 000 грн.. При підписанні договору оренди була сплачена залогова сума в розмірі 50 000 грн.. Таким чином, [PERSON] отримала від [PERSON] суму у розмірі 154 000 грн.. Крім того, у будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , відповідачка вкрала Централь сигналізації вартістю 22 237,00 грн., що підтверджують написаною власноруч представником відповідачки - адвокатом Філоненко Я.В. заявою, зі змісту якої вбачається, що вона надасть позивачу пристрій Аякс, якщо він не претендуватиме на квартиру [ADDRESS] , власником частки він є. Отже, у зв`язку з зазначеним, позивач просив стягнути з [PERSON] понесену ним матеріальну шкоду у загальному розмірі 176 237,00 грн.. Також, позивач просив про стягнення моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідачки, оскільки за весь період протягом якого позивач намагається поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. В наслідок чого, організм позивача послабився і він захворів на COVID-19 та був змушений купувати ліки при лікуванні корона вірусу у Київській клінічній лікарні №4, в якій позивач перебував на стаціонарі з 20.10.2021 по 03.11.2021. Всього було придбано ліків на суму 4 399, 72 грн.. Внаслідок протиправних дій відповідачки, позивачем були понесені значні моральні втрати, які позбавили його можливості реалізації свої звичок та бажань, які він міг би реалізувати. Враховуючи наявність психологічно-травмуючого фактору внаслідок неправомірних дій [PERSON] , позивач просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 104 399,72 грн.. Ухвалою судді від 14.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. 06.10.2022 на адресу суду від представника відповідачки - адвоката Філоненко Я.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вважають безпідставними, нічим не неогрунтованими та не підтвердженими, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів розміру матеріальних збитків, не зрозуміло з чого складається сума 176 237, 00 грн., не обґрунтовано розмір моральних страждань на суму 104 399, 72 грн., позивачем не додано до матеріалів справи жодних звернень до лікарів, не надано звіт спеціаліста щодо оцінки моральної шкоди. А тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимоги у повному обсязі. 19.10.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що посилання представника відповідачки на те, що ним не долучено до матеріалів справи жодних доказів спричиненої матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки всі докази понесення позивачем матеріальної шкоди та моральної шкоди містяться у матеріалах кримінального провадження №12020115210000076 від 24.08.2020 року. Ухвалою суду від 22.03.2023 було витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію, щодо загального обсягу надходження коштів, перерахованих [PERSON] в період часу з жовтня 2019 року по червень 2020 року, включно. У відповідь на ухвалу суду АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію, відповідно до якої вбачається, що відсутні надходження коштів, перерахованих [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] в період часу з жовтня 2019 року по червень 2020 року, включно. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 10.05.2023 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідачки - адвокат Філоненко Я.В. у судовому засіданні щодо вимог позову категорично заперечували, надаючи пояснення посилалась на обставини викладені у поданому суду відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2015 року було розірвано. 05.03.2020 року відповідачкою на підставі договору оренди приміщення №050320 було передано [PERSON] в оренду два житлових приміщення, що складаються з шести кімнат та прилеглої ділянки за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою. За заявою [PERSON] з приводу даних подій було внесеного відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020115210000076 від 24.08.2020 року. Згідно вимог ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу до відповідачки про відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 173 237,00 грн., яка складається з коштів, які [PERSON] були за договором оренди перераховані [PERSON] у загальній сумі 104 000, 00 грн., з залогової суми при укладанні договору оренди у розмірі 50 000, 00 грн., а також з вартості Централі сигналізації Аякс у сумі 22 237,00 грн.. Відповідно до копії договору оренди приміщення №050320 від 05.03.2020 року, предметом договору є два житлових приміщення, які складаються з 6-ти кімнат і прилеглої ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , разом з предметами домашнього вжитку та меблями. Як вбачається з протоколу допиту свідка [PERSON] від 15.10.2020 року, свідок показала, що дійсно орендувала вищевказаний будинок та проживала у ньому до 12.06.2020, договір оренди був укладений між нею та відповідачкою [PERSON] 05.03.2020 року, після того, як вона дізналася, що власником орендованого приміщення є [PERSON] , то на його вимогу з`їхала з родиною. Разом з тим, з наданих позивачем у судовому засіданні пояснень вбачається, що у червні 2020 року йому стало відомо про проживання у будинку орендарів та вказав, що по червень орендарі платили відповідачці [PERSON] , а з липня вже платили [PERSON] .. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачка без відповідної правової підстави та без згоди позивача уклала договір оренди двох житлових приміщень, які складаються з 6-ти кімнат і прилеглої ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , разом з предметами домашнього вжитку та меблями не тільки на належну їй на праві власності частину нерухомого майна, а й на частину, що належить позивачу, а саме садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується умовами договору оренди. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди з тих підстав, що відповідно до договору оренди приміщення №050320 від 05.03.2020 року, відповідачкою було надано в оренду два житлових приміщення, які складаються з 6-ти кімнат і прилеглої ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , разом з предметами домашнього вжитку та меблями, а відтак суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених [PERSON] за договором оренди на користь [PERSON] коштів у розмірі 52 000,00 грн., тобто за оренду належної на праві власності позивачу частини нерухомого майна по [ADDRESS] . При цьому суд не погоджується з запереченнями представника відповідачки - адвоката Філоненко Я.В., що відповідачка не укладала вказаний договір і від її імені могла діяти будь-яка особа, оскільки сама [PERSON] не бачила [PERSON] і не спілкувалась з нею, з тих підстав, що належних та допустимих доказів, що спірний договір оренди був укладений не відповідачкою, а сторнньою особою від її імені, суду надано не було. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залогової суми у розмірі 50 000 грн., яка була сплачена [PERSON] , з тих підстав, що вказана сума за умовами договору підлягає поверненню орендарю за умови виконання умов договору. Як зазначив суду позивач, він при виїзді родини [PERSON] вказану суму останній не повертав, а відтак відсутні підстави для її відшкодування відповідачкою на користь позивача. Як вбачається з розрахунку вартості монтажу та пусконаладжувальних робіт по облаштуванню системи охоронної сигналізації за адресою КМ «Северинівка», вул. Г.Скоропадського, 3, вартість обладнання, матеріалів та робіт з ПДВ складає 22 237,00 грн.. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів, що підтверджували б вартість безпосередньо самої Централі сигналізації Аякс у розмірі 22 237,00 грн. окремо від складових вказаної сигналізації та монтажних робіт при її встановленні. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його пояснень, що вказана Централь сигналізації Аякс не є замінною та у випадку її вилучення, підлягає демонтажу вся система сигналізації, встановлена у будинку. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до виписки з Медичної картки стаціонарно хворого з 20.10.2021 по 03.11.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні корона вірусу COVID-19 у Київській клінічній лікарні №4 (а.с.16). Крім того, на підтвердження тимчасової непрацездатності позивачем будо долучено до матеріалів справи скриншоти лікарняних листів непрацездатності з 03.11.2021 по 02.12.2021. Як на підставу для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на той факт, що за період протягом якого позивач намагається поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. В наслідок чого, його організм послабився і він захворів на COVID-19 та був змушений купувати ліки при лікуванні корона вірусу у Київській клінічній лікарні №4, в якій позивач перебував на стаціонарі з 20.10.2021 по 03.11.2021. Всього було придбано ліків на суму 4 399, 72 грн.. Внаслідок протиправних дій відповідачки, позивачем були понесені значні моральні втрати, які позбавили його можливості реалізації свої звичок та бажань, які він міг би реалізувати. Враховуючи наявність психологічно-травмуючого фактору внаслідок неправомірних дій [PERSON] , позивач просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 104 399,72 грн.. Згідно частини 1 статті 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять достатньої необхідності доказів на доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та станом здоров`я позивача і перенесеними ним захворюваннями, а клопотання про призначення судової-психологічної експертизи позивачем не заявлялось, відтак суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про стягнення на його користь моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем до суду надано Договір №120223 про надання правової допомоги від 12.02.2023 року; копію Рахунку - Фактури (детальний опис робіт) від 31.03.2023 року; копію квитанції №9Т32-М8М5-НАКР-8ВА3 від 31.03.2023 року; копію Акту приймання наданих послуг за договором №120223 про надання правової допомоги від 12.02.2023 року. Водночас, представником відповідачки - адвокатом Філоненко Я.В. на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги надано суду Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних робіт; копію платіжної інструкції Р24А1517456924D4040 від 01.08.2023 року. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Розподіляючи витрати, понесені сторонами у справі на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані сторонами не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем та представником відповідачки розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., та з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., пропорційно до частки задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2 807,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial