Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

19.06.2023 року до суду звернувся представник АТ «Універсал Банк» Антіпова О.А. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові посилалися на те, що у жовтні 2017 року ПАТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Монобанк», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Монобанк». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Монобанк» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів від 21.06.2018 року по 15.08.2018 року (що діяли на час видачі платіжної картки [PERSON] ) опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення. Відповідно п.п.2.3 п.2 Розділу І Умов своїм підписом на Анкеті-Заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів, підпунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним. П.п.2.1 п.2 Розділу II Умов визначено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг "Монобанк". Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки. П.п.4.9 - На суму наданого Кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах. П.п.4.11 - Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в Мобільному додатку. Також п.п.4.15-4.19 п.4 Розділу II Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання Клієнтом за Договором. 4.15 - За порушення строків сплати Щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. 4.16 - У разі порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за Кредитом вважається простроченою (Істотне порушення Клієнтом зобов`язань). 15.08.2018 року [PERSON] підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У Відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.4.16 п.5 Розділу II Умов відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 27.01.2023 року направив Відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте Відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно п.4.18, 4.19 кредит став у формі «на вимогу». Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 25.04.2023 року становить 77383,65 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 77383,65 грн. На даний час відповідач продовжує користуватись карткою, ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Прохали стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Монобанк» від 15.08.2018 року у розмірі 77383,65 грн. станом на 25.04.2023 року; стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал банк» сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.; розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; у разі неявки в судове засідання розгляд справи провести без участі представника позивача; проти заочного розгляду справи не заперечують. 21.06.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 11.08.2023 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Шокарєва А.В. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що з позову вбачається, що позивач надав відповідачу кредитні кошти, а остання, в свою чергу, порушила свої зобов`язання з своєчасного надання грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості станом на 25.04.2023 року за Договором про надання банківських послуг «Монобанк» від 15.08.2018 року в розмірі 77383,65 грн. Позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач зверталась до нього з відповідною заявою про встановлення Кредитного ліміту, тому вважають позовні вимоги не доведеними. З наданих позивачем документів вбачається, що відповідач підписала з позивачем лише Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком банку. Позивачем разом з позовом не подані докази про перерахування кредитором на банківську карту відповідача кредитних коштів за кредитним договором. Позивачем жодними належними та допустимими доказами не надано підтвердження укладення між позивачем та відповідачем саме Кредитного договору, а також надання відповідачу кредитних коштів, у зв`язку із чим вважають позовну заяву недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилається на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Оскільки, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів розміщені за посиланням в інтернеті, та ті, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідач надає суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 7500 грн. згідно договору про надання правової допомоги. Прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; судові витрати стягнути з позивача. 24.08.2023 року до суду звернувся представник АТ «Універсал Банк» Антіпова О.А. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Щодо факту укладення кредитного договору та ознайомлення з Умовами і правилами обслуговування: Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» крім того, що надавались та були отримані відповідачем у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Умови опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення, що включають тарифи, паспорт споживчого кредиту Чорної картки «Монобанк». Згідно скріншоту з сайту вбачається, що правила в редакції від 21.06.2018 року були дійсні в період з 21.06.2018 року по 15.08.2018 року. Анкету-заяву клієнтом було підписано 15.08.2018 року, відповідно саме в цей період були дійсні правила в редакції від 21.06.2018 року, а отже відповідач на час підписання анкети-заяви не міг бути ознайомлений з іншими правилами. Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті Банку, то відповідач був ознайомлений саме з Умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви, тобто з Умовами та правилами в редакції від 21.06.2018 року. Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи, таким чином, з використанням власного пін-коду відповідач має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомлюватись. Слід врахувати саму специфіку договору «Монобанк», він не є договором ПАТ КБ «ПриватБанк», на судову практику якого посилається відповідач у своєму відзиві, оскільки проект «Монобанк» не є ідентичним кредитним карткам ПАТ КБ «ПриватБанк». Щодо твердження відповідача, що сторони не обумовили відповідальність за порушення умов договору: відповідно умов Договору відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100000 грн., з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних). Таким чином, підписавши анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що він ознайомлений з Умовами, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту. Крім того, звертають увагу на те що, позичальник неодноразово вносив кошти для погашення кредитної заборгованості, що в свою чергу є підтвердженням того, що позичальник погодився з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток (Монобанк), Тарифами, та визнав фактично заборгованість. Також, на підтвердження видачі платіжного інструменту та встановлення кредитного ліміту, Банк надає довідку про наявність рахунку, відповідно якої [PERSON] було видано платіжну карту [NUMBER] та довідку про розмір встановленого кредитного ліміту. Щодо попереднього розрахунку витрат на правову допомогу у розмірі 7500 грн.: звертають увагу на складність даної справи, тому стягнення з позивача 7500 грн. на оплату правової допомоги є неспівмірними та необгрунтованими. Відзив на позовну заяву складався з цитування норм законодавства, рішень по аналогічним справам та тексту позовної заяви. Крім того відзив на позов було подано з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 21.06.2023 року. Прохали позовну заяву задовольнити, відмовити у прийнятті відзиву на позов. 01.11.2023 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Шокарєва А.В. з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилалися на те, що позивачем не надано суду разом з позовною заявою належного розрахунку заборгованості та відповідного графіку його погашень, тому відповідач провівши власний розрахунок згідно виписки про рух коштів по картці від 24.07.2023 року встановила, що кожного місяця, починаючи з 01.06.2019 року позивачем здійснювались щомісячні списання коштів з карткового рахунку відповідача з призначенням платежу «Списання відсотків за...» на різні суми, а саме за період часу з 01.06.2019 року по 01.11.2022 року проведено безпідставне списання відсотків у загальному розмірі 44159,86 грн. Як вбачається з матеріалів справи: в анкеті-заяві від 15.08.2018 року [PERSON] просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 15.08.2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а тому підлягають визнанню неправомірними та безпідставними дії позивача щодо списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. Позивач не зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту у розмірі 70021 грн., а протиправно списував відсотки у розмірі 44159,86 грн. та взагалі не взяв до уваги сплачену заборгованість відповідачем у розмірі 11200 грн. за період з 30.11.2022 року по 26.06.2023 року, які були невраховані позивачем при розрахунку заборгованості при зверненні до суду, а також передчасно стягнутого судовий збір у розмірі 2684 грн., що є протиправною дією з боку позивача. Позивач зазначає згідно виписки по особовому рахунку з 15.08.2018 року по 25.04.2023 року, наданого з відповіддю на відзив, про списання штрафів та пені, а згідно виписки по картці від 24.07.2023 року позивач проводить списання відсотків на загальну суму 44159,86 грн, що також є неправомірним та безпідставним. Наприклад за травень 2019 року списано відсотки станом на 01.06.2019 у розмірі 133,82 грн. згідно виписки від 24.07.2023 року, а Позивач зазначає про погашення штрафів/пені у розмірі 133,82 грн. станом на 03.06.2019 року, що є незрозумілим для відповідача. Позивач протиправно нарахував та списав з відповідача відсотки за період з 01.06.2019 року по 01.11.2022 року у розмірі 44159,86 грн., при цьому у позовних вимогах просить суд стягнути заборгованість по тілу кредита у розмірі 77383,65 грн. без врахування стягнутих відсотків, які нараховувалися та списувалися ним неправомірно. З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 15.08.2018 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 77383,65 грн. за користування кредитом необхідно відмовити. 28.11.2023 року в судовому засіданні представник позивача Антіпова О.А. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. 28.11.2023 року в судовому засіданні представник відповідача: адвокат Шокарєва А.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, прохала відмовити у задоволенні позову. 28.11.2023 року відповідач в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши думки учасників справи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 05.07.2001 року, що підтверджується матеріалами справи. 15.08.2018 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в результаті чого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. До договору банком долучено Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 17.08.2023 року на ім`я [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] , тип рахунку: Чорна картка, валюта рахунку - [NUMBER] , статус картки - Активна, термін дії картки - 07/24. Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту від 17.08.2023 року на ім`я [PERSON] за договором від 15.08.2018 року за карткою № [NUMBER] розмір встановленого кредитного ліміту становив: 15.08.2018 року - 15000 грн., 17.05.2019 року - 20000 грн., 22.11.2019 року - 40000 грн., 02.12.2020 року - 60000 грн., 06.01.2022 року - 80000 грн., 26.02.2022 року - 70020,92 грн. Відповідно виписки по особовому рахунку за період з 15.08.2018 року по 25.04.2023 року [PERSON] користувалася кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувалася в магазинах, поповнювала картку через додаток, знімала готівку в банкоматі, здійснювала перекази грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтвердила свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 25.04.2023 року заборгованість [PERSON] складає 77383,65 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 77383,65 грн. Відповідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором та наданої відповідачем довідки про рух коштів по картці від 24.07.2023 року встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму у розмірі 11200 грн. Згідно наданої відповідачем довідки про рух коштів по картці від 24.07.2023 року встановлено, що позивачем за період з 01.06.2019 року по 01.11.2022 року нараховано та списано з рахунку відповідача відсотки у розмірі 44159,86 грн., також 29.05.2023 року позивачем нараховано та списано з рахунку відповідача судові витрати у розмірі 2684 грн. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій Постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Як встановлено судом, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 15.08.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по картковому рахунку. В свою чергу, [PERSON] допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість. У даній справі в анкеті-заяві від 15.08.2018 року [PERSON] прохала відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, однак строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивачем не пред`явлено. Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та в подальшому виписку по кредитному договору за період з 15.08.2018 року по 25.04.2023 року. Факт отримання відповідачем кредиту підтверджується випискою з рахунку відповідача, відповідно якої остання користувалася кредитними коштами, а тому заперечення відповідача щодо недоведеності укладення кредитного договору судом не приймаються. Як зазначалося вище, згідно наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 25.04.2023 року заборгованість [PERSON] складає 77383,65 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 77383,65 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у Постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму у розмірі 11200 грн., також банком за період з 01.06.2019 року по 01.11.2022 року нараховано та списано з рахунку відповідача відсотки у розмірі 44159,86 грн., а також списано судові витрати в сумі 2684 грн. Однак, оскільки [PERSON] не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором та їх розмір, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту 77383,65 грн. за рахунок добровільно сплачених коштів в сумі 11200 грн. та за рахунок протиправно нарахованих та списаних банком відсотків у розмірі 44159,86 грн., та за рахунок протиправно та передчасно нарахованих та списаних банком судових витрат у розмірі 2684 грн. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19). Таким чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає: 77383,65 грн. - 44159,86 грн. - 11200 грн. - 2684 грн. = 19339,79 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22, якою розглянуто аналогічну справу з приводу тих самих правовідносин. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1,5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 77383,65 грн. задоволено вимоги на суму 19339,79 грн., тобто на 24,99 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 670,73 грн. Крім того, у відзиві на позов відповідач посилалася на те, що попередній розрахунок витрат на правову допомогу складає 7500 грн. згідно договору про надання правової допомоги. Відповідно ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, після подання відповідачем доказів на підтвердження вказаних витрат за заявою відповідача суд може ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат.

Outcome: partial