Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з ним. Позов обґрунтовується тим, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.08.2019 у справі № 565/1208/19 укладений шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірваний. Також, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 у справі № 565/511/20 визначено місце проживання сина разом з відповідачем. З часу розірвання шлюбу він проживає окремо від відповідача та сина. Відповідач [PERSON] постійно перешкоджає йому у побаченнях із сином та не виконує рішення служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради щодо побачень з дитиною. В період проживання дитини з матір`ю, остання постійно залишає їхнього сина без нагляду та інших сторонніх осіб, що змушує його постійно здійснювати пошуки сина для побачення з ним. Зі слів сина, йому стало відомо, що під час проживання з матір`ю, остання постійно ображає його та б`є кулаком у живіт. Крім того, відповідач протягом 2021 2022 року виїжджала за межі України, де перебувала більше трьох тижнів, залишаючи сина на сторонніх для нього осіб. Відповідач [PERSON] в період з 30.05.22 до 20.06.22 без його дозволу виїхала разом із сином до м. Дубаї в [PERSON] . Після повернення сина з [PERSON] , його поведінка кардинально змінилась. Син став тривожним, закритим, дратівливим, постійно перебував у страху та почав виявляти агресію щодо відповідача, відмовляючись бути разом з нею. У зв`язку з цим він звернувся до практичного психолога [PERSON] . На прийомі у психолога [PERSON] повідомив, що перебуваючи у м. Дубай він зазнав сексуального насильства. Зокрема, невідомі йому особи показували статеві органи, плювали йому в обличчя, ображали та торкались статевими органами до обличчя сина та його рота. Зі слів сина, йому стало відомо про те, що відповідачу було відомо про такі дії, відносно сина, а після того як син заявив мамі про вчинення відносно нього описаних дій, остання його побила. Вважає, що подальше проживання дитини з матір`ю буде шкодити моральному та фізичному стану дитини, загрожувати його життю, а тому на підставі викладеного просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом з ним. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив в якому просить в задоволенні позовної заяви позивача [PERSON] відмовити за її безпідставністю. В обґрунтування відзиву вказує, що адресою місця проживання її та сина [PERSON] є квартира [ADDRESS] . Вона є власником цієї квартири та працює інженером на ВП «РАЕС». З моменту народження син [PERSON] постійно проживає разом з нею. 18.07.2022 вона надала позивачу дозвіл провести час з сином [PERSON] . Однак, позивач [PERSON] забрав сина проживати до себе, без її згоди. Після чого в добровільному порядку не відпускав дитину, не дозволяв їй бачитись з сином, чинив на дитину вплив, внаслідок чого син спілкувався з нею, даючи короткі відповіді «так» або «ні», не міг висловити у повній мірі свою думку. Вказала, що протягом спільного проживання з дитиною лише вона піклувалась про стан його здоров`я, забезпечувала навчальний процес. До 18.07.2022 постійно надавала позивачу можливість побачитись з сином, за першим його проханням, навіть коли син не хотів бачитись з ним. Останнім часом, коли син повертався від позивача, то був агресивним, знервований, мав напругу. Після цього син [PERSON] розповів їй, що він з позивачем постійно грають у військові комп`ютерні ігри. Підтвердила, що у період з 30.05.2022 до 20.06.2022 з сином [PERSON] відпочивала у м. Дубай в ОАЕ. Проте, вказала, що під час відпочинку не було жодного негативного моменту, лише позитивні емоції. Проте, 18.07.2022, коли позивач [PERSON] забрав сина, вперше після повернення з [PERSON] , то вигадав легенду про те, що син зазнав сексуального насильства. Проте такого факту не було. До цього виїжджала за кордон сама, оскільки в останній момент позивач [PERSON] відмовив їй у наданні дозволу на виїзд за кордон дитини. Не маючи змоги відмінити поїздку, вона залишила дитину під нагляд своєї матері та сестри. У цей період син [PERSON] також перебував з позивачем. Жодного випадку, який слугував би для розлучення з дитиною позивач не навів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У своїх поясненнях послались на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що з 09.09.2022 року син [PERSON] проживає з відповідачем. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] підтвердила, що з початку вересня 2022 року син [PERSON] проживає з нею. Також підтвердила, що протягом 2021-2022 року неодноразово виїжджала за кордон, де працювала перекладачем, оскільки має сертифікат перекладача. Представник виконавчого комітету Вараської міської ради як органу опіки та піклування Климук О.В., в останнє судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, їх представників та представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 серпня 2016 року Кузнецовським міським відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Рівненській області встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.09.2019 у справі № 565/1208/19, яке набрало законної сили 19.09.2019 підтверджується, що шлюб укладений між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 у справі № 565/511/20, яке набрало законної сили 21.07.2020, визначено місце проживання [PERSON] за місцем проживання відповідача [PERSON] , до досягнення ним 14 років. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Доводи позивача про те, що зазначене рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року є протиправним та на нього не можна посилатись у зв`язку з тим, що воно ухвалене без висновку органу опіки та піклування, а також за відсутності спору є безпідставними. За змістом правових позиції Верховного Суду, викладених у тому числі у постановах від 30.03.2021 (справа № 542/1428/18), від 22.03.2023 (справа № 757/13688/21-ц), визначене судом місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку у разі зміни відносин між батьками та виникнення інших істотних обставин. Зі змісту позовної заяви вбачається, що такими істотними обставинами, які дають підстави для зміни місця проживання дитини [PERSON] є залишення відповідачем дитини без нагляду на інших сторонніх осіб, заподіяння відповідачем та її матір`ю [PERSON] дитині тілесних ушкоджень, а також те, що дитина зазнала сексуального насильства під час відпочинку з відповідачем у м. Дубай, ОАЕ, у період з 30.05.2022 до 22.06.2022. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо залишення без нагляду дитини на інших сторонніх осіб. У позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] протягом 2021-2022 року виїжджала за межі України (на новорічні свята та в період з 14.02.2022 до 12.04.2022), де перебувала більше трьох тижнів, залишаючи при цьому сина на сторонніх для нього осіб. При цьому позивачем до суду не подано доказів на підтвердження таких обставин. Лише під час заслуховування думки дитини [PERSON] , останній повідомив, що під час відпочинку з мамою у м. Дубаї мама залишала його не надовго з двома чоловіками в готелі. Чоловік просто сидів у готелі, інколи виходив. Також, чоловік пропонував йому з`їсти яблуко і він його з`їв. Будь-яких доказів про те, що під час такого перебування з чоловіками малолітній [PERSON] зазнав психологічного чи фізичного насильства, або при цьому були порушені будь-які права чи інтереси до суду не надано. В судовому засіданні відповідач [PERSON] показала, що сина [PERSON] залишала у денну пору доби з власником апартаментів та його дружиною приблизно на 1,5 год у денну пору доби, з якими у неї склались довірливі відносини. З іншими особами його не залишала. Оцінивши встановлені обставини, суд доходить висновку, що залишення дитини на короткий проміжок часу з іншою особою (особами), з якою склались довірливі відносини, за умови, що дитина не зазнала фізичного чи психологічного насильства, не порушує права та інтереси дитини та не може бути підставою для зміни місця проживання такої дитини, визначеного рішенням суду. Щодо заподіяння відповідачем та її матір`ю [PERSON] дитині тілесних ушкоджень. Відповідно до копії листа Служби у справах дітей Виконавчого комітету Вараської міської ради від 17.10.2022 (а.с. 224 т.1), інформовано начальника Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про те, що 07.10.2022 в приміщенні служби у справах дітей [PERSON] повідомив працівникам, що 06.10.2022 зі слів сина [PERSON] стало відомо, що його била бабуся по лінії матері [PERSON] , показавши синці на ліктьових кістках обох рук. 11.10.2022 під час візиту в сім`ю [PERSON] , комісією проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , зі слів якого з`ясовано наступне. На запитання чи не б`ють тебе, [PERSON] відповів, що баба, а коли повідомив, що у садочку. Також хлопчик пояснив, що під час підготовки домашніх завдань він олівцем попав бабусі в око, при цьому посміхався, дивлячись на свою матір. Малолітнього [PERSON] оглянуто в присутності його матері [PERSON] та виявлено на ліктьових кістках обох рук синці, які за зовнішніми ознаками подібні на стискання пальцями обох рук. Ці обставини підтверджуються копіями досліджених у судовому засіданні копій актів служби у справах дітей від 07.10.2022 (а.с. 215 т. 1), від 11.10.2022 (а.с. 216 т.1), від 12.10.2022 (а.с. 217 т.1). Інших належних, достовірних та допустимих доказів заподіяння тілесних ушкоджень дитині [PERSON] до суду не надано. В той же час, відповідно до змісту копії акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 12.10.2022 (а.с. 218-219 т.1), малолітньому [PERSON] проживати у сім`ї матері [PERSON] безпечно. Таким чином, лист Служби у справах дітей від 17.10.2022 та Акт Служби у справах дітей від 12.10.2022 (а.с. 217 т.1) не є достатніми доказами для висновків про заподіяння таких тілесних ушкоджень та причин їх виникнення, а інші на підтвердження обставини заподіяння відповідачем та її матір`ю тілесних ушкоджень дитині [PERSON] в матеріалах справи відсутні достовірні докази. Отже, у суду відсутні підстави для зміни місця проживання дитини [PERSON] , у зв`язку з недоведеністю обставини заподіяння тілесних ушкоджень дитині. Щодо сексуального та фізичного насильства під час відпочинку у м. Дубай. Єдиними доказами того, що малолітній [PERSON] зазнав сексуального та фізичного насильства у м. Дубай, під час відпочинку у період з 30.05.2022 до 22.06.2022 є копія протоколу індивідуальної психологічної діагностики від 20.07.2022 (а.с. 94 т.1), протокол індивідуальної психологічної бесіди з дитиною від 20.07.2022 (а.с. 95 т.1), які складені практичним психологом [PERSON] , яка підтвердила обставини, викладені у зазначених документах, надаючи показання як свідок. Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що фактичні дані, викладені у вище зазначених документах та показаннях свідка [PERSON] походять від пояснень малолітнього [PERSON] . У той же час, допитаний як свідок [PERSON] у судовому засіданні не підтвердив обставин фізичного або сексуального насильства щодо нього під час відпочинку у м. Дубай. Крім того, на відеофайлах від 26.09.2022 на оптичному диску (а.с. 148 т.1), та від 22.06.2023 на оптичному диску (а.с. 77 т. 2), зафіксовані висловлювання малолітнього [PERSON] під час спілкування з позивачем та відповідачем, на яких він спростовує факти фізичного та сексуального насильства щодо нього. Крім того, суд враховує висновки експерта-психолога судового від 30.05.2023 (а.с. 103-141 т.2). Зокрема, у п. 13 вказаного висновку зазначено, що дитина [PERSON] може піддаватись впливу з боку одного з батьків, з ким вона проживає, у висловленні думки з приводу іншого з батьків, також того, з ким він бажає проживати далі. Викладені обставини дають підстави суду для висновку про недостатність доказів для встановлення фактів застосування сексуального та фізичного насильства щодо дитини [PERSON] під час його відпочинку у м. Дубай у період з 30.05.2022 до 22.06.2022. Таким чином, позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини, які дають підстави для зміни місця проживання дитини [PERSON] , визначеного рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 у справі № 565/511/20. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] слід відмовити повністю. До такого висновку суд дійшов, враховуючи в тому числі найкращі інтереси дитини, які випливають з наступних обставин. Позивач та відповідач не оспорюють обставину, що дитина [PERSON] до 18.07.2022 проживала разом з матір`ю [PERSON] , відповідачем у справі. З 18.07.2022 до 09.09.2022 проживала з батьком [PERSON] , а з 09.09.2022 до дня ухвалення рішення проживає з матір`ю. Висловлюючи свою думку малолітній [PERSON] пояснив, що любить маму, тата не любить. Хоче проживати з мамою. З ним займається мама. З татом не подобається гуляти. Весною їздив з мамою у м. Дубай, там відпочивали, їздили на море. На відпочинку було добре. Мама залишала його самого у кімнаті надовго. Коли приходила, то він ще не спав. Казала, що ходила на роботу. Один раз мама брала його на роботу та був у з нею у кабінеті. Мама залишала його в готелі з двома дядьками. Це було не надовго. Дядько просто сидів у готелі, інколи виходив. Пропонував йому з`їсти яблуко і він його з`їв. Про випадки, що хтось на нього плюнув не розказував для тата. Також був з мамою на яхті, де було ще близько 10 чоловіків і жінок. Там, мама залишила його одного і кімнаті, а сама кудись пішла. Куди саме не сказала. Раніше жив з татом, тому що той його забрав. Якби не забрав, то жив би з мамою. Зараз тато і мама часто сваряться. Починає сварки тато. Мама його не ображає. Інколи б`ється з мамою це ігри. За змістом висновку експерта-психолога судового від 30.05.2023 (а.с. 103-141 т.2), позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] можуть забезпечити виховання дитини [PERSON] . Останній боязнь до батьків не виявляє, але поведінка обох батьків, в контексті взаємних конфліктних стосунків, може викликати у дитину тривогу. Проте, постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02.05.2023 у справі № 565/551/23 (а.с. 75 т.2), яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28.07.2023 (а.с. 95 т.2), позивача [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини [PERSON] у присутності сина [PERSON] , внаслідок чого могла бути завдана психічному здоров`ю [PERSON] та малолітньому [PERSON] . Вказана обставина вказує на наявність підстав надати перевагу відповідачу [PERSON] для проживання малолітнього [PERSON] разом з нею. Оцінюючи відеозвукозаписи на оптичних дисках (а.с. 110 т.1, а.с. 148 т.1, а.с. 77 т.2), вбачається, що під час проживання з позивачем малолітній [PERSON] уникав спілкування з відповідачем. Проте, після зміни місця проживання, а саме коли перейшов жити до відповідача його думка змінилась і він уникає спілкування з позивачем. При цьому, прагнення позивача змусити дитину до спілкування, викликає ще більший супротив у дитини до такого спілкування. Крім того, відповідно до рішення Виконавчого комітету Вараської міської ради від 29.12.2022 № 488-РВ-22, затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання його батька [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Таким чином, дитина [PERSON] більше року\~проживає з\~матір`ю,\~має стійкі\~зв`язки у\~цьому середовищі,\~ бажає\~проживати з\~матір`ю.\~При передачі\~дитини на\~виховання батьку\~будуть порушені\~його стійкі,\~усталені зв`язки\~із оточенням,\~звичним до\~нього середовищем,\~що не\~відповідатиме найкращим\~інтересам малолітньої\~дитини. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що для збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі доцільним є залишити без змін місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , визначене рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020.

Outcome: dismissed