Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - відповідач) про закриття картрахунку до договору та припинення договору на отримання кредиту та просив суд закрити картрахунок до договору та припинити договір б/н на отримання кредиту у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжні картки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки на ім`я [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що 29 жовтня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н на отримання кредиту у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 06.12.2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованості по кредитному договору. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг термін дії катки вказаний на зовнішній стороні картки, та картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг картрахунок може бути закрито на підставі заяви Держателя, або Банк має право закрити Картрахунок, письмово повідомивши Держателя. Оскільки позивачу з відповідачем не вдалося дійти згоди на закриття Картрахунку, позивач був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року матеріали позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про закриття картрахунку до договору та припинення договору на отримання кредиту - передано для розгляду за підсудністю Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року цивільну справу 548/325/18-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про закриття картрахунку про договору, передано на розгляд Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року у цивільній справі № 548/325/18-ц відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 липня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач вважає позов необґрунтованим та безпідставним, заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що фактично рішення Хорольського районного суду Полтавської області по справі № 546/802/16 від 06.12.2016 року не виконане. У позові відсутні будь-які докази виконання рішення суду, жодних даних про погашення заборгованості не надано,а отже твердження позивача про погашення кредитних зобов`язань за договором в повному обсязі не базується на жодному доказі та фактично є припущенням. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №548/325/18-ц та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи у відсутність сторони позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників, на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Так, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року встановлено, що 29.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній 29.10.2007 року отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк "ПриватБанк", у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Крім того, вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] підтвердив свою згоду га те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, однак належним чином не виконував умови договору, у зв`язку з чим станом на 30.06.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 12598 грн. 65 коп. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору № б/н від 29.10.2007 року на загальну суму 12598 грн. 65 коп. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. Відповідно до п. 9.5 Умов надання банківських послуг: «Відповідний рахунок може бути закритий на підставі Заяви Держателя, або Банк має право закрити Картрахунок, письмово повідомивши Держателя. При цьому Держатель повинен, не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути Карту до Банку, після чого обслуговування Карти припиняється. Утримувач повинен погасити всі види заборгованостей перед Банком, у тому числі виниклі протягом 30 днів з моменту повернення Карти. Банк закриває Картрахунок у строк не раніше 30 днів з дня припинення обслуговування Карти"» Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає конанню з настанням цієї події. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, залежних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, документом який підтверджує погашення за кредитним договором в повному обсязі є Довідка Банку про погашення кредитного договору. Крім того, в матеріалах справи міститься постанова старшого державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Сальнік Оксани Володимирівни про повернення виконавчого документа від 26 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 54727459. Оскільки Позивачем не надано жодної довідки про погашення кредитного договору, жодних платіжних документів про сплату заборгованості в розмірі який був визначений виконавчими документами, а отже твердження позивача про погашення кредитних зобов`язань за договором в повному обсязі не базується на жодному доказі та фактично є припущенням. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з чч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про закриття картрахунку до договору та припинення договору на отримання кредиту, відсутні. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed