Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

31.08.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №0023832-СССр1_03330 від 03.12.2013 року про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, станом на 28.06.2023 року у розмірі 30759,05 грн., з яких: сума несанкціонованого овердрафту в сумі 5759,05 грн., сума простроченого кредитного ліміту 25000,00 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.12.2023 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та [PERSON] було укладено договір №0023832-СССр1_03330 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, згідно умов якого, боржнику було відкрито поточний рахунок в гривні, випущено та надано платіжну картку для її подальшого використання, та надано кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картку для здійснення платежів у розмірі 25000,00 грн. строком до 31.12.2014 року. Відповідно до п. 2 договору відповідач зобов`язався сплатити банку за користування кредитом проценти у порядку визначеному правилами та або чинними тарифами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 30% річних за використання кредиту на покупки та 38% річних за використання кредиту, окрім як на покупки як передбачено договором та правилами. Вказував, що за умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання повернути банку в повному обсязі кредит, повністю разом з усіма нарахованими процентами у визначений в договорі строк. Сторони дійшли згоди, що за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах та на той самий строк без укладання договору про внесення змін до цього договору у порядку, встановленому правилами. Позивач зазначив у позові, що починаючи з 21.07.2022 року відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та систематично порушує умови договору, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою рахунку. Так, станом на 28.06.2023 року заборгованість відповідача за договором складає 30759,05 грн., з яких: сума несанкціонованого овердрафту в сумі 5759,05 грн., сума простроченого кредитного ліміту 25000,00 грн.. Оскільки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, встановлені договором, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міст Одеси від 13.09.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 27.11.2023 року сторони по справі не з`явились. Однак, 09.10.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного рішення суду представник не заперечує. Стосовно неявки відповідача по справі, суд зазначає наступне. Частиною 6\~статті 187\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання зазначеної вимоги, судом було отримано відповідь з відповідного відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання, яка повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомив, як і не надав відзив на позовну заяву. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ АБ «Південний» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2023 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та [PERSON] було укладено договір №0023832-СССр1_03330 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту. АТ» ПІРЕУС БАНК МКБ» є правонаступником ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ». Відповідно до п. 1 договору, Банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, випускає та надає клієнту платіжну картку для її подальшого використання клієнтом в порядку та на умовах викладених в договорі Правилах та чинних тарифах. Банк надає клієнту кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок для здійснення платежів клієнта у розмірі 25000,00 грн. Кошти кредиту згідно з договором можуть бути використані в цілях безготівкових розрахунків, отримання готівки та сплати процентів, комісій та штрафних санкцій на користь банку. Пунктом 2 договору визначено, що [PERSON] зобов`язався сплатити банку за користування кредитом проценти у порядку визначеному правилами та або чинними тарифами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 23,88% річних за фактичний час користування кредитом в період з дати відкриття рахунку до 31.12.2014 року. Після спливу вищевказаного строку розмір процентної ставки встановлюється на рівні 30 % річних за використання кредиту на покупки та 38% річних за використання кредиту, окрім як на покупки як передбачено договором та правилами. Пунктом 3 договору передбачено, що відповідач взяв на себе зобов`язання повернути банку в повному обсязі кредит, повністю разом з усіма нарахованими процентами не пізніше 03.12.2014року. Сторони дійшли згоди, що за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах, що діють з 31.12.2014 року, на той самий строк без укладання договору про внесення змін до цього договору у порядку, встановленому правилами. До кредитного договору позивач додав паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, у якому визначено, зокрема, строк кредитування, суму кредитного ліміту та процентну ставку, а також відповідальність за порушення умов кредитного договору та інші умови. Крім того, розписками підтверджується, що відповідач 08.01.2014 року отримав платіжну карту, з правилами користування карткою ознайомився та зобов`язався їх виконувати. Додатково, відповідачем 03.12.2013 року було заповнено картки із зразками підпису, на підтвердження вчиненого ним підпису у кредитному договорі та додатках до нього. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. У відповідності до наданої до суду виписки по рахунку - кредитній картці, відкриті на ім`я [PERSON] , в останнього станом на 28.06.2023 року наявна заборгованість в загальній сумі 30759,05 грн., з яких: сума несанкціонованого овердрафту в сумі 5759,05 грн., сума простроченого кредитного ліміту 25000,00 грн. 03.07.2023 року Банк направив відповідачу по справі вимогу про повернення кредиту, згідно якої останньому було надано тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги для повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та комісії за користування кредитом. Однак дана вимога залишилася без реагування і відповіді. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за договором №0023832-СССр1_03330 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту від 03.12.2013 року виконав у повному обсязі, відкривши на ім`я відповідача поточний рахунок, з кредитною лінією у розмірі 25000,00 грн., на визначених у договорі умовах. У відповідності до наданої до суду виписки по рахунку - кредитній картці, відкриті на ім`я [PERSON] , підтверджується використання відповідачем кредитної лінії та виникнення заявленої до стягнення суми заборгованості. Подана до суду виписка по рахунку містить усі необхідні реквізити та належить до первинних документів бухгалтерського обліку у відповідності до положень ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за наслідком чого приймається судом як належний доказ. Поряд з цим, судом приймається, що відповідачем в супереч положенням ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження сплати вищевказаної заборгованості, доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, або доказів в спростування викладених позивачем підстав та вимог. Також з поданих до суду доказів, судом встановлено, що позивачем вчинено усі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Отже, через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №0023832-СССр1_03330 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту від 03.12.2013 року, станом на 28.06.2023 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» у заявленому до стягнення розмірі в загальній сумі 30759,05 грн. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного в цілому, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №0023832-СССр1_03330 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту від 03.12.2013 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.ч.\~1-2\~ст.\~141\~ЦПК\~України\~судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі вищевикладена

Outcome: approved