Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обгрунтовано тим, що 01 лютого 2012 року він з відповідачем уклав шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис №02. Від сумісного проживання сторонни мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння у сімейних стосунках, що призвело до постійних сварок та фактичного припинення шлюбних відносин. Між ними втрачено почуття любові, взаємоповаги та взаєморозуміння один до одного. З 2021 року разом не проживають. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки сім`ї фактично немає, на примирення не згоден. Також зазначає, що після розірвання шлюбу бажає, щоб його донька [PERSON] залишився проживати разом з ним, оскільки донька вже тривалий час проживає з ним, відповідач утриманням та вихованням дитини не займається, тому після розірвання шлюбу він готовий самостійно виховувати малолітню доньку. Спір про місце проживання дитини відсутній. Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем та після розірвання шлюбу залишити малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні та проживанні разом з батьком [PERSON] та стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.15). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, пояснивши, що відповідачка у 2021 році поїхала закордон і не з`являлася до цього часу, до дитини не приїздила та не спілкувалася з нею. Він не чинив жодних перешкод у спілкуванні матері з донькою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо розірвання шлюбу, однак заперечувала щодо залишення проживання доньки з батьком, пояснивиши, що в неї не було можливості приїхати додому напротязі цих двох років, однак з дитиною постійно спілкувалася в телефонному режимі, надавала кошти на утримання дитини. Має намір забрати дитину з собою закордон. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] \~зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області 01 лютого 2012 року, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 15.12.2022 року Хотинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) (а.с.6). Від сумісного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 23.02.2012 року, виданим Виконавчим комітетом Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.7). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Згідно ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що причини, які побудили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу є обґрунтованими, так як сторони сімейні відносини не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї неможливо. Суд вважає, що сторони втратили відчуття любові і поваги один до одного, не підтримують подружніх відносин. Примирення між сторонами неможливо, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб на підставі\~ст.112 СК України\~- розірванню. Щодо вимоги позивача про залишення проживання малолітньої доньки з батьком та на його самостійному вихованні, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження-матеріально-побутових умов сім`ї позивача (а.с.9). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вирішуючи вимоги позивача про залишення проживати, після розірвання шлюбу, неповнолітньої дитини разом з батьком, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме, до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Статтею 160 СК України\~визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України, в свою чергу, врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини в разі наявності спору між батьками. Так, відповідно до ч.1\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас під час розгляду цієї справи не вирішується питання про визначення місця проживання дитини, оскільки така вимога позивачем не ставилась, а лише заявлено вимогу про залишення проживання дитини з батьком. Зважаючи на те, що суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу лише за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, та враховуючи, що відповідач по справі висловила заперечення щодо залишення малолітньої доньки проживати разом з батьком після розірвання шлюбу, що свідчить про наявність спору між сторонами з цього питання та враховуючи те, що долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу, то суд вважає необхідним відмовити позивачу\~\~у задоволенні вимоги щодо\~\~залишення проживання дитини з батьком. При цьому сторонам слід роз`яснити, що у разі виникнення між ними спору щодо місця проживання малолітньої дитини, вони мають право звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція №82 від 25 серпня 2023 року) (а.с.3).

Outcome: partial