Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" звернулася до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ГРАВЕ Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою. Позов мотивує тим, що 31.07.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспотним засобом "Toyota", д.н.з. [NUMBER] скоїв зіткнення з транспортним засобом "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] було застраховано за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №57431а1згла, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відкшодування. Відповідно до постанови Франківського районного суду м.Львова у справі №465/6220/21 від 17.09.2021 року [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП. АТ "СК "АРКС" здійснила виплату у розмірі 58877,99 грн. Вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР5328661 у ПрАТ "СК "Граве Україна", то остання відшкодувала страхове відшкодування в розмірі 26598,29 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 32279,70 грн. Враховую вищевикладене, просить стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 32279,70 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання у справі не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судові засідання не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не скеровував. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі змісту ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , 31.07.2021 року о 12:30 год. у м. Львів по вул. Тимошенків, буд.2б, керуючи транспортним засобом "Toyota", д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності, здійснив зіткнення з автомобілем "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] , який був позаду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається із договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №57431а1згла від 03.06.2021 року автомобіль марки "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПАТ «СК «АРКС». Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч.3 п.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до заяви про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу зафіксовано інформацію щодо події, яка відбулась 31.07.2021 року. Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Toyota", д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.07.2021 року, була застрована у ПрАТ "СК "ГРАВЕ Україна" на підставі полісу №АР5328661. Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 02.08.2021 року зафіксовано характер пошкоджень автомобіля "Mercedes-Benz", д.н.з. [NUMBER] , загальна сума вартості робіт якого відповідно до ремонтної калькуляції №1.003.21.0 від 10.08.2021 року становить 58877,99 грн. 03.12.2021 року ПАТ «СК «АРКС» після звернення до страхової компанії відповідача ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» отримало страхову виплату в розмірі 26598,29 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), про що стверджує позивач у позові та підтверджується платіжним дорученням №1203109375 від 03.12.2021 року. Оскільки за умовами договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі страхового акту № ARX2858243 від 14.08.2021 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» було здійснено сплату суми страхового відшкодування ФОП [PERSON] в розмірі 46376,99 грн. на підставі рахунку ФОП [PERSON] на оплату №184 від 04.08.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №809125 від 16.08.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем, як страховиком було виконано свій обов`язок за договором страхування та здійснено виплату в межах суми страхового відшкодування. Окрім цього, відповідно до п.28.28 Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №57431а1згла від 03.06.2021 року у випадку сплати страхового платежу за договором частинами згідно з розділом 17 договору страховик має право здійснити страхове відшкодування за вирахуванням різниці між повним страховим платежем за договором, вказаним в розділі 13 договору, та фактично сплаченим за договором страховим платежем. З наданого позивачем страхового акту № ARX2858243 від 14.08.2021 року вбачається, що сума взаємозаліку по несплачених платежах - утримана сума становить 12501,00 грн. Відтак, з наданих позивачем в ході розгляду справи доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, тому вони приймаються судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. У постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 року у № 911/482/17, від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18 викладено висновок, згідно з яким, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Отже, наявність рахунків та платіжного доручення є достатніми доказами здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Враховуючи, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на проводився ремонт автомобіля та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю чи майну третьої особи. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постановах №490/898/16-ц від 01 серпня 2019 року, №489/1356/16-ц від 17 жовтня 2019 року, №212/2534/1 б-ц від 13 листопада 2019 року зазначив, що згідно положень закону страховик не відшкодовує втрату товарного вигляду автомобіля. Зазначені збитки повинен відшкодовувати саме винуватець у ДТП. При цьому, слід також врахувати позицію Верховного Суду викладену в рішенні від 24 червня 2019 року у справі №562/2018/16-ц, де суд зазначив, що, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-49цс14 та від 16 грудня 2015 року у справі №6-760цс15. З огляду на зазначене, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, в розмірі 32279,70 грн. (58877,99 грн. - 26598,29 грн.), оскільки, як встановлено з постанови Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2021 року відповідача [PERSON] , який на момент вчинення ДТП на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом"Toyota", д.н.з. [NUMBER] , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved