Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

В жовтні 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Як на підставу позовних вимог вказала, що є наймачем кв. [ADDRESS] на підставі договору найму в будинках державного і комунального житлового фонду від 20.07.2023 № 70. У вказаній квартирі зареєстровані, крім позивача, її дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] , син [PERSON] , який є відповідачем у справі. З 2008 року відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, власних речей в квартирі не має та нею не цікавиться. Відповідач фактично проживає та працює в м. Києві, більше десяти років будь-яких відносин зі своєю родиною не підтримує. Між тим реєстрація відповідача за вказаною адресою створює труднощі позивачу. Зокрема вона не має можливості оформити субсидію, несе додаткові витрати по оплат комунальних послуг, не має можливості скористатись правом на приватизацію квартири. На переконання позивача, відповідно до ст. 71 ЖК України наведені обставини є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 01.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника 22.11.2023 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу акту від 30.08.2023, яке судом задоволено. Відповідач [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно договору № 70 найму жита в будинках державного і комунального житлового фонду від 20.07.2023, укладеного між КЖЕП Центрального району м. Миколаєва (наймодавець) та [PERSON] , яка є наймачем згідно ордеру на житлове приміщення № 2005 серія 047445, вид. 25.12.1997 на підставі рішення ВК Миколаївської міськради народних депутатів № 762 від 09.12.1997, наймодавець надає наймачу та членам його сімї ( [PERSON] наймач, [PERSON] син, [PERSON] дочка, [PERSON] онук, [PERSON] онук) у безстрокове користування житло однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19 - 22). Відповідач у справі є сином позивача (а.с. 18) і згідно позовної заяви добровільно залишив місце своєї реєстрації у 2008 році. Згідно відомостей, розміщених в мережі інтернет (профіль [PERSON] в соціальній мережі), відповідач проживає в м. Києві (а.с. 36). Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва № 16.27-353234 від 30.10.2023 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 40). Актом про\~непроживання особи\~за місцем\~реєстрації від 30.08.2023 підтверджується, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з серпня 2008 року (а.с. 23,49). Згідно ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~частини першої\~статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням, у разі користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського фонду, регулюються статтями 71, 72 ЖК України. Згідно статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/5887/17 від 27.08.2021 аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин не проживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач [PERSON] , який є сином позивача, у квартирі [ADDRESS] не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачу як наймачу квартири здійснювати права і нести обов`язки щодо вказаної квартири, передбачені статтею 68 ЖК України, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідачу встановлено інвалідність ІІ групи, у відповідності до п. 9 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. За таких обставин на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: approved