Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

22 вересня 2022 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області (далі: позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі: відповідач) про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до актового запису про народження № 63 від 05.04.2022 року, виконаного Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , є переміщеною особою. Перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до частини 1 статті 135 СК України. З викладених підстав вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина фактично перебуває поза сімейним оточенням, перебуває тривалий час в медичному закладі. Мати відсторонилась від сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутнє. Дані обставини свідчать про нехтування матір`ю потреб малолітнього [PERSON] на сімейне виховання та батьківську турботу і любов, що дає підстави, на думку позивача, позбавити мати батьківських прав та стягнути з неї аліменти. Належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання сторони не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та ухвалити заочне рішення. Відповідач причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до актового запису про народження № 63 від 05.04.2022 року виконаного Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , є переміщеною особою. Перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (довідка від 21.11.2017 року № 6326024512), фактичне місце її проживання визначене за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Дитина народилась у КНП «Міський перинатальний центр». З початком прямого й опосередкованого застосування рф збройної сили проти суверенітету і територіальної цілісності України шляхом широкомасштабного вторгнення та потрапляння міста Харкова у вир військових дій, малолітній [PERSON] був переведений до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №16» ХМР, де і перебуває по теперішній час. Мати дитини, [PERSON] , проживала у на пів зруйнованому будинку, який займала з особами ромського походження. Приміщення не було придатне для проживання, оскільки відсутні будь-які комунальні комунікації. У будинку відсутні вікна, фактично зруйнований дах. Ще напередодні війни, [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та повідомила, що у неї відсутній паспорт тому провести реєстрацію народження дитини в органах ДРАЦС вона не може. Також [PERSON] повідомила, що не збирається забирати дитину, так як не має умов для проживання, фінансової можливості утримувати сина та надавати йому необхідну медичну допомогу відповідно до його стану здоров`я. Реєстрація народження малолітнього в органах ДРАЦС проведена співробітником Служби у справах дітей по Шевченківському району м. Харкова. Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та його матеріальному утриманні. За час перебування хлопчика у медичному закладі не проявила ініціативи його забрати додому і не надала жодних пояснень щодо вирішення подальшої долі дитини. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року № 1095/1239 адміністрацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №16» ХМР 16.06.2022 року складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, враховуючи що [PERSON] не забрала [PERSON] із закладу охорони здоров`я і дитина залишилась без батьківського піклування. За інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №16» ХМР за час перебування дитини у закладі, [PERSON] долею сина не цікавилась, не відвідувала його та не надавала ніякої допомоги. Оскільки під час вагітності, [PERSON] , не перебувала під медичним спостереженням, малолітній [PERSON] при народженні отримав від матері проблеми здоров`я: ураження плоду обумовлене вживанням матір`ю наркотичних речовин (P04.4), контакт з хворим або можливість зараження вірусним гепатитом (Z20.5), контакт з хворим або можливість зараження вірусним імунодефіцитом людини (ВІЛ) (Z20.6). [PERSON] ніде не працює, постійного матеріального доходу не має. Відносно [PERSON] у Дзержинському районному суді м. Харкова розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018220480003879 від 09.10.2018 року у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України. [PERSON] відповідно рішення Костянтинівського міськрайсуду Донецької області (справа № 233/2849/17, провадження № 2/233/1985/2017 від 07.06.2017 року) позбавлена батьківських прав відносно свого старшого сина [PERSON] , [INFO] . З викладених підстав вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина фактично перебуває поза сімейним оточенням, перебуває тривалий час в медичному закладі. Мати відсторонилась від сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутнє. Дані обставини свідчать про нехтування матір`ю потреб малолітнього [PERSON] на сімейне виховання та батьківську турботу і любов. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 1 частини 1 статі 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, п.16, п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з сином. Позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 вересня 2022 року. В силу п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1073, 60 грн. за вимогу про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, а всього по 2147,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved