Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, КП КМП «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», приватний нотаріус Камянського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., [PERSON] , про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод користування. У своєму позові позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.03.2023р., просить суд: -визнати недійсним договір дарування, серія та номер: НАС720719, ресстр.№926, виданий 18.11.2015 укладений між [PERSON] та [PERSON] багатофункціонального приміщення (вбудованого приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104) та припинити право власності [PERSON] на багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104). -скасувати рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 26256648 від 18.11.2015 прийняте приватним нотаріусом Моісєєнко Денисом Олександровичем, Кам?янський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. запис про право власності №12107064 від 18.11.2015, а також державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 12107064) за [PERSON] , на багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104). -скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер: 16478474 від 15.10.2014 прийняте [PERSON] , працівником Дніпродзержинського міського управління юстиції, Дніпропетровська обл. та державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 7333278) за [PERSON] на багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104). -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55899582 від 23.12.2020 року, прийнятого приватним нотаріусом Кам?янського нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим Вячеславом Олександровичем, на підставі договору дарування, серія та номер: 2054, виданий 23.12.2020 видавник [PERSON] за [PERSON] магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] . -зобов`язати [PERSON] звільнити приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] , приміщення 08 для подальшого вільного користування співмешканцями під`їздів №3 та №4 будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень до позову, позивач зазначила, що будинок [ADDRESS] - є багатоквартирним будинком. В цьому будинку розташоване багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) загальною площею 244,7 кв.м., яке складається з приміщень 08-1- 08-5, І, що знаходиться у будинку [ADDRESS] , яке до посягання на нього деяких учасників цієї справи було спільною сумісною власністю володільців будинку [ADDRESS] . Це підвальне приміщення загального користування. Однак, внаслідок протиправних дій за участю відповідачів та третіх осіб, приміщення загального користування вибуло із власності співвласників багатоквартирного будинку, що встановлено рішенням судом. Так, згідно з випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227362058 від 08.10.2020, наразі, право власності на дане приміщення оформлене за [PERSON] на підставі договору дарування НАС720719, реєстраційний №926 від 18.11.2015. Згідно того ж витягу, попереднім власником на дане приміщення була [PERSON] , право власності на яке, вона отримала на підставі мирової угоди, затвердженою ухвалою суду від 28.07.2014 по справі №208/5492/14. Дана мирова угода укладалась між [PERSON] і [PERSON] , відповідно до якої приміщення за адресою: [ADDRESS] , відчужене [PERSON] . Право власності в перше, на зазначене приміщення було зареєстроване рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 16478474, 15.10.2014, Дніпродзержинським міським управління юстиції, Дніпропетровської області. Однак 30.05.2016 зазначена юридична особа припинена і не може бути третьою особою у справі. Однак, з виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не вбачається на підставі яких документів право власності на вищезазначене приміщення набув перший «так званий» власник - [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 ухвалу про затвердження мирової угоди було скасовано, а справу №208/5492/14 було направлено на новий розгляд до першої інстанції, як раз саме з причин відсутності набуття права власності попереднім власником за цим приміщенням, яке у подальшому було набуто відповідачем [PERSON] . На підтвердження вказаного Дніпровським апеляційним судом було встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно - багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №8) загальною площею 244,7 кв.м., яке складається з приміщень 08-1 - 08-05, І, що знаходиться у будинку [ADDRESS] ?янське у матеріалах справи взагалі відсутні. Крім того, суд встановив, що вищевказане приміщення є підвальним приміщенням загального користування та спільною сумісною власністю власників квартир будинку [ADDRESS] ?янське. Зазначив, що Конституційним судом у рішенні по справі № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року надано роз`яснення щодо порядку передачі допоміжних приміщень у власність. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир або кімнат у квартирах. Власники неприватизованих квартир є співвласниками цих допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Не зважаючи на це, [PERSON] продовжувала обмежувати доступ до вищевказаного приміщення, намагається зробити у приміщенні реконструкцію. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55899582 від 23.12.2020 року, прийнятого приватним нотаріусом Кам?янського нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим Вячеславом Олександровичем, на підставі договору дарування, серія та номер: 2054, виданий 23.12.2020 видавник [PERSON] передано [PERSON] під назвою магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 08), розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тобто вбачається, що під час розгляду справи №208/7053/20 [PERSON] здійснила відчуження спірного майна [PERSON] за договором дарування серія та номер: 2054, виданий 23.12.2020 видавник [PERSON] . [PERSON] як новий власник приміщення спільної власності також продовжує обмежувати доступ до вищевказаного приміщення, робить у приміщенні реконструкцію, здає в оренду вказане вище приміщення. [PERSON] зазначає, що виражає не тільки своє, а консолідоване рішення співвласників будинку [ADDRESS] . Вважає, що багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) загальною площею 244,7 кв.м., яке складається з приміщень 08-1- 08-5, І, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - є допоміжним, підвальним приміщенням загального користування та має бути повернуто у користування співмешканців будинку. Позивач зазначає, що оскільки, приміщення за адресою: [ADDRESS] , знаходиться багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) загальною площею 244,7 кв.м., яке складається з приміщень 08-1- 08-5, І - є приміщенням загального користування, є спільним майном багатоквартирного будинку, а тому не могло бути відчужене та підлягає звільненню від будь-яких осіб, а доступ мешканців будинку має бути поновлено. Тим паче, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 ухвалу про затвердження мирової угоди, якою спірне приміщення було передано від [PERSON] до [PERSON] - скасовано, що фактично робить наступні відчуження приміщення такими, що не відповідають закону. Отже, враховуючи все вищевикладене, подальший перехід права власності на приміщення за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) загальною площею 244,7 кв.м., яке складається з приміщень 08-1- 08-5, І - є незаконним, а зареєстровані права власності на таке приміщення підлягають скасуванню. В уточненій позовній заяві представник позивача посилається на правові норми ст.ст. 215, 216, 321, 382, 388, 391, 393 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.66 Закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] з позовною заявою не згодна, вважає її неправомірною і необґрунтованою з наступних підстав: 1. Договір дарування від 18.11.2015 року було укладено між [PERSON] і [PERSON] з дотриманням вимог чинного станом на час його укладення цивільного законодавства. Будь-які підстави для визнання його недійсним відсутні. [PERSON] є законним власником та добросовісним набувачем багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення [ADDRESS] . 2. [PERSON] не надано ніяких доказів у підтвердження її необґрунтованих тверджень про те, що нібито багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) у будинку [ADDRESS] є підвальним приміщенням загального користування. Дніпровським апеляційним судом під час розгляду справи №208/5492/14 також цей факт встановлено не було. 3. [PERSON] не надано ніяких доказів створення відповідачами будь-яких перешкод у користуванні нею приміщеннями загального користування. 4. Станом на час подання [PERSON] позову до суду спливла позовна давність за її позовними вимогами, у зв`язку з чим представник відповідача просить суд застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність. 5. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що виражає консолідоване рішення співвласників будинку [ADDRESS] . Між тим, вона всупереч вимогам ст.ст. 53, 175, 177 ЦПК України не зазначила їх у позові як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та не додала до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості всіх відповідачів і третіх осіб. 6. Вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і не підсудні Заводському районному суду м.Дніпродзержинська. Вимога про виселення [PERSON] з багатофункціонального приміщення є безпідставною та нічим не обґрунтована. В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на правові норми ст.ст. 203, 204, 215, 256, 257, 261, 267, 328, 334, 626, 717 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача обґрунтовує свою позицію наступним: 1. відсутність предмета спору та правових підстав для звернення [PERSON] до суду із даним позовом. Оскільки належними доказами підтверджується обставина справи щодо належності [PERSON] спірного нерухомого майна, починаючи з 28.03.2000р. та відкрите, безперервне володіння та користування даним об`єктом у період часу з 2000 року та 2014 року - є договори оренди про використання даного нерухомого майна у підприємницькій діяльності. Будь-які права і інтереси позивачки не порушено, позов має мету втручання у вільне користування відповідачкою своїм майном, а відсутність порушень прав та інтересу позивачки, підставою для відмови у позові 2. відсутність у позивачки повноважень представляти інтереси інших власників житлового будинку [ADDRESS] . 3. пропуск позивачем строків позовної давності звернення до суду, оскільки як вбачається із паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] у період часу з 12.06.2014 р. і є власницею даної квартири на підставі Договору дарування з 03.06.2014 р., а тому знала або повинна була знати, принаймні з червня 2014 року про наявність даного приміщення та його використання у підприємницькій діяльності. Той факт, що реконструкція вбудованого приміщення було розпочата у 2019 році не може слугувати обґрунтованою підставою стверджувати про обізнаність (часу з якого вона дізналася про нібито порушення своїх прав) позивачки із правовим режимом об`єкта нерухомого майна. Отже, позивачка пропустила строк позовної давності звернення до суду із даним позовом, що є підставою для відмови у позові. Просить суд застосувати до спірних правовідносин правові наслідки спливу строку позовної давності. В своєму відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача посилається на правові норми ст.ст. 316, 317, 319, 328, 387, 388 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] , підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, відповідях на відзиви відповідачів, запереченнях на пояснення, відповіді на відзив на уточнену позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов, у поясненнях щодо обставин справи, у відзиві на уточнену позовну заяву. Просив суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Також надала суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з`явились, представник відповідача надав суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просив суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП КМП «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О. не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. ІІ. Процесуальні дії по справі. 25 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 25 листопада 2020 року ухвалою суду в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 26 січня 2021 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 08 лютого 2021 року ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] . 08 лютого 2021 року ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. 10 березня 2021 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. 13 квітня 2021 року ухвалою суду залучено в якості співвідповідача [PERSON] . 20 травня 2021 року ухвалою суду заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково. 28 липня 2021 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі відмовлено. 15 лютого 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. 08 червня 2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. 14 липня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 14 липня 2023 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 20 липня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON] , третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , відповідно до договору дарування квартири від 03.06.2014 року (а.с.19-20 Т.1). Відповідно до листа вих.№1080/1 голови комісії з припинення Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 12.10.2021 року вбачається, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташоване за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2000, виданого виконавчим комітетом Заводської районної ради (а.с.144 Т.2). В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08 від 28.03.2000 року, видане виконавчим комітетом Заводської районної ради, яке посвідчує, що об`єкт в цілому, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Заводської районної ради №512/2 від 10.12.1999р. та акту прийому в експлуатацію затвердженого рішенням виконкому Заводської районної ради (а.с.145 Т.2). Згідно листа представника [PERSON] - [PERSON] у [PERSON] не збереглися належним чином завірені копії Свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення № 08, за адресою: [ADDRESS] , видане на підставі рішення виконавчого комітету Заводської районної ради № 512/2 від 10.12.1999 року та акту прийому в експлуатацію, рішення виконавчого комітету Заводської районної ради № 512/2 від 10.12.1999 року, технічний паспорт на приміщення, проектна документація - за давністю років та відчуженням даного об`єкта нерухомого майна до третіх осіб (а.с.27 Т.3). 28 липня 2014 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/5492/14-ц затверджено мирову угоду, укладену 28.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] . За мировою угодою: визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості - багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення № 08) загальною площею 244,7 квадратних метри, яке складається з приміщень 08-1- 08-5, І, що знаходяться у будинку [ADDRESS] з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації; зобов`язано [PERSON] передати всю правовстановлюючу та технічну документацію на вищезазначене нерухоме майно Позивачу (а.с. 7-8, 76-77 Т.1). Згідно витягу №28101626 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.10.2014 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна: багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104), що розташоване за адресою: [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] . Підстава виникнення права власності: мирова угода, затверджена ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.07.2014 року по справі №208/5492/14. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16478474 від 15.10.2014 р.. Номер запису про право власності 7333278 (а.с. 75-76 Т.1). В матеріалах справи міститься копія договору оренди багатофункціонального нежитлового приміщення від 01 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] (Орендодавець) та ФОП [PERSON] (Орендар), відповідно до умов якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування належне йому на праві власності майно, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування таке майно, а саме багатофункціональне нежитлове приміщення, що визначене у цьому Договорі. Адреса приміщення, що орендується: [ADDRESS] , група вбудованих нежитлових приміщень №08. Також долучено акт прийому-передачі в оренду багатофункціонального нежитлового приміщення відповідно до договору оренди від 01 грудня 2014 року та угоду про розірвання договору оренди багатофункціонального нежитлового приміщення від 01.12.2014 року від 20 листопада 2015 року, підписанні [PERSON] (Орендодавець) та ФОП [PERSON] (Орендар) (а.с.146-149 Т.2). Згідно витягу № 121387964 за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.11.2015 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104), що розташоване за адресою: [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] . Підстава виникнення права власності: мирова угода, затверджена ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.07.2014 року по справі №208/5492/14. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16478474 від 15.10.2014 р.. Номер запису про право власності 7333278 (а.с.85-86 Т.1). Згідно з інформацією №47892192 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.11.2015 року вбачається, що у Державному реєстрі іпотек, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості з приводу об`єкта нерухомого майна, а саме багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104) (а.с.86-87 Т.1). Згідно з інформацією №47892462 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.11.2015 року вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості за параметрами запиту [PERSON] (а.с.87 Т.1) Згідно Витягу №48350770 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 18.11.2015 року вбачається, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за боржниками [PERSON] та [PERSON] інформація відсутня (а.с.88 Т.1). Згідно договору дарування нерухомого майна від 18 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісєєнком Д.О., зареєстрованого в реєстрі за номером 926, дарувальник передає нерухоме майно у власність обдаровуваного безоплатно. Відповідно до пункту 2 цього договору багатофункціональні приміщення (вбудоване приміщення №08), загальною площею 244,7 кв.м., що відчужуються за даним Договором, знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74 Т.1). В матеріалах справи міститься копія договору оренди багатофункціонального нежитлового приміщення від 21 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] (Орендодавець) та ФОП [PERSON] (Орендар), відповідно до умов якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування належне йому на праві власності майно, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування таке майно, а саме багатофункціональне нежитлове приміщення, що визначене у цьому Договорі. Адреса приміщення, що орендується: [ADDRESS] , група вбудованих нежитлових приміщень №08. Також долучено акт прийому-передачі в оренду багатофункціонального нежитлового приміщення відповідно до договору оренди від 21 листопада 2015 року та угоду про розірвання договору оренди багатофункціонального нежитлового приміщення від 21.11.2015р. від 30 грудня 2018 року, підписанні [PERSON] (Орендодавець) та ФОП [PERSON] (Орендар) (а.с.150-153 Т.2). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року по справі №208/5492/14 ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів - скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.11-13 Т.1). Згідно з інформації №325495923 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.03.2023 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104), що не є об`єктом житлової нерухомості, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір дарування від 23 грудня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського МНО Кудрявцевим В.О..Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55899582 від 23.12.2020 року. Номер запису про право власності 39888310 (а.с.6 Т.3) У листі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради від 01.03.2019 року ініціативній групі мешканців будинку [ADDRESS] зазначено, що вищезазначене приміщення не перебуває у комунальній власності (а.с.128 Т.1). У відповіді №08 директора КП «ДЖО» від 11.06.2021 року громадянці [PERSON] зазначено, що за станом на 18.11.2015 р. Комунальне підприємство «Дніпродзержинське Житлове Об`єднання» здійснювало житлово-експлуатаційне обслуговування будинку [ADDRESS] . За даними КП «ДЖО» станом на 18.11.2015р. інформація щодо належності багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) у будинку [ADDRESS] до складу спільного майна багатоквартирного будинку на підприємстві відсутня. Інформація щодо належності зазначеного нежитлового приміщення до приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) на підприємстві відсутня (а.с.240 Т.1) В листі №352/4 директора КП КМР «Добробут» від 08.08.2022 року зазначено, що інформація щодо належності багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) у будинку [ADDRESS] до складу спільного майна багатоквартирного будинку станом на будь-яку дату, у тому числі станом на 28.07.2014 р. і на 18.11.2015р., на підприємстві відсутня. Інформація щодо належності зазначеного нежитлового приміщення до приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) на підприємстві відсутня (а.с.101 Т.2). В матеріалах справи міститься лист № 303/4 КП КМР «Добробут» від 15.07.2022 року з копією плану підвального приміщення будинку [ADDRESS] , та фотографії біля приміщення будинку [ADDRESS] (а.с.47-70 Т.2). Згідно відповіді № 1/24 голови комісії з припинення Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 21.12.2022 року на адвокатський запит вбачається, що на підприємстві відсутні будь-які архівні справи. У зв`язку із проведенням припинення ОКП «Дніпродзержинське БТІ», архів документації щодо об`єктів нерухомого майна, який зберігався на підприємстві, рішенням Дніпропетровської обласної ради передано до нового зберігача - Комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.206 Т.2). Згідно відповіді №1/2 голови комісії з припинення Обласного Комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16.03.2023 року вбачається, що у зв`язку із проведенням припинення ОКП «Дніпродзержинське БТІ» архів документації щодо об`єктів нерухомого майна, який зберігався на підприємстві, рішенням Дніпропетровської обласної ради передано до нового зберігача - до Комунального підприємства «Кам`янське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. В той же час, документи щодо архівної інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташований за адресою: [ADDRESS] - не передавалися (а.с.35 Т.3). Згідно відповіді №1/2/175 директора Комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16.03.2023 року вбачається, що на підприємстві відсутня архівна інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.34 Т.3). У листі №21-18/15 начальника Архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 09.01.2023 року, зазначено, що Дніпродзержинська міська рада ІІІ скликання 10 грудня 1999 року засідання не проводила та питання щодо передачі у приватну власність будь-якої частини підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] не розглядалося. Рішення виконавчого комітету Заводської районної ради від 10.12.1999 №512/2 в архівному фонді «Виконавчий комітет Заводської районної ради» не виявлено. Заяви, акти тощо, на підставі яких «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» міг би передаватися у приватну власність, до архівного управління міської ради не надходили. Відомості щодо часу та підстав набуття підвальним приміщенням назви «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» в архівних фондах» Кам`янська (Дніпродзержинська) міська раді» «Виконавчий комітет Заводської районної ради» за 1999 рік не виявлено. Будь-які інші підстави для підтвердження або спростування факту видачі свідоцтва (інших документів) щодо права власності на « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с.102-103 Т.3). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Правовідносини щодо реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 № 417-VIII. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 2 наказу № 186 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 року Про внесення змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, вбудоване приміщення - приміщення, що є частиною внутрішнього об`єму будівлі; допоміжні приміщення будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) - сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин; Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. З вищенаведених приписів закону вбачається, що законодавцем розмежовано поняття допоміжного та нежитлового приміщень у багатоквартирному будинку, та для визначення приміщення як допоміжного необхідним є доведення факту того, що без доступу до спірного приміщення неможлива експлуатація будинку. Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 01 квітня 2015 року у справі № 6-36875св14, в якій вказано, що для визначення приміщення допоміжним, необхідним є доведення того факту, що без доступу до спірних об`єктів неможлива експлуатація будинку: «позивачі не надали суду належні та допустимі докази на підтвердження належності зазначених ними приміщень до допоміжних, які забезпечують експлуатацію будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, знаходження у них технічного обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою». А також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2015 року у справі № 6-39117св14, де вказано, що «допоміжні та нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, необхідно встановити, чи є це приміщення допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року в справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20) зазначено, що: «суди не з`ясували належним чином чи є спірне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжним, та що у ньому знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку; чи навпаки є нежитловим». Проте позивачем не було доведено факту користування багатофункціональним приміщенням (вбудованого приміщення №08), розташованим за адресою: [ADDRESS] , як допоміжним, а також того, що без доступу до цього приміщення неможлива експлуатація багатоквартирного будинку для задоволення потреб його співвласників. Суд не враховує посилання позивача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року у справі №208/5492/14, оскільки судом було викладено правову позицію скаржниці, де вона зазначила, що вищезазначене приміщення є підвальним приміщенням загального користування та спільною власністю мешканців будинку [ADDRESS] . В матеріалах справи містяться: відповідь №08 директора КП «ДЖО» від 11.06.2021 року громадянці [PERSON] в якому зазначено, що за даними КП «ДЖО» станом на 18.11.2015р. інформація щодо належності багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) у будинку [ADDRESS] до складу спільного майна багатоквартирного будинку на підприємстві відсутня. Інформація щодо належності зазначеного нежитлового приміщення до приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) на підприємстві відсутня (а.с.240 Т.1); лист №352/4 директора КП КМР «Добробут» від 08.08.2022 року в якому зазначено, що інформація щодо належності багатофункціонального приміщення (вбудоване приміщення №08) у будинку [ADDRESS] до складу спільного майна багатоквартирного будинку станом на будь-яку дату, у тому числі станом на 28.07.2014 р. і на 18.11.2015р., на підприємстві відсутня. Інформація щодо належності зазначеного нежитлового приміщення до приміщень загального користування (у тому числі допоміжних) на підприємстві відсутня (а.с.101 Т.2). А отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували, що зазначене позивачем приміщення відноситься до допоміжного, яке забезпечує експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців будинку, знаходження в ньому технічного обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою. Щодо вимог позивача про визнання недійсним договору дарування та припинення право власності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08 від 28.03.2000 року, видане виконавчим комітетом Заводської районної ради, яке посвідчує, що об`єкт в цілому, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Заводської районної ради №512/2 від 10.12.1999р. та акту прийому в експлуатацію затвердженого рішенням виконкому Заводської районної ради (а.с.145 Т.2). Представник позивача в обґрунтування того, що вказане свідоцтво не видавалось посилається, як на доказ, на лист №21-18/15 начальника Архівного управління Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 09.01.2023 року. Відповідно до якого вбачається, що Дніпродзержинська міська рада ІІІ скликання 10 грудня 1999 року засідання не проводила та питання щодо передачі у приватну власність будь-якої частини підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] не розглядалося. Рішення виконавчого комітету Заводської районної ради від 10.12.1999 №512/2 в архівному фонді «Виконавчий комітет Заводської районної ради» не виявлено. Заяви, акти тощо, на підставі яких «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» міг би передаватися у приватну власність, до архівного управління міської ради не надходили. Відомості щодо часу та підстав набуття підвальним приміщенням назви «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» в архівних фондах» Кам`янська (Дніпродзержинська) міська раді» «Виконавчий комітет Заводської районної ради» за 1999 рік не виявлено. Будь-які інші підстави для підтвердження або спростування факту видачі свідоцтва (інших документів) щодо права власності на «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» за адресою: [ADDRESS] відсутні. Для підтвердження факту реєстрації права власності «Магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08» рекомендовано звернутися до міського бюро технічної інвентаризації (а.с.102-103 Т.3). Також представник позивача в обґрунтування того, що вказане свідоцтво не видавалось посилається на відповідь № 1/24 голови комісії з припинення Обласного Комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 21.12.2022 року та відповідь №1/2/175 директора Комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16.03.2023 року. Однак, судом вказані листи, як належні докази також не приймаються, оскільки в матеріалах справи на а.с. 144 Т.2, одночасно міститься лист вих.1080/1 голови комісії з припинення Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 12.10.2021 року, яким підтверджено, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташоване за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2000, виданого виконавчим комітетом Заводської районної ради. Отже судом не приймаються вказані листи, як належні докази, оскільки матеріали справи містять протиричливі один одному докази, видані одним тим самим органом місцевого самоврядування, та позивачем не надано інших доказів на усунення цих суперечностей. Доказів стосовно того, що свідоцтво є підробленим, до суду не надано, з урахуванням того, що суд не є тим органом, який встановлює такі обставини, оскільки для з`ясування цих обставин, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. Крім того, свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08 від 28.03.2000 року, видане виконавчим комітетом Заводської районної ради стосовно об`єкта в цілому, який розташований в [ADDRESS] не оскаржувалось та недійсним у судовому порядку не визнавалось. Також представником позивача не надано доказів звернення до уповноважених органів з заявою щодо факту підроблення свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08 від 28.03.2000 року, видане виконавчим комітетом Заводської районної ради. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що матеріали справи в одній мірі містять суперечливі один одному докази, суд вважає не доведеним факт не видання свідоцтва про право власності на магазин непродовольчих товарів/вбудоване приміщення №08 від 28.03.2000 року стосовно об`єкта в цілому, який розташований в [ADDRESS] . Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України немає, а тому вимога позивача про визнання недійсним договору дарування, серія та номер: НАС720719, ресстр.№926, виданий 18.11.2015 укладений між [PERSON] та [PERSON] багатофункціонального приміщення (вбудованого приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104) та припинення право власності [PERSON] на багатофункціональне приміщення (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104), задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання звільнити приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), суд зазначає наступне. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Судом не було встановлено підстав для визнання правочину недійсним. А вимоги щодо скасування рішень про державну реєстрацію є похідними від вимог про визнання договору недійсним. Враховуючи відмову суду у задоволені вимог про визнання договору недійсним, вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з інформації №325495923 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.03.2023 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 476715312104), що не є об`єктом житлової нерухомості, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір дарування від 23 грудня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського МНО Кудрявцевим В.О..Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55899582 від 23.12.2020 року. Номер запису про право власності 39888310 (а.с.6 Т.3) Отже, не підлягає задоволенню, вимога позивача зобов`язати [PERSON] звільнити приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №08), розташованого за адресою: [ADDRESS] , приміщення 08 для подальшого вільного користування співмешканцями під`їздів №3 та №4 будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, судом зазначається, що в силу приписів процесуального права, правом на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 1 ст. 369 ЦК України встановлює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Позивач звернувся до суду з вимогами про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод користування. Згідно уточненої позовної заяви, [PERSON] зазначає, що виражає не тільки своє, а консолідоване рішення співвласників будинку [ADDRESS] , на підтвердження чого надає копію протоколу зборів мешканців будинку [ADDRESS] . Однак в даному протоколі зборів мешканців будинку [ADDRESS] відсутня будь-яка інформація, окрім прізвищ, імен та по батькові мешканців, їх номера квартир та їх підписів. Отже, окрім сторін у цій справі, є ще інші особи, співвласники багатоквартирного будинку, які не були зазначені позивачами у позові. При цьому повноваження представляти їх інтереси позивачем надані не були, що унеможливлює виступ позивача від імені співвласників багатоквартирного будинку. При цьому, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси тільки позивача, який звернувся до суду із відповідним позовом, та не може самостійно залучати до справи осіб в якості позивачів. Окрім цього, з матеріалів справи не вбачається порушення будь-яких прав і інтересів [PERSON] .. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Щодо заяв представників відповідачів стосовно застосування строків позовної давності. У п.53 постанови Великої Палати Верховного суду від 14 червня 2023 року по справі №755/13805/16-ц, визначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Як зазначила ВП ВС, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, враховуючи вищезазначену позицію, суд не може застосувати строки позовної давності, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, КП КМП «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», приватний нотаріус Камянського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., [PERSON] , про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод користування, є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. V. Судові витрати. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed