Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просять визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на завершення приватизації та одержання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею - 0,2500 ГА, кадастровий номер:3220683601:01:001:0104, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері і спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] та якій належала вказана спадкова земельна ділянка, однак вона (позивачка) позбавлена можливості в нотаріальному порядку встановити за собою право власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, що підтверджується постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. від 13.04.2021 Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у відповідності до ч.1 ст. 1223 ЦК України є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією заповіту, посвідченого 13 липня 2011 року секретарем виконкому Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, копією рішення Богуславського районного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , та матеріалами спадкової справи №188/2020. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. № 01161/274 від 13.04.2021 (а.с. 48). Згідно постанови державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. від 13.04.2021 № 02-31/277 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 0,2500 га, кадастровий номер:3220683601:01:001:0104, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , приватизація якої була розпочата [PERSON] , яка померла [INFO] та не завершена за життя, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку (а.с. 47). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцям з дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. 29 грудня 2020 року між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, в якому вказано, що земельна ділянка, площею - 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] перейде, з урахуванням домовленостей за цим договором, у власність дочки спадкодавця та позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією договору про поділ спадщини, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області від 29.12.2020, а також матеріалами спадкової справи за №188/2020 (а.с.42). 13 квітня 2021 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області - Полковніковою Т.А., спадкоємцю - [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2021 (а.с. 43). Із копії технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.03.2013 року та від 27.11.2020 року та довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради Обухівського району Київської області за № 348 від 08 серпня 2023 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації: земельної ділянки площею - 0,2500 ГА, кадастровий номер:3220683601:01:001:0104, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 49, 50-69). Земельна ділянка площею 0,2500 ГА, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , сформована і їй присвоєний кадастровий номер:3220683601:01:001:0104, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3221080642020 від 27.11.2020 (а.с. 62-66). Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування, приватизація яких була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року). До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. У цій справі спадкодавцеві [PERSON] рішенням органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок у власність та дві земельні ділянки передані у власність, але за життя вона право власності на дане нерухоме майно не зареєструвала та не завершила процедуру приватизації земельних ділянок. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Відтак позивачка [PERSON] внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку, не може оформити спадщину, а спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, суд вважає, що позивачка має право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки в порядку спадкування. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved