Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить: - визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування майном, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Святошинської РДА в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На даний час у квартирі зареєстрований та проживає [PERSON] . Відповідач відмовляється сплачувати комунальні послуги, брати участь у витратах пов`язаних з належним утримання об`єкта нерухомості. Добровільно звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, тому позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 25.08.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відзив на позов матеріали справи не містять. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, щопозивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.12.2008 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрований в реєстрі №15-78 від 08.02.2022 року (а.с. 21, 22). В належній [PERSON] квартирі зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.03.2019 року №134745 (а.с. 17). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до абз.2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач є власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В силу ст.391 ЦК України, як власник майна [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником майна та не сплачує комунальні послуги. Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином, враховуючи те, що позивач є власником квартири, суд вважає можливим усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом [PERSON] , таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Щодо вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, вона не підлягає задоволенню оскільки підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про визнання громадянина такими, що втратив право користування житловим приміщення. У випадку відмови відповідного органу зняти особу з реєстрації на підставі судового рішення, такі дії можуть бути оскарженні в порядку, передбаченому законом. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову- на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial