Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У серпні 2023 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту відповідач), відповідно до якої позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та виселити його з вказаного будинку. У подальшому, ухвалою суду від 29.08.2023 року судом залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] (далі третя особа). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом із донькою [PERSON] є власником вказаного будинку, де зареєстрований син дружити позивача від попереднього шлюбу відповідач. Протягом 5 років [PERSON] створює неможливі умови для спільного проживання у будинку, застосовуючи насильство до позивача, руйнує майно, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти у будинку. Оскільки проживання відповідача у будинку порушує права позивача як власника, вказана обставина змушує його звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа у судове засідання не з`явилась, але надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутність, у якій підтримала позовні вимоги. Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є:\~\~день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається\~належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог\~\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 29.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2023 року постановлено викликати та допитати в якості свідка [PERSON] . Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 2/3 частин будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , а 1/3 частину за [PERSON] , що вбачається із довідки КП ФМР «Фастівське БТІ» від 14.03.2023 року №236 (а.с. 16). За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що видано довідку №22-13/125 (а.с. 13). Як вбачається із обставин, встановлених поставою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2023 року у справі №381/1532/23, 03.04.2023 року о 14 год. 00 хвл. громадянин [PERSON] за місцем свого проживання вчинив відносно свого вітчима домашнє насильство, а саме штовхав його та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його фізичному та психологічному здоров`ю. Вказаною постановою, яка набрала законної сили 07.07.2023 року, [PERSON] визнано\~винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до відповідальності у межах санкції вказаної статті (а.с. 12). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою\~28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Крім того, у відповідності до листа Фастівського РУП ГУ НП в Київській області від 17.03.2023 року, з [PERSON] було неодноразово проведено профілактичну бесіду щодо недопущення з його боку будь-яких неправомірних дій відносно [PERSON] , роз`яснено діюче законодавство та суть Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (а.с. 9). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] створює неможливі умови для спільного проживання у будинку, застосовуючи насильство до позивача, руйнує майно, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти у будинки. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1\~ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3\~ст. 319 ЦК України). Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без\~поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того,\~статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У ст. 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику будинку належить право користування та розпорядження своїм будинком, а також поряд з ним мають право користування цим будинком і члени його сім`ї. Право члена сім`ї\~власника будинку на користування будинком існує лише до тих пір поки право власності на будинок не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на будинок, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цим будинком. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. В даному конкретному випадку,\~згода власників будинку,\~який розташований за адресою:\~ [ADDRESS] , на постійне проживання відповідача у ньому відсутня. У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Основною метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема закріплених в ст.8 є право\~на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання гарантій кожній особі в тому числі права на повагу її житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання « вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймачів та членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v Cyprus від 18.02.1999 року). При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. З метою захисту права власності позивача, суд може усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з будинку, як передбачено ст. 16 ЦК України. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником 1/3 частини, а третя особа 2/3 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , а дозвіл на проживання зареєстрованого в ньому відповідача позивач та третя особа не надають, суд вважає, що позов про позбавлення [PERSON] права користування та виселення з вказаного будинку підлягає задоволенню. Відповідно до ст.\~\~141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с. 17), а судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~147,20 грн. (1\~073,60 грн. * 2).

Outcome: approved