Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення піклування та призначення піклувальника. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті матері на ім`я батька дитини [PERSON] було відкрито рахунок та оформлена грошова картка у зв`язку з втратою годувальника. Після смерті матері неповнолітнього [PERSON] , батько - [PERSON] забрав дитину до себе, оскільки батьки були розлучені та дитина проживала разом з матір`ю. Оскільки батько постійно працював, вихованням і розвитком дитини займалась бабуся - [PERSON] . Дитина постійно проводила час з бабусею і не хотіла знаходитись разом з батьком, у зв`язку з тим, що він за своїм норовом був агресивною людиною, дозволяв собі вживати алкогольні напої, що призводило до фізичного насилля в родині над дитиною. Батько дитини постійно принижував [PERSON] , сварив та погрожував задля найкращих оцінок при навчанні, вважав це не насиллям в родині, а дисципліною, що негативно сказалось на моральному та духовному стані дитини. Під час початку повномасштабного вторгнення РФ до України, відповідач виїхав разом з сином до Республіки Польщі. Відносини між ними склались не найкращим чином, оскільки батько продовжував ображати сина, принижувати та вживати алкогольні напої. Після тривалого тиску відповідачем на сина, [PERSON] переїхав до рідної тітки, в цьому ж місці, де і проживав. Рідна тітка повністю утримувала [PERSON] . Надалі, відповідач покинув сина самого в чужій країні напризволяще. поїхав в невідомому напрямку, забравши з собою грошову картку по втраті годувальника та паспорт неповнолітнього [PERSON] . Наразі, відповідач не проживає з дитиною, вихованням дитини не займається, матеріально не утримує, не цікавиться розвитком дитини, не доглядає під час хвороби, не телефонує, не надсилає гроші з картки по втраті годувальника та ніяким чином не проявляє турботу до сина, тобто згідно ч. 2 ст. 164 СК України не виконує свої батьківські обов`язки. Неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Представник позивача зазначив, що дитина проживає разом з бабусею [PERSON] , яка опікується онуком, його здоров`ям, розвитком та повністю займається вихованням дитини і матеріальним забезпеченням. Враховуючи викладене, просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини та призначити [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Побережська Ю.Г., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без її участі. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Суд вважає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами наступне. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.06.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №335. Батьками дитини зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №18191. Позивач посилався на те, що після смерті матері неповнолітнього [PERSON] , батько - [PERSON] забрав дитину до себе, оскільки батьки були розлучені та дитина проживала разом з матір`ю. Оскільки батько постійно працював, вихованням і розвитком дитини займалась бабуся - [PERSON] . Дитина постійно проводила час з бабусею, і не хотіла знаходитись разом з батьком, у зв`язку з тим, що він за своїм норовом був агресивною людиною, дозволяв собі вживати алкогольні напої, що призводило до фізичного насилля в родині над дитиною. Батько дитини постійно принижував [PERSON] , сварив та погрожував задля найкращих оцінок при навчанні, вважав це не насиллям в родині, а дисципліною, що негативно сказилось на моральному та духовному стані дитини. Під час початку повномасштабного вторгнення РФ до України, відповідач виїхав разом з сином до Республіки Польщі. Відносини між ними склались не найкращим чином, оскільки батько продовжував ображати сина, принижувати та вживати алкогольні напої. Після тривалого тиску відповідачем на сина, [PERSON] переїхав до рідної тітки, в цьому ж місці, де проживали. Рідна тітка повністю утримувала [PERSON] . Надалі, відповідач покинув сина самого в чужій країні напризволяще, поїхав в невідомому напрямку, забравши з собою грошову картку по втраті годувальника та паспорт неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.07.2023 р., спеціалістами ССД по Немишлянському району ДССД ХМР було проведено обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що санітарний стан житла добрий. Дитина має окреме, комфортне спальне місце, стіл для занять, комп`ютер, книжки, канцелярію, свій балкон, який облаштовано у вигляді кімнати під дитину, всі речі за розміром та сезоном, спортивний інвентар, мобільний телефон, засоби гігієни. Згідно інформації КНП «Міська дитяча поліклініка №15№ ХМР від 31.07.2023 р., [PERSON] перебуває під наглядом фахівців поліклініки. Неповнолітній [PERSON] самостійно звертався до лікарів. Батько до лікарів медичного закладу з приводу захворювання або профілактичних медичних оглядів не звертався жодного разу. З висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини вбачається, що [PERSON] має міопію слабкого ступеню. Так, матеріалами справи підтверджено та не оспорювалось сторонами, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] . Родинний зв`язок встановлено відповідно до паспорту бабусі неповнолітнього - [PERSON] , свідоцтва про народження батька дитини - [PERSON] (серії [NUMBER] ) та свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON] (серії [NUMBER] ). [PERSON] знаходиться на обліку в Індустріальному об`єднанні управління ПФУ м. Харкова та отримує пенсію. За період з 01.01.2023 р. по 24.07.2023 р. отримала 20600,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2003 р., [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , де проживає неповнолітній [PERSON] . За даними медичних довідок, [PERSON] на обліку в наркологічному, туберкульозному, психоневрологічному, дерматовенеричному диспансерах не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали вихованню та утриманню дитини не має. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 295 від 28.08.2023 р., Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановлення опіки та призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-3 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відсутні, останній свідомо ухиляється від їх виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] , [INFO] , піклувальником дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів доходів відповідача [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 СК України. Визначений судом розмір аліментів може бути згодом збільшений за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених сімейним Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved