Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

29.07.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», державного реєстратора Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донського Я.С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання неправомірним та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.2007 р. між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 1115008000, згідно з умовами якого банк надав йому кредит в сумі 90000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання позивачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ним та банком укладено договір іпотеки № 53689, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . При цьому, 12.12.2011 р. між банком та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки. Наприкінці 2019 року позивач дізнався, що згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора Філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39724142 від 16.02.2018 р. право власності на квартиру, яка була предметом іпотеки, зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановлено законом порядку, позивач вважає, що за таких обставин рішення державного реєстратора підлягає визнанню неправомірним та скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 03.08.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 25.01.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 30.05.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих нею заявах по суті справи. Також у своїх письмових поясненнях виклала заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Відповідач державний реєстратор Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донський Я.С. в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшли письмові пояснення, зі змісту якої вбачається, що останній проти позовних вимог не заперечив. Також представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28.04.2007 р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 1115008000, згідно з умовами яких банк надав [PERSON] кредит в сумі 90000,00 дол. США, а [PERSON] зобов`язався його повернути у визначений строк. З метою забезпечення виконання позивачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ним та банком укладено договір іпотеки № 53689, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . 12.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки. Наприкінці 2019 року позивач дізнався, що згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора Філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39724142 від 16.02.2018 р. право власності на квартиру, яка була предметом іпотеки, зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановлено законом порядку, а тому вважає, що за таких обставин рішення державного реєстратора підлягає визнанню неправомірним та скасуванню. Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Державним реєстратором Філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донським Я.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39724142 від 16.02.2018 р., згідно з яким право власності на вказану квартиру, яка була предметом іпотеки, зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки) передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Отже, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». З внесенням змін до вказаної норми відповідно до Закону України від 25.12.2008 р. № 800-VІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договорів іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 р. Стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (уразі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до пункту 61 Порядку № 189, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно- телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа та адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, на підтвердження отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, ТОВ «Кей-Колект» подано державному реєстратору рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому міститься відмітка про особисте вручення 15.02.2017р. цього відправлення адресату [PERSON] та підпис. Однак, з врахуванням того, що відправником у рекомендованому повідомленні вказаний ФОП [PERSON] , а не іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект», а також відсутній опис вкладення, який підтвердив би надіслання [PERSON] рекомендованим відправленням саме вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, а не будь-якого іншого документу, суд вважає, що матеріали справи не містять достовірних доказів отримання боржником [PERSON] письмової вимоги, направленої ТОВ «Кей-Колект». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 320/8269/15 зазначено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідне письмове повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяження зобов`язання та зареєструвати в реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. За таких обставин можна дійти висновку, що іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» до державного реєстратора не надано належного підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання боржнику [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, судом встановлено, що державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що належала позивачу, за ТОВ «Кей-Колект» було здійснено за відсутністю доказів отримання вимоги іпотекодавцем [PERSON] . Враховуючи викладене, державним реєстратором Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донським Я.С., 16.02.2018 р. за заявою ТОВ «Кей-Колект», всупереч вимогами законодавства, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відкрито розділ та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, власником якої значиться ТОВ «Кей-Колект». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 199/1276/17 сформульовано правову позицію щодо аналогічних правовідносин, відповідно до якої, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договорів), ненадання такого договору нотаріусу та залишення без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким Закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за банком права власності на спірну квартиру, не можна вважати законними. За подібних обставин у справі та за наявності у договорі іпотеки умови про письмове повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, Верховний Суд у постанові від 13.11.2020 р. у справі № 303/4230/18 зробив правовий висновок про те, що, укладаючи у 2006 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором - нотаріусом, а значить, таку згоду він не надав, а надав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.11.2020 р. у справі № 303/4230/18 зазначив, що чинна на момент укладення іпотечного договору редакція статті 37 Закону України «Про іпотеку» (2006 року) передбачала необхідність укладення окремого договору з цього приводу, чого зроблено не було. Відповідні зміни до статті 37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачалася можливість реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі самого іпотечного застереження, внесені 25.12.2008 р., а отже, не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами. Тобто, добровільна передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору. Матеріалами справи не підтверджується, що між позивачем та банком або його правонаступником у даному зобов`язанні укладався договір про добровільну передачу предмета договору іпотеки. З матеріалів реєстраційної справи та інформаційних довідок не вбачається доручення договору про добровільну передачу приміщення від власника [PERSON] до іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект». Отже, іпотекодавець не давав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, що виключло можливість прийняття спірного рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. За таких обставин рішення державного реєстратора від 16.02.2018 р. за індексним номером 39724142 є таким, що суперечать вимогам Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 759/6976/16-ц. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Зі змісту пункту 5.1 іпотечного договору вбачається, що сторони встановили, що набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору здійснюється у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, ціною придбання іпотекодержателем у власність предмету іпотеки є ринкова вартість предмету іпотеки, яка визначається незалежним суб`єктом оціночної діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя. Отже і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Даний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 306/2053/16, в якій зазначено, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи, зокрема, відсутні відомості про інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною. При цьому, відсутність на момент здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переведення права власності на предмет іпотеки оцінки нерухомого майна свідчить про недотримання іпотекодержателем вимог Закону про процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов ч.4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відсутність в реєстраційній справі відомостей про здійснення оцінки нерухомого майна на момент звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Такі висновки відповідають усталеній судовій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 306/1224/16-ц та від 20.03.2019 р. у справі № 306/2053/16-ц). За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п.57 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до п.61 цього Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує факт завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Зміст наведених правових норм засвідчує, що визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, які мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та статті 37 Закону України «Про іпотеку», порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора в ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства (висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 306/1224/16-ц та від 20.03.2019 р. у справі № 306/2053/16-ц). Вирішуючи спір у справі № 306/1224/16-ц, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Закону України «Про іпотеку», так і Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення тридцяти денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за кредитором була проведена всупереч норм чинного законодавства. Також, в цій справі встановлено невідповідність вартості нерухомого майна (предмета іпотеки) дійсній ринковій вартості, однак ця обставина була не єдиною підставою для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору у справі № 306/2053/16-ц основною підставою задоволення позову була відсутність відомостей про отримання іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Крім того, вказано, що на момент переходу права власності оцінка предмета іпотеки не проводилася. Велика Палата Верховного Суду погодилася з такими висновками судів попередніх інстанцій. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2020 р. у справі № 914/953/19 з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 306/1224/16-ц зроблено висновок про необхідність подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 12.08.2020 р. у справі № 921/353/19 з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2020 р. у справі № 306/2053/16-ц, враховуючи положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», виходив з того, що ціна набуття об`єкта права власності є істотною обставиною, яка має погоджуватися з власником майна при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно в позасудовий спосіб шляхом набуття на нього права власності. Відповідно, нездійснення оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності до іпотекодержателя є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Подібні висновки з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 20.03.2019 р. у справі № 306/2053/16-ц та від 23.01.2019 р. у справі № 306/1224/16-ц, зроблено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 29.01.2020 р. у справі № 607/8488/18, від 04.02.2021 р. у справі № 275/2881/19. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановлено законом порядку, а отже свідчить про неправомірність державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем, як іпотекодержателем, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39724142 від 16.02.2018 р. (номер запису про право власності 24879591 від 13.02.2018 р.). Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині вимог до відповідача державного реєстратора Філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м.Києві Донського Я.С., оскільки з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 823/2042/16, в спорах, аналогічних з тим, який розглядається у даній справі, належним відповідачем є виключно особа, право чи обтяження якої зареєстровано, тобто ТОВ «Кей-Колект». Також, оскільки суду не було надано доказів повідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та про наявність спірного рішення державного реєстратора в день його прийняття, при цьому останній мав змогу дізнатись про це рішення тільки під час розгляду справи № 761/3553/19 за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про усунення перешкод в праві розпорядження майном, з врахуванням пункту 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, де визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Кей-Колект» на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1488,60 грн.

Outcome: partial