Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1206778 від 05.06.2023 року (з.б.а.с.2), звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 114. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач вказує, що сімейне життя не склалося через різні життєві погляди. Протягом останніх років зникло взаєморозуміння, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведеться. Позивач зауважує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. При цьому стверджує, що рішення про розірвання шлюбу є виваженим і відсутні наміри його змінювати. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та який зареєстрований 22 лютого 2019 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 114. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.11). У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.12-15, 21, 22, 29, 30). Разом з тим, представник позивача [PERSON] надала до канцелярії суду заяву, в якій остання просить суд розглянути позовну заяву за її відсутності, позовні вимоги сторона позивача підтримує (а.с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за офіційним місцем реєстрації відповідача, що підтверджується, поштовими конвертами, які повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.26, 27, 34). Також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.24, 32). Разом з тим, відповідач надав до канцелярії суду заяву, в якій останній просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.33). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 22 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON] », про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22 лютого 2019 року, відповідний актовий запис № 114 (а.с.3). Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а саме у розмірі 429 грн. 50 коп., згідно квитанції № 32528798800007037289 від 05.06.2023 року, виданої ТАС «Таскомбанк», оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с.5). Крім того, відповідно до положень п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] залишок судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову до суду, а саме у сумі 429 грн. 50 коп., які були понесені позивачем та документально підтверджені відповідною квитанцією № 32528798800007037289 від 05.06.2023 року, виданою ТАС «Таскомбанк», оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с.5). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved