Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Так, у червні 2023 року, з метою оформлення договору дарування вищевказаного житлового будинку, позивач звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, де йому повідомли про те, що оформлення договору дарування належного йому на праві власності житлового будинку є неможливим, оскільки постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у 2008 році було накладено арешт. В подальшому, позивач звернувся з запитом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому прохав надати інформацію щодо підстав накладення арешту на належний йому на праві власності житловий будинок, а також з проханням зняти з нього арешт. У відповідь на вказаний запит позивачу було надано відповідь, у якій зазначено, що станом на 15.06.2023 виконавчі провадження відносно [PERSON] у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувають, а оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки, надати інформацію щодо виконавчого провадження, в рамках якого у 2008 році було накладено арешт на належний позивачу житловий будинок, не вдається заможливо, у зв`язку із чим скасувати даний арешт можливо лише за рішенням суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вказана ухвала суду разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлялись до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та були успішно врученими 26.10.2023 уповноваженій особі, що підтверджується її власноручним підписом в журналі вихідної кореспонденції Дарницького районного суду м. Києва. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок (літ. А), загальною площею (кв.м.): 67.6, житловою площею (кв.м.): 44.5, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350766306, яка міститься в матеріалах справи, на підставі постанови Дарницького ВДВС РУЮ м. Києва №211/8 від 20.03.2008 на вищевказаний житловий будинок було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 7088439). В матеріалалх справи міститься відповідь Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.06.2023, яка була надана на запит позивача, у якій зазначено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 15.06.2023 виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Окрім того, відповідно до п. 2 Розділу 11 наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, у зв`язку із чим надати більш детальну інформацію не вдається заможливо. На підставі викладеного позивачу було запропоновано звернутися до суду задля вирішення питання про зняття арешту з майна. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. За нормою ст. 391 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За нормою ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст.353 цього Кодексу. Встановлені норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вказаними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, з огляду на встановлені обставини, продовження дії арешту на належне позивачу нерухоме майно порушує його права щодо володіння, користування та розпорядження ним, а відтак суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна належного останньому, накладеного на підставі постанови Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Киві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №211/8 від 20.03.2008. На підставі викладеного та

Outcome: approved