Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~04 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Приморської окружної прокуратури м. Одеси про відшкодування моральної шкоди в результаті спаплюження честі, гідності, ділової репутації та спричинення суттєвої образи особі, як адвокату, у якій позивака просить стягнути з відповідача 180\~000, 00 гривень моральної шкоди, а також судові витрати. \~ \~ \~ \~За результатами автоматизованого розподілу, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2023 року, позовну заяву залишено без руху. Позивачеві встановлено 5-ти денний строк з моменту вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків. \~ \~ \~ \~26 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Усі зазначені недоліки позовної заяви було виправлено. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2023 року, провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~12 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив Приморської окружної прокуратури м. Одеси на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~20 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь на відзив, у якому позивачка просить відмовити у прийнятті відзиву на позовну заяву, а позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 20 листопада 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло доповнення та уточнення до позовної заяви [PERSON] до Приморської окружної прокуратури м. Одеси про відшкодування моральної шкоди в результаті спаплюження честі, гідності, ділової репутації та спричинення суттєвої образи особі як адвокату, у якій позивачка просить стягнути з Приморської окружної прокуратури м. Одеси моральну шкоду у розмірі 240\~000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 (нуль) копійок та судовий збір. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2023 року, доповнення та уточнення до позовної заяви [PERSON] до Приморської окружної прокуратури м. Одеси про відшкодування моральної шкоди в результаті спаплюження честі, гідності, ділової репутації та спричинення суттєвої образи особі як адвокату залишено без розгляду. \~ \~ \~ \~Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 27 травня 2023 року, Одеська місцева прокуратура №3 (на даний момент Приморська окружна прокуратура міста Одеси) звернулася до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Одеській області з листом, з якого вбачається, що у діях [PERSON] можуть буди наявні ознаки дисциплінарного порушення та зловживання процесуальним становищем адвоката в інтересах осіб, яким процесуальні права потерпілих у кримінальному провадженні не надані та надання завідомо недостовірної інформації суду про процесуальний статус осіб, яких вона представляє (а.с.13). З матеріалів листа вбачається, що 04.02.2020 року до Одеської місцевої прокуратури №3 надійшло клопотання [PERSON] №72/20 від 28.01.2023 року, в якому вона порушує питання про інформування щодо етапу досудового розслідування у кримінальному провадженні №120161605000009562, а також просить надати копії відповідних процесуальних документів у разі прийняття остаточного процесуального рішення. Відповідь на зазначене клопотання була надана листом №16.03-1465вих-20 від 07.02.2020 року. Проте, [PERSON] звернулася до слідчого судді зі скаргою в порядку статті 303 КПК України, та з якої вбачається, що відповіді на зазначене клопотання не надходило. Ухвалою суду від 25.02.2020 року скаргу було задоволено та зобов`язано працівників Одеської міської Прокуратури №3 розглянути клопотання та винести вмотивоване рішення. Зазначений лист складено та підписано заступником керівника Одеської місцевої прокуратури №3 Шаховою Н.В. 01 червня 2020 року листом КДКА Одеської області було повідомлено про надходження звернення [PERSON] , та яким запропоновано [PERSON] надати пояснення по суті питань протягом 10 днів з моменту отримання листа (а.с.13). Рішенням КДКА Одеської області від 21 листопада 2020 року у провадженні №357/20 було відмовлено у порушенні дисциплінарної скарги. КДКА Одеської області встановила, що скарга не містить конкретних фактів правопорушення, які скоїла [PERSON] , а тому, підстави для порушення дисциплінарної справи відсутні (а.с.8). Листом КДКА Одеської області від 24.07.2020 року №606/0/9-20, рішення КДКА Одеської області від 21 листопада 2020 року у провадженні №357/20 направлено [PERSON] . Зазначене рішення було отримано 30.08.2020 року (а.с.12). Згідно ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була здана оператору поштового зв`язку 29.08.2023 року. Тому, суд доходить до висновків про те, що позовна заява була подана із дотриманням строку позовної давності. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч.ч.2-3 ст. 34 Конституції України і ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний Суд неодноразового наголошував, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Недостовірною слід вважати інформацію, в якій за відсутності для того доказів стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ч.1 ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність »визначено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У постанові ВС від 10.06.2019 по справі № 680/195/17 вказано, що у разі, якщо особа звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, та в якій міститься та чи інша інформація, проте яка в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого частиною першою статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не поширення недостовірної інформації. За схожих обставин, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до\~правоохоронного органу\~про порушення\~прав особи\~не може\~вважатись поширенням\~відомостей,\~які порочать\~честь,\~гідність чи\~ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). У Постанові ВП ВС від 23.05.2018 по справі № 804/8840/15, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що прокуратура Дніпропетровської області реалізувала своє право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, подавши скаргу стосовно адвоката [PERSON], який, на її думку, вчинив дисциплінарний проступок. При цьому вказана заява не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов`язків у позивача, а тому викладені у ній обставини не можуть бути окремим предметом спору. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що лише за наслідками розгляду вказаної заяви компетентним органом для позивача можуть виникнути певні юридичні наслідки, та у разі незгоди з відповідним рішенням останній не позбавлений права оскаржити його в судовому порядку. З постанови КЦС ВС від 16.12.2019 у справі № 756/15954/16-ц вбачається, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм права, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки відповідач скористалася своїм правом на звернення до відповідного органу, а саме кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону із скаргою на дії адвоката з метою надання оцінки поведінці адвоката (позивача), вважаючи, що існують підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Апеляційним судом зроблено правильний та обґрунтований висновок про те, що скарги [PERSON] є зверненням до уповноважених законом органів, які відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наділені відповідними повноваженнями щодо розгляду та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів. Скарги відповідача до дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури було розглянуто та надано оцінку їх доводам і винесено відповідні рішення. Доводи скарг є доволі різкими, але в силу зазначених норм закону та статусу адвоката, який здійснюючи професійну діяльність з надання правничої допомоги, має бути готовим до певного рівня критики від інших учасників судового процесу, не можуть розцінюватися як поширення неправдивих відомостей відносно позивача, оскільки вони безпосередньо стосуються його професійної діяльності, і оцінку цим доводам було надано відповідними дисциплінарними органами. На думку суду, працівником Одеської місцевої прокуратури №3 (на даний момент Приморська окружна прокуратура міста Одеси) Шаховою Н.В. було реалізовано право кожного на ініціювання дисциплінарного провадження, передбаченого ч.1 ст.36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому, відповідно до положень чинного законодавства, враховуючи усталену судову практику, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, вимога про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed