Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання дійсним договору купівлі продажу, посилаючись на наступне. 01 грудня 1998 року між [PERSON] (з однієї сторони, в якості Продавця) та ним, [PERSON] (з іншої сторони, в якості Покупця), було укладено угоду купівлі-продажу нерухомості, згідно якої [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , за обумовлену в п.3 договору суму грошей (а саме: 3 812 грн.). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, цей договір було зареєстровано на товарній біржі «Українська» і він не підлягав нотаріальному посвідченню. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та видано новий технічний паспорт на вказану квартиру на ім`я покупця [PERSON] . Нещодавно в форматі консультації, він звернувся до кількох нотаріусів м.Нікополя з питанням щодо необхідних документів для укладення договору відчуження зазначеної квартири, а також вартості роботи нотаріуса та бюджетних платежів. Всі нотаріуси, без виключення, сказали йому, що не можуть прийняти договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі, в якості правовстановлюючого документу і на підставі нього укласти будь-який договір щодо відчуження квартири, оскільки ст.227 ЦК УРСР (1963 року) вимагала обов`язковою умовою нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а, зважаючи на те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований на Товарній біржі, зазначена вимога закону не була дотримана. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Переукласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири по новому неможливо, оскільки, на підставі нього, в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації за ним зареєстровано право власності на квартиру, тим паче, що місце знаходження та дані продавця, крім прізвища, імені та по-батькові, невідоме. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Під час укладання зазначеного договору купівлі-продажу через товарну біржу, він був впевнений в правильності та законності укладення такої угоди купівлі-продажу, оскільки, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на момент укладання Договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Реєстрація Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації права власності на вказану квартиру, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за № 1952-ІV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті, згідно з діючими нормативно-правовими актами, до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. Тому вимушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.34), представник відповідача проти позову не заперечувала (а.с.36-37). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Як встановлено судом, 01 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду купівлі-продажу нерухомості, згідно якої [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , за обумовлену в п.3 договору суму грошей (3 812 грн.) (а.с.10-11). Договір було зареєстровано на товарній біржі «Українська» і він не підлягав нотаріальному посвідченню. Крім того, договір купівлі-продажу був зареєстрований в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та видано новий технічний паспорт на вказану квартиру на ім`я покупця [PERSON] (а.с.15-21). Нещодавно позивач звернувся до кількох нотаріусів м.Нікополя з питанням укладення договору відчуження зазначеної квартири, однак, у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Переукласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири по новому неможливо, оскільки в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації за позивачем зареєстровано право власності на спірну квартиру (а.с.22-26). Крім того, місце знаходження та дані продавця, крім прізвища, імені та по-батькові, позивачу невідомі. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація КП „НМБТІ" за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як встановлено судом, у передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved