Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

22 червня 2023 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у якій зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,95 га, розташовану на території Висунської сільської ради. За життя [PERSON] склала заповіт за яким зазначену земельну ділянку заповіла їй. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області по справі №470/513/20 їй було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки 18 липня 2020 року на вказане майно вже видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідачки. Посилаючись на викладене та те, що відповідачка не мала права на успадкування спірної земельної ділянки, та через особисті конфлікти відмовляється вирішувати це питання в позасудовому порядку, позивачка просила суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] 18 липня 2020 року на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на вказані земельні ділянки та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилися після смерті [PERSON] . Заявою від 25 жовтня 2023 року позивачка відмовилась від частини позовних вимог та просила суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину №299 та № 300 видані [PERSON] 18 липня 2020 року на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, стягнути з відповідачки на її користь судовий збір, та повернути надлишково сплачений нею судовий збір. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони є внуками [PERSON] . За життя, а саме 25 жовтня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області Резніченко В.І., зареєстрований у реєстрі за № 191 за яким належні їй право на земельну частку (пай) та майновий пай заповіла відповідачці ( а.с.62-63). 17 листопада 2003 року [PERSON] склала інший заповіт, посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, за яким належну їй земельну ділянку площею 4,94 га в межах згідно з планом, на території Висуньскої сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області заповіла позивачці ( а.с.64). [INFO] [PERSON] померла у с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 27 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області ( а.с.56). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,95 га розташовану на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-МК №023348 виданого 29 грудня 2001 року на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Висунської сільської ради народних депутатів від 28 грудня 2001 року та майновий пай, в КСП ім.Леніна с.Висунськ Березнегуватський район Миколаївська область ( а.с.140-146-147). З довідки виконавчого комітету Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 1748 від 21.10.2015 року убачається, що [PERSON] з вересня 1976 року по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не були її родичами ( а.с.88). З копії спадкової справи № 43/2017 зареєстрованої в книгу обліку і реєстрації спадкових справ 18 вересня 2017 року за № 112 убачається, що із заявами про прийняття спадщини 18 вересня 2017 року звернулася відповідачка, якій 18 липня 2020 року приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом як на майновий пай так і на земельні ділянки ( а.с.55-181). Сину померлої [PERSON] [PERSON] рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні позовної заяви про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.132-135). Позивачці заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року було задоволено позовну заяву та визначено їй додатковий строк у три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с.95-96). 05 березня 2018 року позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Однак постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року було скасоване та ухвалене нове про відмову позивачці у визначені їй додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно в мотивувальній частині рішення суду [PERSON] було роз`яснено про право звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача (а.с.104-108). В подальшому рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2020 року було задоволено позовну заяву позивачки та визначено їй додатковий строк у три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ( а.с.8-10). Натомість постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. від 27 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розмірами 3,8757 га та 1,0554 га розташовані в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, після смерті баби [PERSON] померлої [INFO] , оскільки на час її звернення на зазначені земельні ділянки вже було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я відповідачки ( а.с.7). Матеріалами спадкової справи підтверджується, що 18 липня 2020 року приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. відповідачці після смерті [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 299, спадкова справа №43/2017, на земельну ділянку розміром 3,8757 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, кадастровий номер 4821180700:11:000:0244 та свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 300, спадкова справа №43/2017, на земельну ділянку розміром 1,0554 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, кадастровий номер 4821180700:10:000:0547 ( а.с.155, 165). Листом від 09 лютого 2021 року № 10/02-14 приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області відповідачу було роз`яснено про необхідність внесення нотаріусом змін до виданих на її ім`я свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з наданням позивачці, як іншому спадкоємцю, додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ( а.с. 180). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (статті 1268, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1296 ЦК України). Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладених вище фактичних обставин справи, та норм законодавства, суд доходить висновку, що позивач є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті\~ [INFO] її баби [PERSON] , при цьому, позивач із спадкодавцем не проживала та пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, позивачці рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року надано додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини та у визначений судом строк вона подала до нотаріальної контори таку заяву, як наслідок, позивач має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Проте, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] отримала відповідач\~ спадкоємець п`ятої черги за законом, яка звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину зазначила, що позивачка спадщину не прийняла, одночасно нотаріусом їй було роз`яснено положення ст.1223 ЦК України, за якими у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту. Тобто відповідач [PERSON] як спадкоємець п`ятої черги за законом, мала б право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередніх черг, які прийняли спадщину та спадкоємців за заповітом. За наявності такого спадкоємця, у вказаній справі за заповітом (позивачки) та її бажання прийняти спадщину, [PERSON] не набула права спадкування за законом майна охопленого заповітом. За таких обставин, суд вважає, що оскільки позивач не усунута від права на спадкування, не відмовилася від прийняття спадщини, строк для подання заяви про прийняття спадщини визначено судом та така її заява подана нотаріусу, заповіт складений спадкодавцем на її ім`я недійсним не визнавався, то видача відповідачу, спірних свідоцтв про право на спадщину на майно яке [PERSON] заповіла позивачці є протиправним, оскільки порушує спадкові права позивачки як спадкоємця за заповітом. Відповідно наявні правові підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом виданих [PERSON] приватним нотаріусом 18 липня 2020 року за реєстровими номерами № 299 та № 300 у спадковій справі № 43/2017. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими вони підлягають задоволенню судом у повному обсязі. За положеннями статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп.

Outcome: approved