Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . За життя остання не склала заповітного розпорядження а тому батько, як спадкоємець першої черги за законом вважався таким, що вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав в спадковому будинковолодінні та здійснював за ним догляд, сплачував всі комунальні платежі, однак свої спадкові права не оформив. Батько позивачки, [PERSON] помер [INFO] та за життя останній також не зробив заповітного розпорядження щодо належного йому майна, а тому [PERSON] відноситься до першого кола спадкоємців за законом, як дочка померлого. Окрім позивач ки в справі, спадкоємцем першої черги за законом є також і її рідний брат, [PERSON] , відповідач в цій справі, який відмовився від своєї частки в спадковому майні після смерті батька про що надав нотаріусу відповідну заяву. До спадкового майна, після смерті батька [PERSON] належить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] : а також земельні ділянки: 0,1000 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , що в [ADDRESS] , кадастровий номер 2623610100:01:004:0027, земельна ділянка 0,0130 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , кадастровий номер 2623610100:01:004:0026, та земельна ділянка площею 0,085 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства, та розташована на території села Веробовець Вербовецької сільської Ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області. При зверненні до приватного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Що стосується належності на праві власності [PERSON] земельних ділянок, то право власності останнього підтверджується Державними актами виданими за старими взірцями, що нотаріусом не може бути взято до уваги. В зв?язку із цим позивачка змушена була за захистом свого права на прийняття спадщини на нерухоме майно звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити, а справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з?явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник Косівської міської ради в судове засідання не з`явився, від міського голови до суду поступило клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, розгляд справи просять проводити на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб`єктів\~права власності. Статтею392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, батьками позивачки в справі, [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим повторно 24.05.2023 року (а.с.7). Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданим 04.07.1959 року підтверджується зміна позивачкою дошлюбного прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 13.06.2016 року, мати позивачки, [PERSON] померла [INFO] , про що 13.06.2016 року було складено відповідний актовий запис за №60 в Косівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.8). Довідкою Косівської міської ради №837 від 26.05.2023 року підтверджується той факт, що мати позивачки [PERSON] , була зареєстрована та проживала з 08.02.1979 року до дня смерті [INFO] в [ADDRESS] , і на день смерті [PERSON] , склад сім?ї по [ADDRESS] становив [PERSON] 1934 р.н. чоловік (а.с.11). За життя [PERSON] не склала заповітного розпорядження, у фактичне управління та володіння спадковим майном після її смерті вступив її чоловік, батько позивачки [PERSON] , який постійно проживав в спадковому будинковолодінні, що в [ADDRESS] ) та здійснював за ним догляд, сплачував всі комунальні платежі, однак останній фактично свої спадкові права не оформив. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12.12.2022 року, батько позивачки [PERSON] помер [INFO] про, що 12.12.2022 року було складено відповідний актовий запис за №617 в Косівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.9). Довідкою Косівської міської ради №657 від 19.04.2023 року підтверджується той факт, що батько позивачки [PERSON] був зареєстрований та проживав з 08.02.1979 року до дня смерті [INFO] в [ADDRESS] , і на день смерті [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований один (а.с.12). За життя [PERSON] не зробив заповітного розпорядження а тому позивачка в справі, [PERSON] , відноситься до першого кола спадкоємців за законом, як дочка померлого. Як визначено ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Окрім позивачки спадкоємцем першої черги за законом є також і її рідний брат, [PERSON] , відповідач в цій справі, який відмовився від своєї частки в спадковому майні після смерті батька про що надав нотаріусу відповідну заяву (а.с.23). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] подала до приватного нотаріуса Косівського нотаріального округу Григорчук Л.В. заяву про прийняття спадщини. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 12.10.2023 року приватним нотаріусом Григорчук Л.В. було здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , тобто внесено відповідні відомості до спадкового реєстру (а.с.25). Нормами ч.1,2 ст.1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Наявність у спадкодавця нерухомого майна, стверджується: копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] (а.с.33-35), копією будинкової книги за цією ж адресою (а.с.14-15), а також, як видно із долученої до матеріалів справи копії Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІІ-ІФ № 007294, що виданий на ім?я батька позивачки - [PERSON] , який мешкав в [ADDRESS] на підставі рішення Косівської міської ради від 09.11.2001 року йому передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,2423 га в межах згідно з планом в м. Косів. Згідно відмітки у вказаному Державному акті частину земельної ділянки, в саме, в розмірі 126 кв.м. було подаровано 22.10.2005 року [PERSON] , а ділянку [ADDRESS] також відчужено, однак у відповідність ці документи не були приведені, а тому на даний час позивачка змушена була звернутись до землевпорядної організації про уточнення меж земельної ділянки, що за життя належала її батькові [PERSON] та виготовлення кадастрових номерів необхідних для реєстрації права власності. Таким чином, на даний час фактично на підставі виготовленої технічної документації по заяві позивачки в справі [PERSON] встановлено, що [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки, а саме: 0,1000 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що в [ADDRESS] , кадастровий номер 2623610100:01:004:0027; 0,0130 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , кадастровий номер 2623610100:01:004:0026. Окрім того як видно із долученої до матеріалів справи копії повідомлення Держгеокадастру від 31.10.2023 року, [PERSON] також належить земельна ділянка площею 0,085 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території села Веробовець Вербовецької сільської Ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-08-08-2/000246, належала [PERSON] , на підставі рішення Вербовецької сільської Ради народних депутатів від 28.05.1996 року, зареєстрована 27.12.1996 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 246 (а.с.48). Відповідно до п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до висновку про вартість об?єкта оцінки за №78 від 13.10.2023 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , становить 99 980 грн. (а.с.36). Як видно із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2023 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю належних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на належне йому нерухоме майно. В наслідок того, що позивачка в справі, [PERSON] , позбавлена можливості в інший спосіб, реалізувати своє право на прийняття спадщини через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця належних правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини, позивачка змушена за захистом свого права на прийняття спадщини на нерухоме майно звернутися до суду. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно з п. 5 і п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до п.10 ст.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, законом не передбачено інший спосіб захисту майнових прав позивачки крім звернення до суду, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 316-317, 328, 386, 392, 1216, 1218, 1225 ЦК України та

Outcome: approved