Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.АЙ-КООП» про стягнення страхового відшкодування. Так, позивач обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що 11.01.2021р. по вул. Авіаційній в смт. Озерне, Житомирського району, громадянином [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду,. Потерпілою особою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є [PERSON] . 10.02.2021р. Житомирським районним судом Житомирської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 30.03.2021р. рішення суду по справі №278/158/21 набрало законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу позивача було нанесено шкоду, яку страховою компанією винної особи не було виплаченою. Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «СГ« Ю.БИ.АЙ-КООП» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 70 000, 00 грн. 19.10.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30.11.2021 ухвалою суду було витребувано у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.АЙ-КООП» експертний висновок щодо розміру збитків, завданих [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з [PERSON] , 11.01.2021 та витребувано у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.АЙ-КООП» страховий акт, за результатами розгляду заяви на виплату страхового відшкодування, поданої [PERSON] 08.04.2021. 29.08.2022 ухвалою суду було зупинене провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, до залучення правонаступників. 31.01.2023 ухвалою суду було відновлено провадження та залучено до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 14.11.2023 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Разом з цим, представником позивачів було подано заяву про розгляд справи за відсутності, вимоги підтримала. Щодо заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Так, встановлено, що 11.01.2021р. по вул. Авіаційній в смт Озерне, Житомирського району гр. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду. Потерпілою особою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є [PERSON] . 10.02.2021р. Житомирським районним судом Житомирської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 30.03.2021р. рішення суду по справі №278/158/21 набрало законної сили. У лютому 2021 року автомобіль позивача, який постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної [PERSON] , був оглянутий експертом направленим відповідачем для визначення розміру збитків. При цьому, позивачу в телефонній розмові без надання страхового акту було повідомлено, що розмір страхової виплати складає 70 000, 00 (сімдесят тисяч) гривень. 08.04.2021 року, після звернення до відповідача у м. Житомир, позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування. В подальшому на звернення позивача щодо страхової виплати відповідач не реагує, посилаючись на рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 19 квітня 2021 № 21/924-пк відповідно до якого відповідач втратив право укладати договори (продовжувати строк діючих договорів) про надання фінансових послуг із клієнтами щодо фінансових послуг у сфері страхування, а також укладати договори (уносити зміни до діючих договорів), які мають як наслідок збільшення зобов`язань відповідача перед клієнтами щодо виду фінансових послуг, на провадження яких відповідачем були видані ліцензії, уключаючи договори перестрахування. Таким чином, відповідач отримав від позивача всі необхідні документи, однак відповідачем не було виплачено страхового відшкодування, на запити про надання інформації та копій документів відповідач не реагує. Відтак, позивач вважає дії відповідача щодо затримки та відмови у виплаті страхового відшкодування незаконними, такими, що порушують права та законні інтереси позивача, а отже й такими, що підлягають захисту у судовому порядку. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, ч. 3 цієї ж статті зазначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощоІ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випад?ом є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідо? я?ої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність я?ої застрахована, за ш?оду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у разі настання страхового випад?у страхови? у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відш?одовує у встановленому цим За?оном поряд?у оцінену ш?оду, заподіяну внаслідо? дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`яз?у з пош?одженням транспортного засобу відш?одовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у поряд?у, встановленому за?онодавством, в?лючаючи витрати на усунення пош?оджень, зроблених навмисно з метою порятун?у потерпілих внаслідо? дорожньо-транспортної пригоди, з ева?уацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власни?а чи за?онного ?ористувача транспортного засобу, я?ий ?ерував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території У?раїни. Я?що транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоян?у, до розміру ш?оди додаються та?ож витрати на ева?уацію транспортного засобу до стоян?и та плата за послуги стоян?и. Пун?том 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відш?одування потерпілий чи інша особа, я?а має право на отримання відш?одування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страхови?у (у випад?ах, передбачених статтею 41 цього За?ону,) заяву про страхове відш?одування. Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхови? (у випад?ах, передбачених статтею 41 цього За?ону, - МТСБУ), ?еруючись нормами цього За?ону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відш?одування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) приймається у зв`яз?у з визнанням майнових вимог заявни?а або на підставі рішення суду, у разі я?що спір про здійснення страхового відш?одування (регламентної виплати) розглядався в судовому поряд?у. Так, вбачається, що первісний позивач звертався з заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії винної особи, однак страхове відшкодування не було виплачено. Судом затребувались документи, які б свідчили про розмір завдання шкоди, однак ухвалу суду не було виконано, а відтак суд приймає суму відшкодування, на якій полягав позивач, оскільки вона жодним чином не є спростованою. Також, варто вказати, що було долучено постанову, в якій вказується, що [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди, а тому факт завдання шкоди внаслідок зазначеної події є наявним. Окрім цього, оскільки під час розгляду справи судом були залученні правонаступники позивача, то варто зазначити, що статтями 1216,1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Так, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає, що обставини, на які посилалась сторона позивача, обраний спосіб щодо стягнення шкоди саме зі страховика, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому завдан шкода підлягає відшкодуванню правонаступникам [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах тобто по 23 333,00 грн. Окрім цього, стороною відповідача не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача, не погодження з наданою оцінкою. Відтак, позов підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved