Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну йому 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається із приміщень житлового будинку «А-1» загальною площею 27,7 м.кв., житлової площі 9,8 м.кв., в тому числі: (2-1) коридору площею 3,8 м.кв.; (2-2) кухні площею 14,1 м.кв.; (2-3) житлової кімнати площею 9,8 м.кв., господарські будівлі та споруди хлів «В-1», погріб «Г-1». Визнати за ним право власності в цілому на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, припинивши йому право спільної часткової власності на 57/100 частки домоволодіння по [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Власником іншої частки будинковолодіння є відповідач по справі [PERSON] . Вказує, що належний йому та відповідачу домоволодіння поділене на дві частини, кожна з яких утворює комплекс взаємопов`язаних приміщень, які використовуються для проживання однієї сім`ї. Частини будинку відокремлені стіною та мають окремі входи з вулиці. Кожна частина будинку може бути виділена та функціонувати, як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна. Право власності на земельну ділянку відсутнє. Причиною звернення до суду вказує те, що він не може вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому часткою житлового будинку, а також необхідність у відведенні та реєстрації права власності на земельну ділянку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29.09.2023 року, в порядку п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надала відзив на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 16.08.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-848 та зареєстровано право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 342982277 від 16.08.2023 року. Власником іншої частини домоволодіння є відповідач по справі [PERSON] . Частка домоволодіння кожного з них є фактично окремим об`єктом нерухомого майна - має самостійний вхід та комунікації. Частка домоволодіння позивача загальною площею 27,7 м.кв., житлова площа 9,8 м.кв., в тому числі: (2-1) коридор площею 3,8 м.кв.; (2-2) кухня площею 14,1 м.кв.; (2-3) житлова кімната площею 9,8 м.кв., господарські будівлі та споруди хлів «В-1», погріб «Г-1». Належний сторонам житловий будинок поділений на дві частини, кожна з яких утворює комплекс взаємоповязаних приміщень, які використовуються для проживання однієї сім`ї. Частини будинку відокремлені стіною і мають окремі виходи з вулиці. Кожна частина будинку може бути виділена та функціонувати, як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно висновку ПП «Проект БТІ» від 18.08.2023 року № 245 щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, [PERSON] належить 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівелями та спорудами по [ADDRESS] , й за технічними показниками даний об`єкт є відокремленим, має окремі входи та комунікації й може бути виділений в натурі в житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами із присвоєнням окремих поштових адрес із виділенням. Враховуючи викладене, а також те, що частки кожної із сторін є фактично окремими об`єктами нерухомого майна - мають самостійний вхід та комунікації й за технічними показниками домоволодіння може бути поділено самостійні об`єкти нерухомого майна, суд вважає за можливе на підставі ст.364 ЦК України виділити [PERSON] в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається із приміщень житлового будинку «А-1» загальною площею 27,7 м.кв., житлової площі 9,8 м.кв., в тому числі: (2-1) коридору площею 3,8 м.кв.; (2-2) кухні площею 14,1 м.кв.; (2-3) житлової кімнати площею 9,8 м.кв., господарські будівлі та споруди хлів «В-1», погріб «Г-1», а також визнати за позивачем право власності на виділену частку майна та припинивши йому право в спільній частковій власності. Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено

Outcome: approved