Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

27.10.2023р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04.05.2012р. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин мешкають з нею. З квітня 2023р. вони з відповідачем припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули. На даний час спільне господарство не ведуть. На примирення не згодна, вважає, що родина розпалась остаточно. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 30.10.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Довженко О.Ю. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує повністю, просять його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.05.2012р. Шлюб зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №210. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин мешкають з матір`ю - позивачкою по справі. З квітня 2023р. сторони припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули, примирення між ними не відбулося. Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, на теперішній час разом не мешкають, подружні стосунки припинені. При цьому, звернення позивачки до суду з цим позовом суд розцінює як відсутність її вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст.24 СК України, є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи. У зв`язку з цим суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення. При таких обставинах шлюб між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу залишити дружині прізвище - [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 1073,60грн. Крім того, згідно з ст.137,141 ЦПК України за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами також витрати на правничу допомогу, зокрема, у разі задоволення позову вони покладаються на відповідача. Разом з тим, підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу суд не знаходить. В даному випадку суд виходить з того, що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.2 ч.2,3,4 ст.137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд вважає, що в порушення вищевказаних вимог діючого законодавства позивачка та її представник не надали суду доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, доданий до позовної заяви договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 24.09.2023р. вказує на те, що адвокат прийняв на себе зобовьязання з надання правової допомоги клієнту у вигляді складання та подання до суду позову про розірвання шлюбу з відповідними повноваженнями. Також в договорі зазначено, що гонорар адвоката складає 4000,00грн. + компенсація оплати судового збору 1093,00грн, усього 5093,00грн., яка підлягає сплаті клієнтом на банківську картку адвоката. Однак жодних належних документів (акту виконаних робіт тощо) із детальним описом фактично наданих послуг, витраченим на них часу, їх вартості, а також належних та допустимих доказів сплати позивачкою на банківську картку адвоката відповідних сум суду не надано. Подання одного лише договору про надання правової допомоги, в якому до того ж відсутній детальний опис наданих адвокатом послуг з витраченим на це часом, їх вартість, не свідчить про те, що позивачка фактично понесла витрати на правничу допомогу. У звьязку з цим в стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved