Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~15.02.2023 р. до Васильківського міськрайонного суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення 741\~114,49 доларів США та судових витрат. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що у період з 07.02.2020 р. до 07.02.2023 р. включно у відповідача виникли зобов`язання з погашення 20 відсотків річних за користування позикою в розмірі 1\~073\~000 доларів США та 3 відсотків річних, нарахованих на вказану позику у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Тобто, загальна сума нарахованих за період прострочення відсотків складає 741\~114, 49 доларів США, які позивач і просить стягнути з відповідач на свою користь. \~ \~ \~ \~Представник позивача подав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у відзиві позов не визнав. Разом з тим, визнав наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 1\~073\~000 доларів США основного боргу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом достовірно встановлено та визнано сторонами, а тому доведенню не підлягає, наявність у відповідача перед позивачем обов`язку із погашення 1\~073\~000 доларів США основного боргу, що стягнутий за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2016 р. у справі № 756/7189/15. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зауважує, що норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Представник відповідача у відзиві, поданому до суду, визнав факт неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо повернення боргу в розмірі 1\~073\~000 доларів США. У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі №905/600/18 наголошено на тому, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 наголошено на тому, що відповідно до\~частини першої статті 1048\~та\~частини першої статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. \~ \~ \~ \~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Постановою Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~04.02.2020\~у справі\~N\~912/1120/16 закріплено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то\~регулятивна норма\~частини першої статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма\~частини другої статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. \~ \~ \~ \~Тому\~за період до прострочення боржника\~підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та\~частини першої статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а\~за період після такого прострочення\~підлягають стягненню річні проценти відповідно до\~частини другої статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто\~як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Постанова Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~08.11.2019\~у справі\~N\~127/15672/16-ц містить правову позицію щодо того, що законодавець визначає\~обов`язок\~боржника сплатити\~суму боргу\~з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим\~таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і\~обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання,\~оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). \~ \~ \~ \~У постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. \~ \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 р. у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 р. у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 р. у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 р. у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 р. у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17, від 19.07.2023 р. у справі № 910/16820/21. З огляду викладеної правової позиції, вимога позивача про стягнення з відповідача 20% річних за користування позикою до задоволення не підлягає. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 15 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 р. затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.11.2023 р. № 734/2023, що діє на території України починаючи з 24.02.2022 р. Проаналізувавши відповідні позовні вимоги, а також дослідивши надані розрахунки, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних на суму основого боргу в розмірі 1\~073\~000 доларів США за період з 07.02.2020 р. до 23.02.2022 р. включно, на загальну суму 65\~888,18 доларів США. Враховуючи викладене, керучиюсь ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 264-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 509, 598, 599, 625, 1048 ЦК України, суд, -

Outcome: partial