Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

у своїй заяві, [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким встановити, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] доводиться йому матір`ю. В основу своїх вимог заявник зіслався на те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно. З метою прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори, де його повідомлено, що не підтверджено родинний зв`язок із спадкодавцем. У його свідоцтві про народження, матір`ю записана [PERSON] . Таким чином є необхідність у встановленні факту родинних відносин між ним та матір`ю. Встановлення даного факту для нього має юридичне значення, бо є необхідним для прийняття спадщини, а оскільки встановити факт родинних відносин в позасудовому порядку неможливо тому він, змушений звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. У судове засідання заявник не прибув, направив до суду заяву, в якій просить заслухати справу у його відсутності, заяву підтримує повністю. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув. Суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін при наявних матеріалах справи, у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися за участю заявників та заінтересованих осіб. Заявники та залучені до участі у справі заінтересовані особи, зокрема, вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви по встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.293 та ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Копією свідоцтва про народження (а.с.9) підтверджено, що матір`ю заявника вказана [PERSON] , а згідно копії паспорта (а.с.4), копії свідоцтва про смерть (а.с.7) по батькові матері заявника вказано [PERSON] , як і в пенсійному посвідченні (а.с.12). Досліджені в судовому засіданні докази дають підстави суду дійти до висновку, що факт родинних відносин між заявником та [PERSON] повністю знайшов своє підтвердження. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки є необхідним для оформлення спадщини, а тому його необхідно встановити у судовому порядку.

Outcome: approved