Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Гаражно-будівельний кооператив "Медик" про визнання права власності. Позов мотивує тим, що нею, згідно "Дозволу на виконання будівельних робіт" №35/96 від 17.01.2000 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю", виданому Гаражному кооперативу "Медик" було збудовано гараж з підвалом по [ADDRESS] . У 2007 році позивачкою було приватизовано вказаний гараж, а в 2010 році було проведено реконструкцію гаража з надбудовою господарського другого поверху. Звернувшись до Центру надання адміністративних послуг з документами для приватизації господарської надбудови гаража, їй було відмовлено у такій та нведено мотиви вказаної відмови. Враховуючи вищевикладене, просить визнати її право власності та добудований господарський другий поверх в гаражно-будівельному кооперативі "Медик" по [ADDRESS] , ряд п`ятий, гараж № [NUMBER] ; зобов`язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю видати дозвіл на експлуатацію добудованого господарського другого поверху гаражу в гаражно-будівельному кооперативі "Медик" по [ADDRESS] , ряд п`ятий, гараж № [NUMBER] . Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивує тим, що не надавши жодних документів, які б підтверджували право власності на земельну ділянку, відведену для будівництва гаражу, позивачу було відмовлено у реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації з підстав відсутності для цього законних підстав. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати дозвіл на експлуатацію добудованого господарського другого поверху гаражу зазначає, що інспекція таке рішення виконати не зможе з незалежних від них причин, оскільки інспекція має обмежений вибір дій при поданні суб`єктом містобудування документів через реєстр будівельної діяльності. Відтак, позивачем обрано невірний спосіб захисту, який не може призвести до усунення порушених інтересів позивача. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила такий задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні питання щодо задоволення позовної вимоги позивача про визнання права власності поклався на розсуд суду, а в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії просив відмовити. Представник третьої особи підтримав позов у судовому засіданні, просив такий задоволити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] володіє на праві приватної власності гаражним боксом № [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , площею 37,0 кв.м. в гаражному кооперативі "Медик", який знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на гараж серії [NUMBER] від 11.10.2007 року. Як вбачається з Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЛВ №001540, виданого директором департаменту землеустрою та планування забудови міста виконкому Львівської міської Ради народних депутатів 17.06.1996 року Гаражному кооперативу "Медик" Франківської районної спілки автомобілістів м.Львова надано у постійне користування 0,508 гектарів землі за адресою: [ADDRESS] , в межах, згідно з планом землекористування, для будівництва гаражів відповідно до ухвали Львівської міської Ради народних депутатів №336 від 28.03.1996 року. Відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт №35/96 від 17.01.2000 року, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Гаражному кооперативу "Медик" Франківської районної спілки автомобілістів м.Львова на виконання будівельних робіт з будівництва гаражів по [ADDRESS] відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за №1610/208 від 12.05.1999 року Головним управлінням архітектури та містобудування Львівської міської ради. Згідно Довідки №5/13 від 23.05.2022 року [PERSON] являється членом гаражно-будівельного кооперативу "Медик" Франківської районної спілки автомобілістів м.Львова і їй належить гараж капітального типу з підвалом та господарською надбудовою 2-го поверху №13 у 5-му ряді за адресою: [ADDRESS] . Довідкою №5/13 від 06.06.2022 року, виданою [PERSON] підтверджується, що господарська надбудова 2-го поверху в гаражі № [NUMBER] , ряд 5-1 здійснювалась згідно змін в проекті гаражно-будівельного кооперативу "Медик" проектним інститутом "Містопроект", який його розробляв. Відповідно до Технічного паспорту на гараж № [NUMBER] , ряд [NUMBER] у Гаражному кооперативі "Медик" за адресою: [ADDRESS] , виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", вказаний гараж складається з підвалу, площею 18,5 кв.м., першого поверху, площею 18,5 кв.м. та другого поверху, площею 17,5 кв.м. З вищевказаного Технічного паспорту вбачається, що реконструкція другого поверху гаражу відбулась у 2010 році. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Ч. 4 ст. 373 ЦК України передбачено право власника (належного землекористувача) земельної ділянки використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Як зазначалось вище, позивачка є власником гаражного боксу № [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , площею 37,0 кв.м. в гаражному кооперативі "Медик", який знаходиться у [ADDRESS] та є належним землекористувачем, оскільки є членом кооперативу за цією ж адресою, відтак наділений правомочностями належного землекористувача щодо реалізації свого права на використання такої земельної ділянки відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами 3, 5, 7 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як вбачається з Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ЛВ101221025878 від 26.10.2022 року, позивачка зверталась за реєстрацією декларації про готовність до експлуатації об`єкта, однак документи повернуто на доопрацювання. В зв`язку з цим, згідно уставленої практики ВС (Постанова від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц), у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. Крім того, як наголошує Верховний Суд, на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи відповідно до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок. Відповідно ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] зверталася до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, однак отримала відмову, свідчить саме про наявність спору про право, а тому такий спір підлягає розгляду судом та вирішенням спору про право. Крім цього, вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що господарська надбудова 2-го поверху в гаражі № [NUMBER] , ряд 5-1 здійснювалась згідно змін в проекті гаражно-будівельного кооперативу "Медик" проектним інститутом "Містопроект", який його розробляв. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про визнання права власності реконструйований ІІ (другий) поверх гаражу № [NUMBER] (ряд п`ятий), площею 17,5 кв.м., який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі "Медик" за адресою: [ADDRESS] слід задоволити, оскільки така реконструкція відбулась відповідно до будівельних норм, позивачка є належним користувачем земельної ділянки, на якій розташований гараж. Крім того, прийняття завершеного будівництвом об`єкта було предметом розгляду компетентного органу, відмова якого призводить до порушення прав позивачки, відтак право позивача з приводу визнання права власності підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову в цій частині. Щодо позовної вимоги позивачки про зобов`язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видати дозвіл на експлуатацію добудованого господарського другого поверху гаражу в гаражно-будівельному кооперативі "Медик" по [ADDRESS] , ряд п`ятий, гараж № [NUMBER] , суд приходить до висновку, що частиною другою статті 22-2 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено вичерпний перелік дій, які вчиняються та електронних документів, які створюються з використанням Реєстру будівельної діяльності. Разом з тим, серед вищевказаного переліку документів, які видаються, відсутній дозвіл на експлуатацію, відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивачки про зобов`язання відповідача видати їй такий. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: dismissed