Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, згідно з яким просила зняти (припинити) арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який накладено на підставі постанови, б/н 30.07.1999, прокурора р-н Жовтневий, м. Києва, (тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1418842), зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 28.10.2004 09:36:22 за № 1418842 реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.08.1999 року на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори (№ 5с- 168) та 26.08.1999 року зареєстрованим КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації» д.463-52, реєстр. № 364, [PERSON] стала власником квартири номер [ADDRESS] . Крім того, зареєстроване право власності позивача на вказану квартиру підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРІЗАЦІЇ» КВ-2021 № 27355 від 15.07.2021 року, яка була надана на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. Разом з тим, позивач не може в повній мірі розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки, як йому стало відомо при підготовці до продажу квартири, за інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: арешт (архівний запис) щодо квартири [ADDRESS] . При цьому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, адреса: [ADDRESS] , наявне обтяження: арешт, реєстраційний номер обтяження 1418842, зареєстровано 28.10.2004 09:36:22 за № 1418842 реєстратором: Першою київською державною нотаріальною конторою, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11, підстава обтяження: Постанова, б/н, 30.07.1999, прокурора Жовтневого району відносно [PERSON] (далі - Постанова), [INFO] . Додаткові дані: архівна дата 02.09.1999 року, дата виникнення: 02.09.1999 року. № реєстру: 3-1453. Як було з`ясовано позивачем, постанова про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , була постановлена слідчим прокуратури Жовтневого району м.Києва 02.09.1999 року в досудовому слідстві по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] . Тобто, на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу квартири були відсутні будь-які обтяження або обмеження щодо користування або відчуження квартири. Також, відповідно до матеріалів кримінальної справи № 1-128/99 Вироком судової колегії кримінальних справ Київського міського суду від 25.11.1999 року [PERSON] був засуджений за ст.ст. 117 ч. 3, 101 ч. 1 КК України на 15 років позбавлення волі у ВТК посиленого режиму. За вказаних обставин, позивач, як єдиний власник спірного квартири, звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28.10.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що спір підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства згідно зі ст. 174 КПК України. 16.11.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому він зазначив, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.06.2020 року, у разі, якщо арешт накладено на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого у період дії КПК 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. 08.12.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, в якому він зазначив, що якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.08.1999 року на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори (№ 5с- 168) та 26.08.1999 року зареєстрованим КП Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації» д.463-52, реестр. № 364, [PERSON] стала власником квартири номер [ADDRESS] . Крім того, зареєстроване право власності Позивача на вказану квартиру підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «КИЇВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРІЗАЦІЇ» КВ-2021 № 27355 від 15.07.2021 року, яка була надана на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що він не може в повній мірі розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки, як йому стало відомо при підготовці до продажу квартири, за інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: арешт (архівний запис) щодо квартири [ADDRESS] . Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, адреса: [ADDRESS] , наявне обтяження: арешт, реєстраційний номер обтяження 1418842, зареєстровано 28.10.2004 09:36:22 за № 1418842 реєстратором: Першою київською державною нотаріальною конторою, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11, підстава обтяження: Постанова, б/н, 30.07.1999, прокурора Жовтневого району відносно [PERSON] (далі - Постанова), [INFO] . Додаткові дані: архівна дата 02.09.1999 року, дата виникнення:02.09.1999 року. № реєстру: 3-1453. Постанова про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , була постановлена слідчим прокуратури Жовтневого району м.Києва 02.09.1999 року в досудовому слідстві по кримінальній справі № 54-0998 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. 117 ч. 4 КПК 1960 року у редакції, яка була чинною на момент вчинення процесуальної дії. Вироком судової колегії з кримінальних справ Київської міського суду від 25.11.1999 року по справі № 1-128/99, який набув законної сили 07.12.1999 року, [PERSON] був засуджений за ст. 117 ч. 3, 101 с. 1 КК України на 15 років позбавлення волі у ВТК посиленого режиму. Питання скасування арешту вирішено не було. При цьому, як встановлено, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, позивач не набувала процесуального становища обвинуваченої, підозрюваної, а як власник майна не була наділена чинним на той час кримінально-процесуальним законом правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту. У свою чергу, право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 вказаного міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. При цьому, зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Отже, вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. За вищевказаних обставин, а також враховуючи те, що наявність арешту на квартиру позивача, за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушують права останнього як особи, яка є його власником, та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження цим майном, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене та

Outcome: approved