Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ковалюх В.М. звернувся до суду з даним позовом та вказав про те, що з 19.08.2014 року по 22.02.2021 року позивач працював головним інженером у філії Бахмацький молочний комбінат Дочірнього підприємства «Аромат». При звільненні з роботи відповідачем не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 189781.11 грн., яка була стягнута заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19.01.2022 року залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.03.2023 року. Рішення суду повністю виконано 14.08.2023 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження. Час затримки розрахунку з дня його звільнення по день фактичного розрахунку становить 2 роки 7 місяців. За шість останніх місяців число робочих днів становить 132 дні. Середньоденна заробітна плата становить 418,55 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 132 дні. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (418.55 грн.* 132 дні) = 55248.60 грн. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55248.60 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1073.60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник адвокат Ковалюх В.М. в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те що вказана сума не є співмірною з розміром заробітної плати позивача і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в такому розмірі призводить до порушення принцпу співмірності та справедливості. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що [PERSON] з 19.08.2014 року по 22.02.2021 працював головним інженером у Філії Бахмацький молочний комбінат Дочірнього підприємства «Аромат» (а.с. 7). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Станом на день звільнення відповідач нарахував позивачу заробітну плати у сумі 189781.11 грн, але виплатити її відмовився (а.с. 9). 19.01.2022 Бахмацьким районним судом Чернігівської області було ухвалено заочне рішення по справі № 728/2216/21, яким стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі, яке постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.03.2023 року залишено без змін (а.с. 12-15). На виконання рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою №71499148 від 06.04.2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка К.П. про відкриття виконавчого провадження (а.с.16) Відповідач рішення виконав, 14.08.2023, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження. перерахував борг позивачу(а.с.17). Час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку становить 2 роки 7 місяців. За шість останніх місяців число робочих днів становить 132 дні. Сума середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу за листопад - грудень 2020 року становить 418.55 грн, яка розраховується шляхом ділення заробітної плати за 44 дні роботи у листопаді -грудні 2020 року на число відпрацьованих днів у цих місяцях (9208.05 х 2) : 44=418.55 грн.(а.с.8-11). Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55248.60 грн. За приписами ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не з`явився та не спростував розрахунків, наданих позивачем, своїм правом надати суду пояснення не скористався. Щодо стягнення суми судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку із розглядом справи в сумі 5000 грн за професійну правничу допомогу та судовий збір в сумі 1073.00 грн. суд зазначає таке. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Ковалюхом В.М. укладено договір про надання правової допомоги від 22.08.2023 року. Зі змісту вказаного договору вбачається, що за надання правової допомоги у справі замовника, тобто позивача у справі до Дочірнього підприємства «Аромат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, останній сплачує 5000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №54. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Із зазначених вище критеріїв випливає, що основоположним принципом, який застосовується судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є принцип співмірності. Згідно з положеннями ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. "Співмірність" як критерій для оцінки суми витрат на правничу допомогу є оціночною категорією і може розумітися суддями по-різному, що й спричиняє найбільшу складність на практиці. Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial