Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

11 лютого 2022 року на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14 липня 1997 року [PERSON] працювала на підприємствах залізничного транспорту загального користування в Луганській області. На підставі наказу № 01/ОС від 21.06.2016 року позивач з 21.06.2016 року перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариство «Українаська залізниця», займаючи посаду асистента комерційним господарством вантажної комерційної роботи станції Кипуча 4 класу Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до Постанови КМУ від 31.10.2018 року змінено тип публічного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця» Згідно з наказом №64 начальника Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказом № 58/ДН від 16.03.2017 року начальника Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та наказом №384-Н від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям всіх залізничних колій, що ведуть лінії розмежування, встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 00-00 год. 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Комунарськ». В наказі встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою всіх працівників на робочі місця, які повинні розписуватись в «журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої» та зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові за час простою згідно графіку роботи. На підставі наказу Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.07.2017 року №577-ОС позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП на підставі Наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.01.2017 року № 645/Н31. В Наказі зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 20 днів відпустки. Разом з тим, після звільнення позивача, відповідачем не здійснено повного розрахунку по виплаті заробітної плати та інших обов`язкових платежів. На день звільнення, відповідач мав перед позивачем наступну заборгованість недоотриманої заробітної плати в розмірі 17850,76 гривень, з яких: 1758,46 гривень - за березень 2017 року; 2316,89 гривень - за квітень 2017 року; 2316,89 гривень - за травень 2017 року; 2316,89 гривень - за червень 2017 року; 9141,63 гривень - за липень 2017 року (разом з вихідною допомогою). Також, у зв`язку з порушенням строків виплати доходів за березень-липень 2017 року відповідач має надати позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів за період з березня 2017 року по грудень 2021 року в загальному розмірі 5348,60 гривень. У зв`язку з невиплатою відповідачем вказаних коштів, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі: за березень 2017 року - 1758,46 гривень, за квітень 2017 року - 2316,89 гривень, за травень 2017 року - 2316,89 гривень, за червень 2017 року - 2316,89 гривень, за липень 2017 року (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошову допомогу) - 9141,63 гривень, а також компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 5348,60 гривень; зобов`язати відповідача самостійно утримати з необхідних сум податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 року, для розгляду цивільної справи № 236/644/22, визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 22 вересня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 28 вересня 2023 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чаруковський Р.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що з 16 березня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. З березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» до структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця не надходили оригінали первинних документів для нарахування та виплати заробітної плати. Саме через відсутність первинних документів, позивачу не здійснювалося нарахування заробітної плати за березень 2017 року. За першу половину березня позивачу нараховано аванс в сумі до 2011,97 грн. які отримані позивачем відповідно до платіжної відомості №536 за березень 2017 року та підтверджується касовим ордером № 295 від 25.07.2017 року. Інша заборгованість з заробітної плати перед позивачем за період березень - липень 2017 року у відповідача відсутня, так як нарахування заробітної плати за інші періоди (друга половина березня - липень 2017 року) не здійснювалося через відсутність первинних документів. Представник відповідача вказує, що надані позивачем докази виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганськ, тому сума заборгованості з заробітної плати не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку. При цьому, після захоплення 12.04.2017 року адміністративної будівлі Луганської дирекції залізничних перевезень, відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю. Через відсутність визнаної АТ «Укрзалізниця» заборгованості з невиплаченої заробітної плати за березень-липень 2017 року, вимогу щодо стягнення компенсації втрати частини доходів, позивач вважає безпідставною та необґрунтованою, а розрахунок суми компенсації не враховує отримання позивачем авансу в сумі 2117,50 гривень. Окрім цього, науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, яка непідконтрольна українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача - адвоката Стасюка В.О. про розгляд справи без його участі, позовні вимог підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив розглянути справу без його участі. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Судом встановлено, що, згідно записів трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] , остання з 21.06.2016 року працювала на посаді асистента комерційним господарством вантажної комерційної роботи станції Кипуча 4 класу Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом №384-Н від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», наказом № 58/ДН від 16.03.2017 року начальника Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та наказом №64 від 17.03.2023 року начальника Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям всіх залізничних колій, що ведуть лінії розмежування, встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 00-00 год. 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Комунарськ». В наказі встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою всіх працівників на робочі місця, які повинні розписуватись в «журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої» та зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові за час простою згідно графіку роботи. Відповідно до наказу (Розпорядження) № 577-ОС від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту), виданого першим заступником начальника Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», [PERSON] з 17.07.2017 року звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП на підставі Наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.01.2017 року № 645/Н31. В наказі про припинення трудового договору зазначено про надання [PERSON] відповідно до ст. 49 КЗпП України, відповідних пільг і компенсацій, а саме: компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця». Частиною четвертоюстатті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 113 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала усіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено. Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Враховуючи, що в період простою, встановленого працівникам Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», позивач на виконання наказу № 73/ОД від 16 березня 2017 року, структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», наказу № 64 від 17.03.2017 року Виробничого підрозділу «Станція Комунарськ», виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення наказ про встановлення простою скасований не був, то відповідач не мав підстав не здійснювати позивачу оплату заробітної плати за час простою. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Розрахунки заробітної плати [PERSON] щодо компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, узгоджуються з наказами №384-Н від 15.03.2017 року, № 58/ДН від 16.03.2017 року, №64 від 17.03.2023 року про встановлення простою з причин, не залежних від робітників, для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції з 00:00 год. 20 березня 2017 року та з наказом (Розпорядженням) № 577-ОС від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту). Відповідач не надав будь-яких доказів, які спростували б зазначену заборгованість з оплати праці за час простою, не оспорює наявність зазначеного наказу, факту перебування з позивачем у трудових відносинах та її звільнення саме 17 липня 2017 року. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку робочого часу, які оформлені відповідно до трудового законодавства України за підписами табельника, керівника структурного підрозділу, працівника кадрової служби, головного бухгалтера. Відповідач не надав суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали повноважень. Згідно зі статтями 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Згідно з наданими позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з березня до липня 2017 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових. Також суду надані копії табелів обліку використання робочого часу, виданих ВП «Станція Комунарськ» структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за період з березня до 17 липня 2017 року та копію журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої. Крім того, у наказі відповідача від 17 липня 2017 року № 577-ос про звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України зазначено, що [PERSON] при звільненні підлягає до виплати одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсація за 20 днів невикористаної відпуски. У розрахункові листи [PERSON] , складені бухгалтером 1 категорії ВП «Станція Комунарськ», включено компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки та 5850,43 грн. вихідної допомоги. Тобто, відповідач визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні. Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Таким чином, при звільненні позивача у липні 2017 року йому не була виплачена вихідна грошова допомога та компенсація за 20 днів невикористаної відпустки. Отже, [PERSON] підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня до липня 2017 року у розмірі 17850,76 грн., будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідач до суду не надав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 року № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Розмір компенсації позивач розраховує за період з березня по липень 2017 року включно. Так, компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року в сумі 1758,46 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 779,00 гривень (1758,46 х 0,443 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по грудень 2021 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 2316,89 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 996,26 гривень (2316,89 х 0,0,430 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по грудень 2021 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 2316,89 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 954,56 гривень (2316,89 х 0,412 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по грудень 2021 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 2316,89 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 903,59 гривень(2316,89 х 0,390 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по грудень 2021 року). Так, компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 4432,04 гривень (11356,06 гривень - 5850,43 грн.(вихідної допомоги) -19,5% (відсоток оподаткування та інших обов`язкових платежів) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 1715,19 гривень (4432,04 х 0,387 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по грудень 2021 року). Разом сума компенсації втрати частини доходів складає 5348,60 гривень (779,00 гривень + 996,26 гривень +954,56 гривень + 903,59 гривень +1715,19 гривень). При цьому, безпідставними є посилання представника відповідача на те, що розрахунок суми компенсації не враховує, факт отримання позивачем авансу в сумі 2011,97 грн., відповідно до видаткового касового ордеру № 295 від 25 липня 2017 року та платіжною відомістю № 536. Так, у платіжній відомості № 536, зазначено, що платіжним дорученням № 599 від 07 березня 2017 року позивачу здійснено нарахування разової виплати в розмірі 300,00 гривень, а видатковим касовим ордером № 295 від 25.07.2017 року підтверджено отримання позивачем авансу в розмірі 1711,97 гривень,. Водночас, сума компенсації втрати частини доходів здійснювалась позивачем з урахуванням відомостей розрахунку заробітної плати [PERSON] за березень 2017 року, в якому містяться дані «Сума до виплати - 1758,46 гривень», що розрахована з урахуванням нарахованої заробітної плати в розмірі 4683,77 гривень та утримань у вигляді: аванс - 1711,97 гривень, разові виплати - 300 гривень, податок з доходів - 843,08 гривень та інше - 70,26 гривень. Отже, наданий позивачем розрахунок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі правдивих відомостей щодо розміру недоотриманої позивачем заробітної плати, з урахуванням отриманих позивачем грошових коштів в сумі 2011,97 гривень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки на теперішній час заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими. Суд, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача, вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок, який за період з березня 2017 року по грудень 2021 року, складає 5348,60 грн. Оспорюючи свою вину у нездійсненні розрахунку, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що з 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування та виплата заробітної плати припинено. Також відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили). Проте, аналіз норм статі 116 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності абокоштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів. Зазначений висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 грн. покладаються на відповідача.

Outcome: approved