Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , а саме сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття та витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовим записом №1190 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В період шлюбу у подружжя народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . 28.09.2016 року рішенням судді Малиновського районного суду м. Одеси О. Сегеди, шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи ту обставину, що відповідач останній часом не виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів в добровільному порядку, позивач вимушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Від [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву про стягнення аліментів, в яких він просить Стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не більше 1/3 частки заробітку (доходу) та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з нього на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. При цьому зазначає, що обставини про невиконання батьківських обов`язків, які вказані у позовній заяві, не відповідають дійсності. З позивачем та дітьми відсутній будь який контакт, її розшукує державний виконавець, одеська поліція розшукує за трьома кримінальними провадженнями. Вказує, що він багатодітний батько та має 4 дітей, а також проживає разом з цивільною дружиною [PERSON] , яка непрацездатна, у зв`язку з доглядом за дитиною [PERSON] , [INFO] , крім того є непрацездатний батько. Згідно декларацій від 2021 -2023 року, він не отримує дохід, утримував родину з коштів з продажу майна ще у 2021 році, про що свідчать декларації за 2021, 2022 та 2023 роки. 22.08.2023 року до суду надійшли доповнення до відзиву (заперечення) на позовну заяву про стягнення аліментів від [PERSON] , в яких він просить повністю відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . Посилається на те, що батько не зі своєї вини не може бачитися з дітьми та виконувати в повному обсязі батьківські обов`язки, у позивача арештовані рахунки державною виконавчою службою за невиконання рішення суду про встановлення графіку зустрічей із дітьми, з 24.02.2022 року немає ніякої інформації про місцезнаходження дітей та позивача, але в Україні її шукає поліція за різними кримінальними справами. Немає доказів, що діти мешкають з матір`ю, вона може використовувати електронний підпис знаходячись у в`язниці, тому діти мешкають з іншими особами, яких встановлять органи поліції. Представник позивача [PERSON] адвокат Мацко В.В. подав заперечення (на відповідь на відзив, в яких вказав, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Позивач вважає, що матеріальне забезпечення дозволяє встановити розмір аліментів на рівні частки заробітку (доходу), навіть якщо відповідач не отримує на даний час доходи, він зобов`язаний сплачувати не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали заяву про слухання справи у їх відсутності та задоволення позову в повному об`ємі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що він дійсно спочатку погодився на виплату 1/3 частки заробітку (доходу) та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Але у зв`язку з тим, що він не знає, де мешкають його діти, а також те, що з позивачкою та дітьми відсутній будь який контакт, її розшукує державний виконавець, поліція розшукує за трьома кримінальними провадженнями, просив повністю відмовити у задоволені позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що\~08.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовим записом №1190 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В період шлюбу у подружжя народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . 28.09.2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Діти проживають разом з матір`ю. Будь яких інших даних щодо місця мешкання дітей, суду не надано. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до\~ст. 181 СК України. Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку\~(частина друга статті 182 у редакції\~Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає\~2272,00 грн;\~для дітей віком від 6 до 18 років 2833,00 грн. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей у тому розмірі, що встановив суд. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своїх дітей і для суспільства в цілому. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положеньст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~\~1) на професійну правничу допомогу;\~\~2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~\~4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~1) у разі задоволення позову-на відповідача;\~\~2) у разі відмови в позові -на позивача;\~\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є завищеними (18 000 грн.), а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. В задоволенні іншої частини заяви суд відмовляє у зв`язку з неспівмірністю визначеної суми за надання правничої допомоги та складністю справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного та

Outcome: partial