Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за Заявою-договором № 873119-510 про надання кредиту від 01 вересня 2020 року в сумі 102\~354,85 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 45\~806,19 грн., заборгованість по відсотках 7,56 грн., заборгованість по комісії 56\~541,10 грн. Позов обґрунтовано тим, що 01 вересня 2020 року [PERSON] уклав з позивачем заяву-договір № 873119-510 про надання кредиту, отримав кредит шляхом перерахування грошових коштів на його поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатком №1 до Заяви-договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на загальну суму 52\~450 грн., строк кредиту 48 місяці, проценти за користування кредитом 0,0001% річних, комісія за обслуговування кредиту - 4,9 % щомісячно. Кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, що визначений кредитним договором, однак [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконував, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями станом на 14 вересня 2023 року заборгованість перед позивачем за Заявою-договором №873119-510 від 01 вересня 2020 року становить 102\~354,85 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 45\~806,19 грн.; заборгованість за відсотками 7,56 грн.; заборгованість по комісії - 56\~541,10 грн. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість перед банком з [PERSON] та судові витрати. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 31 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Іщука К.В., у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» у частині стягнення заборгованості по комісії в сумі 56\~541,10 грн. Вказує, що відповідач [PERSON] підтверджує факт кредитних відносин та погоджується із визначеною сумою тіла кредиту та відсотками, однак не погоджується із визначеною сумою щодо сплати комісії за обслуговування кредиту. Так, за графіком платежів щомісячно [PERSON] повинен був сплачувати по 2570,05 грн. як суму по обслуговуванню кредитної заборгованості (комісії). Посилаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» та відповідну судову практику, вказує, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі предстаника АТ «ТАСКОМБАНК». Представник відповідача адвокат Іщук К.В. в судовому засіданні вказав, що відповідач не визнає позов лише в частині стягнення комісії. З`ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року [PERSON] підписано Заяву-договір № 873119-510 про надання кредиту, відповідно до якої останній просив Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» надати кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: загальна сума кредиту 52 450 грн. 00 коп.; сума кредиту без комісії за надання кредиту 50 000 грн 00 коп.; комісія за надання кредиту (за наявності) 4,9%, що складає 2450 грн. 00 коп.; строк кредиту 48 міс.; процент за користування кредитом 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту 4,9% щомісячно (а.с. 8). Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум» від 01 вересня 2020 року, в якому вказано реальна процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (а.с, 12). Окрім того, відповідачем підписано: Додаток № 1 до Заяви-договору №873119-510 від 01 вересня 2020 року про надання кредиту «Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів» (а.с. 9-11) та заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, яка містить інформацію про майно та активи позичальника (а.с. 16-17). Згідно умов Заяви-договору №873119-510 про надання кредиту від 01 вересня 2020 року відповідач отримав кредит у розмірі 52 450 грн. 00 коп., що також підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 01 вересня 2020 року по 14 вересня 2023 року (а.с. 32-130). Проте, позичальник допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. З наданого Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» розрахунку заборгованості по кредитному договору №873119-510-303 від 01 вересня 2020 року вбачається, що станом на 14 вересня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитом у розмірі 102 354 грн 85 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту складає 45 806 грн. 19 коп., заборгованість по процентам - 7 грн. 56 коп.; заборгованість по комісії\~56 541 грн. 10 коп. (а.с. 31). Також з розрахунку заборгованості по кредитному договору №873119-510 від 01 вересня 2020 року та виписки по особовому рахунку за період з 01 вересня 2020 року по 14 вересня 2023 року вбачається, що за період з 01 вересня 2020 р. по 14 вересня 2023 р. [PERSON] було сплачено банку на виконання умов кредитного договору суму в розмірі 22 067 грн, з яких Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» 2 грн 89 коп. було зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, 6 643 грн 81 коп.\~в рахунок погашення основного боргу, 15 420 грн 30 коп.\~в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту. Позивачем за вих. № 150669/70.2.2 від 16 червня 2023 року було направлено відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів (а.с. 131). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною другою ст. 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Отже, оскільки відповідач отримав від позивача кредит, він зобов`язаний його повернути та сплатити визначені договором відсотки за користування кредитом. Що стосується сплати комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 01 вересня 2020 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір № 873119-510 про надання кредиту, пунктом 1.4 розділу 1 якого передбачено оплату комісії за обслуговування кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21\~у постанові\~від 06\~листопада 2023\~року дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~216\~ЦК України,\~вимога про\~застосування наслідків\~недійсності нікчемного\~правочину може\~бути пред`явлена\~будь-якою\~заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі №496/3134/19 якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості в розмірі 4,9 % щомісячно передбачена в п. 1.4 Розділу 1 Заяви-договору № 873119-510 про надання кредиту від 01 вересня 2020 року, в п. 2 Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», а також в Додатку № 1 до Заяви-договору «Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів», а саме в графі «платежі за додаткові та супутні послуги» встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 2570 гривень щомісячно. При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, то умова укладеного між позивачем та відповідачем 01 вересня 2020 р. заяви-договору № 873119-510, щодо сплати комісії в розмірі 4,9% щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у вигляді комісії в розмірі 56\~541,10 грн. задоволенню не підлягає. Також в силу вимог ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України, та з врахуванням визнання представником відповідача позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45\~806,19 грн. і відсотків в сумі 7,56 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого як розподілити між сторонами судові витрати. Як зазначено в ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір задоволених судом вимог (45\~813,75 грн.) складає 44,76% від ціни позову 102\~354,85 грн. Отже, виходячи з розміру сплаченого позивачем судового збору (2684 грн.) стягненню з відповідача на користь позивача в якості відшкодування судових витрат підлягає сума в розмірі 1201,36 грн.

Outcome: approved