Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У травні 2023 Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів кредитного договору №700007325 від 26.05.2008 за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 463952,33 грн., яка складається з: 89148,90 грн. - 3% річних та 374803,43 грн. - інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.05.2008 ПАТ «Альфа- Банк» уклало з [PERSON] кредитний договір №700007325. У відповідності з договором поруки №700007325-П від 26.05.2008 року, поручитель, [PERSON] , поручилась за виконання [PERSON] . Відповідно до виконавчого листа у справі №2/03061471/22, виданого 20.08.2012 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» 299908,61 грн., але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Незважаючи на виконання позивачем умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору перед позивачем не виконує, чим порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого, станом на 23.02.2022 має заборгованість розмірі 463952,33 грн., яка складається з: 89148,90 грн.- 3% річних та 374803,43 грн. - інфляційних витрат. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 05.05.2023. 05.05.2023 до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Волинській області направлено запит про місце реєстрації відповідача. 05.06.2023 отримано повідомлення про місце реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляд по суті. Позиція учасників судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово клопотав про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та її представник, в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позов не визнають заперечують проти його задоволення, просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, звернулись із заявою в якій просять суд застосувати позовну давність. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи. Встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 25.11.2011 у позові Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22.03.2012, апеляційну скаргу позивача ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково, рішення Ковельського міськрайонного суду від 25.11.2011 року у справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» 299908,61 грн., але в межах вартості майна, одержаного в спадщину та 720 грн.61 коп. судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно зі ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. У якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, суд вважає встановленні обставини і такі, що не підлягає доказуванню в даному провадженні, а саме щодо факту укладення кредитних договорів та розміру суми стягнутої в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Одже спірне питання полягає лише у сумі заборгованості нарахованої позивачем в порядку ч.2 ст.625 ЦК України та у періоді нарахування 3% річних та інфляційних витрат. 20.08.2012 року Ковельським міськрайонним судом було видано виконавчий лист по справі №2/0306/1471/2011, який було пред`явлено до виконання ПАТ «Альфа -Банк». Однак, вказаний виконавчий лист 18.02.2016 був повернутий стягувачеві у зв`язку з відсутність у боржника майна, а виконавче провадження було закрите. Таким чином, на сьогоднішній день стягнення заборгованості за кредитним договором здійснюється вже на підставі вказаного судового рішення, а не на підставі кредитного договору. 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». З наявних у справі доказів вбачається, що позивач АТ «Сенс Банк» є законним правонаступником АТ «Альфа -Банк». На підтвердження своїх позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за договором, згідно з яким станом на 23.02.2022 року розмір заборгованості [PERSON] перед банком становить 463952,33 грн, з яких: 89148,90 грн.- 3% річних та 374803,43 грн. - інфляційних витрат. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов підлягає до часткового задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення АТ «Сенс Банк» до суду з даним позовом, мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що встановлено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22.03.2012, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» 299908,61 грн., але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло. право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, суд не погоджується з періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Так, АТ «Сенс Банк» до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, які обмежуються останніми 3 роками, що передували дню зверненню з позовом до суду. До правовідносин, визначених ст.625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а тому стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2017 року у справі №3-1522гс1. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 04 липня 2023 року відповідач подав до суду заяву, в якій просив застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з даним позовом 24 квітня 2023 року (штемпель на конверті), отже позивач у межах трирічного строку, які передували подачі позову має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме з 24 квітня 2020 року. В Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи вищевикладене, суд бере за основу розрахунку загальну суму стягнуту рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22 березня 2012 року у загальному розмірі 299908,61 грн. та період розрахунку з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%. Отже, з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 16523,19 грн. за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 51343,49 грн. за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1017,65 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial