Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання іпотечного договору від 15.01.2013 року, укладеного між позивачем [PERSON] , та відповідачем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., за реєстровим № 23, таким, що припинений, та скасування державної реєстрації іпотеки квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , та державну реєстрацію обтяження даного майна іпотекою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне, 15 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., за реєстровим № 22. Згідно умов договору позивач отримала від відповідача у позику грошові кошти в сумі 1 793 000,00 грн., що на день укладення договору за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» становило 220 000,00 доларів США. 15 січня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між сторонами укладено Іпотечний Договір, що є невід`ємною його частиною, згідно якого Позичальник, передає в іпотеку Позикодавцю нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим, до реєстру нерухомого майна внесено запис про обтяження: 10670 (Дата, час державної реєстрації: 15.01.2013 13:47:43). Державний реєстратор: приватний нотаріус Шевчук Зоя Миколаївна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ. Документи, подані для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 23, виданий 15.01.2013, видавник: Приватний нотаріус Шевчук З.М. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38829 від 15.01.2013 13:49:21, приватний нотаріус Шевчук Зоя Миколаївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач: [PERSON] . Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Станом на 06.11.2019 року [PERSON] повернула [PERSON] частину коштів за Договором позики в розмірі 133 200 дол. США. 08 листопада 2021 року Деснянським районним судом було ухвалено рішення у цивільній справі № 754/16388/19 за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, в якому позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задовольнили частково, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 січня 2013 року в розмірі 160 716,53 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 05 квітня 2023 року розглянув касаційну скаргу [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року і постановив: Касаційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасувати в частині вирішення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині вирішення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн, що в еквіваленті становить 86 800,00 доларів США, залишити в силі. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині вирішення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3 % річних змінити, зменшити суму 3 % річних, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , з 338 730,73 грндо 202 209,49 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9 474,37 грн на відшкодування судових витрат. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 21 червня 2023 року на виконання зазначених рішень Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було відкрито виконавчі провадження № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], які були об`єднані у зведене виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 2265653,60 грн., що еквівалентно 86800 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ, 3% річних від простроченої суми у розмірі 202 209,49 грн., 259,20 грн. судового збору, понесеного позивачем за подання позову, а також, 9 474,37 грн. на відшкодування судових витрат. 17 липня 2023 року [PERSON] перерахувала зазначені кошти в повному об`ємі, виконавши в повному обсязі рішення суддів, що підтверджується квитанціями про сплату. 18 липня 2023 року Приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER]. Таким чином, борг за Договором позики сплачено в повному обсязі, у зв`язку з чим вже немає потреби у забезпеченні зазначеного боргу за рахунок майна позивача. Однак, позивач без згоди іпотекодержателя не може зняти обтяження з зазначеної квартири в поза судовому порядку, через те, що відповідач відмовляється спілкуватись. 20 липня 2023 року позивач, з метою досудового врегулювання спору, направила відповідачу вимогу щодо зняття обтяження. Відповідач на зазначене не надав відповіді. На момент подачі позовної заяви позивачем, з моменту повної сплати боргу та закриття виконавчого провадження минуло більше тижня, обтяження з зазначеної квартири на сьогоднішній день не знято. Таким чином, з огляду на вказане вважає, що правовідносини за Договором іпотеки №23 від 15.01.2013 підлягають припиненню, а рішення про державну реєстрацію обтяження іпотекою за Договором та відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягають скасуванню. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.08.2023 року виправлено описку та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву на подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук 3. М., за реєстровим N? 23, згідно з умовами якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у сумі 1 793 000,00 грн, що в еквіваленті за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на день укладення договору становило 220 000,00 доларів США, на строк до 15 травня 2013 року. На укладення цього договору Хіжазі [PERSON] надав згоду, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук 3.М. 15 січня 2013 року за реєстровим N? 21. 15 січня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, між позивачем [PERSON] , як іпотекодавцем, та відповідачем [PERSON] , як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., за реєстровим № 23, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим, до реєстру нерухомого майна внесено запис про обтяження: 10670 (Дата, час державної реєстрації:15.01.2013 13:47:43. Державний реєстратор:приватний нотаріус Шевчук Зоя Миколаївна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ. Документи, подані для державної реєстрації:договір іпотеки, серія та номер: 23, виданий 15.01.2013, видавник: Приватний нотаріус Шевчук З.М. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38829 від 15.01.2013 13:49:21, приватний нотаріус Шевчук Зоя Миколаївна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ. Вид обтяження:заборона на нерухоме майно. Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач: [PERSON] . Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] ). Оскільки термін виконання зобов`язань за договором позики настав 16 листопада 2016 року, проте [PERSON] кошти у повному розмірі не повернула, позивач у листопаді 2019 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 5 955 435,19 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн., що в еквіваленті становить 86 800,00 доларів США, та 3 % річних від простроченої суми за період із 16 листопада 2016 року до 08 листопада 2021 року у розмірі 338 730,73 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником [PERSON] , залишено без задоволення. Апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником [PERSON] , задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 січня 2013 року у розмірі 160 716,53 грн. У задоволенні іншої частини позову [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 року, касаційну скаргу позивача задоволено частково, Постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасовано. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині вирішення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн., що в еквіваленті становить 86 800,00 доларів США, залишено в силі. Рішення Деснянського районного суду і Києва від 08 листопада 2021 року в частині вирішення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3 % річних змінено, зменшено суму 3 % річних, які підлягають стягненню з [PERSON] , з 338 730,73 грн. до 202 209,49 грн., з 16 листопада 2016 року до 06 листопада 2019 року. 21 червня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 754/16388/19, виданого 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн, що еквівалентно 86 800,00 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ та 3% річних від простроченої суми за період із 16 листопада 2016 року до 08 листопада 2021 року у розмірі 202 209,49 грн. 21 червня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 754/16388/19, виданого 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 9 474,37 грн. на відшкодування судових витрат. 21 червня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 754/16388/19, виданого 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 259,20 грн судового збору. 10 липня 2023 року відповідач отримала постанови про відкриття проваджень № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], які були об`єднані у зведене виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з неї на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 2 265 653,60 грн., що еквівалентно 86 800 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ, 3% річних від простроченої суми у розмірі 202 209,49 грн., 259,20 грн. судового збору, понесеного позивачем за подання позову, а також, 9 474,37 грн. на відшкодування судових витрат. 18 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку тим, що нею в примусовому порядку в повному обсязі виконано рішення - виконавчий лист № 754/16388/19, виданий 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн., що еквівалентно 86 800,00 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ та 3% річних від простроченої суми за період із 16 листопада 2016 року до 08 листопада 2021 року у розмірі 202 209,49 грн. Витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі. Основна винагорода приватного виконавця стягнута в повному обсязі. 18 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про виведення виконавчого провадження № [NUMBER] із зведеного виконавчого провадження № [NUMBER], яке веде приватний виконавець Лановенко Л.О. 18 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку тим, що нею в примусовому порядку в повному обсязі виконано рішення - виконавчий лист № 754/16388/19, виданий 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 9 474,37 грн. на відшкодування судових витрат. Витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі. Основна винагорода приватного виконавця стягнута в повному обсязі. 18 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку тим, що нею в примусовому порядку в повному обсязі виконано рішення - виконавчий лист № 754/16388/19, виданий 12.05.2023 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 259,20 грн. судового збору. Витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі. Основна винагорода приватного виконавця стягнута в повному обсязі. Не погоджуючись із сумою стягнення за договором іпотеки, встановленою Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року, [PERSON] звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення. 26 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 26 липня 2023 року вбачається, що: «У червні 2023 року [PERSON] подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики та 3 % річних. Заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим, що під час прийняття постанови від 05 квітня 2023 року суд касаційної інстанції ухвалив рішення про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 265 653,60 грн, що в еквіваленті становить 86 800,00 доларів США, проте, враховуючи значний проміжок часу між прийняттям рішення судом першої інстанції (08 листопада 2021 року) та ухваленням касаційним судом постанови (05 квітня 2023 року), зріс курс іноземної валюти до національної валюти України, у зв`язку з чим виникла необхідність в ухваленні додаткового рішення для вирішення питання визначення точної грошової суми, присудженої до стягнення.» Відмовляючи [PERSON] у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення, Верховний Суд в ухвалі зазначив наступне: «Вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення по суті зводяться до зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції, тобто до постановлення судом касаційної інстанції іншого рішення ніж те, яке постановлено 05 квітня 2023 року, а тому такі вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення суперечать положенням частини третьої статті 419 ЦПК України про остаточність постанови суду касаційної інстанції та положенням статті 270 ЦПК України щодо процесуальної мети додаткового судового рішення. За таких обставин заява [PERSON] про ухвалення у справі додаткового рішення задоволенню не підлягає.» За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». 20 липня 2023 року Позивачем направлено Відповідачу Вимогу щодо зняття обтяження, однак, обтяження по сьогоднішній день не знято. Щодо позовних вимог про визнання іпотеки такою, що припинена, суд дійшов наступних висновків. Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з того, що Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поряд з цим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Також ч. 2 та ч. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц; від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18. Відповідно до ч. 5 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. У ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване ст. 319 ЦК України. Позовна вимога про визнання іпотеки припиненою (правовідносин за відповідним договором іпотеки). Саме такий спосіб захисту передбачений п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Суд зазначає, що з наведених вище обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання іпотеки, такою що припинена, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення запису про іпотеку, задоволення яких судом призведе до ефективного та повного захисту порушених прав позивача. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на висновки суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial