Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач 11 серпня 2023 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру, загальною площею 44,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться на тимчасово окупованій території. Позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 2544. Під час евакуації документи на вказану квартиру втрачені та відсутня можливість отримати дублікат договору купівлі-продажу. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник адвокат Руднєва І.С письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської\~ради Донецької\~області в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. за реєстровим № 2544 (а.с. 10-11). Згідно з відповіддю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 36251/33668-26-23 від 03 серпня 2023 року, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. зупинена з 08 березня 2022 року відповідно до ч. 2 ст. 29-1 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Відомості щодо збереження архіву приватного нотаріуса відсутні (а.с. 14). У зв`язку з військовими діями, які проходили у м. Маріуполі, починаючи з 24 лютого 2022 року, правовстановлюючі документи на квартиру було втрачено позивачем під час евакуації. На теперішній час отримати дублікат договору купівлі-продажу, підтверджуючий право власності на вищезазначену квартиру позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 2 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, те, що позивач на теперішній час позбавлений можливості відновити оригінал договору купівлі-продажу на належне йому нерухоме майно, отримати дублікат правовстановлюючого документу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved