Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у вересні 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] суму заборгованості у розмірі 227823 грн 29 коп., а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.07.2016 [PERSON] звернулася до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» із заявою №2481232112 про отримання кредиту, згідно якої відповідач своїм підписом підтвердила, що ця заява разом з умовами отримання кредитів, становлять між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» укладення кредитного договору на підставі чого відповідач отримала суму кредиту у розмірі 126000 грн 00 коп. із розміром щомісячних процентів 2,39% від суми кредиту та розміром річних процентів 14,99% суми боргу за договором на строк 48 місяців, а також передбачена щоденна пеня у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення позичальником своїх зобов`язань, окрім цього 15.07.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено договір застави, яким забезпечується виконання усіх зобов`язань за кредитним договором №2481232112 від 15.07.2016, а також зобов`язання з відшкодування збитків та сплати пені, після чого 27.01.2023 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення прав вимоги №20230127 згідно якого право грошової вимоги за кредитним договором №2481232112 від 15.07.2016, а також договору застави від 15.07.2023 перейшло до позивача, проте через неналежне виконання своїх зобов`язань відповідача перед кредитором, утворилася заборгованість по кредитному договору №2481232112 від 15.07.2016 у розмірі 227823 грн 29 коп., що слугувало підставою для звернення до суду. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 34-35). Ухвалою судді від 05.09.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 37-39). Ухвалою судді від 13.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 76-77). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідач не отримала копію ухвали суду про відкриття провадження від 13.09.2023 та позовну заяву з додатками, оскільки конверт повернувся до суду із відміткою - за закінченим терміном зберігання. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений термін не надано, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 вказав, що довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що 15.07.2016 [PERSON] підписано та подано заяву № 2481232112 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало позичальнику кредитні кошти у сумі 126000 грн 00 коп. на строк 48 місяців, із застосуванням щомісячних процентів - 2,39%, річних процентів - 14,99%, щоденної пені - 0,3% (а.с. 5-8). Відповідно до вказаної заяви позичальник підтвердила своїм підписом, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір. 15.07.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено договір застави, посвідченого ПН КМНО Іщук Л.А. та зареєстровано в реєстрі №197, згідно умов якого, заставою за цим договором забезпечується виконання всіх зобов`язань позичальника за кредитним договором 2481232112 від 15.07.2016 (а.с. Згідно п. 1.2 Договору застави заставодавець передає на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності автомобіль Honda, модель CR-V, тип - загальний легковий універсал - В, що зареєстрований Центром ДАІ 8003 15.10.2015, рік випуску автомобіля - 20063 номер шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Передано у заставу майно за згодою сторін оцінене у 260000 грн 00 коп. (п.1.4) (а.с. 9-10). Як убачається з матеріалів справи, 27.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги №20230127, відповідно до умов якого, на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а. с. 16-18). Згідно Витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги по боржнику [PERSON] за Кредитним договором 2481232112 від 15.07.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] (а. с. 19). 27.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав за договором застави, посвідченого ПН КМНО Черленюх Л.В., зареєстрованого у реєстрі №24, згідно умов якого у порядку та на умовах, визначених цим договором і у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами відповідно до підписаних реєстрів боржників, первісний заставодержатель відступає та передає, а новий заставодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному заставодержателю за перелічені у додатку №1 до цього договору - Реєстрі договорів застави (а.с. 20, 21). Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав за договорами застави здійснюється у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимог, що набув усіх прав сторони - заставодержателя за договором застави. Відповідно до Реєстру договорів застави ТОВ «ФК «ЦФР» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором відступлення прав за договором застави, посвідченого ПН КМНО Черленюх Л.В., зареєстрованого у реєстрі №24 - договір застави №2481232112 від 15.07.2016 укладено між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] (а.с. 22). Вказані обставини щодо передання прав вимог по вказаних договорах підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 27.01.2023 до Договору відступлення прав вимоги №2023127 від 27.01.2023 (а.с. 23). Як вбачається із довідки вих. №8582122-SG від 30.01.2023 у [PERSON] існує суму боргу перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» за період прострочення з 16.07.2016 по 27.01.2023, яка складається із: прострочена заборгованість за кредитом - 60181 грн 72 коп.; прострочена заборгованість - 22728 грн 52 коп.; прострочена плата за управління 99588 грн 27 коп., за штрафом/пенею - 45324 грн 78 коп. та загальна сума до сплати складає у розмірі 227823 грн 29 коп. (а.с. 12- ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ст.6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеними договорами, боржником за якими є відповідач. Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено правомірність нарахування заборгованості за договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, як правонаступника первісного кредитора, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 3417 грн 35 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved