Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

в провадженні суду перебувала справа за позовом № 752/25680/23 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2023 року, позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2142, вчинений 30.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною, яким запропоновано звернути стягнення зі [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» за період із 08.05.2018 р. по 06.08.2018 р. суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 16908 грн. 09 коп., витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 850 грн. 00 коп., а всього суму в розмірі 17758 грн. 09 коп. Стягнуто із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. Представник позивача звернулась до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із отриманням позивачем правничої допомоги за наступних підстав. Судові витрати у справі складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що представництво позивача в рамках розгляду даної справи здійснювала адвокат Торган Л.М. на підставі договору про надання правничої допомоги № 18 від 22.06.2023 р., ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Крім того, стороною позивача надано суду достатні докази, які підтверджується факчтине отримання позивачем послуг від адвоката, а також сплату позивачем коштів на користь адвоката в пред`явленому до стягненні розмірі. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, а також те, що судом задоволені позовні вимоги повністю, та приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в пред`явленому до стягненні розмірі, в зв`язку з чим заява сторони позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved