Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

21 вересня 2022 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою до російської федерації про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. Свої вимоги обґрунтував тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація в порушення всіх загальновизнаних норм міжнародного права вторглася на територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, а також запроваджено заходи правового режиму воєнного стану. Водночас, Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», неодноразово було продовжено строк дії воєнного стану на території України. Село Горенка Бучанського (раніше Києво-Святошинського) району Київської області було прифронтовою зоною, яку активно обстрілював ворог. За час окупації Київської області, російськими окупантами було знищено або ж пошкоджено тисячі житлових будинків та нежитлових споруд, серед яких і будинки Позивача. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року о 10:00:48 адміністратором Єдиного реєстру досудових слідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 22022000000000054, відповідно до обставин якого 24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні. У рамках кримінального провадження № 22022000000000054 Позивачем було подано заяву про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні. 29 березня 2022 року прокурором було здійснено допит потерпілого [PERSON] , який повідомив, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року з родиною проживав у своєму будинку за адресою: [ADDRESS] . Також позивач вказав, що з сім`єю вирішили покинути зону проведення бойових дій і вирушили в напрямку Західної України. 04 березня 2022 року працівники, які перебували на території домоволодіння [PERSON] , повідомили його про те, що в будинок влучив снаряд та зруйнував його. Позивач зазначає, що 29 березня 2022 року [PERSON] отримав статус внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка від 29 березня 2022 року № 2110-5000572526. 03 квітня 2022 року [PERSON] подав через електронну систему «ДІЯ» повідомлення про пошкодження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . 16 квітня 2022 року [PERSON] був допитаний оперативним уповноваженим ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області та повідомив, що повернувшись до свого будинку 16 квітня 2022 року, виявив, що двері до будинку були відчинені, а будинок пограбований. Крім того, [PERSON] повідомив оперативного уповноваженого, що будинок пошкоджено саме внаслідок ведення бойових дій. 02\~травня 2022\~року [PERSON] \~звернувся до\~начальника Гостомельської\~селищної військової\~адміністрації Бучанського\~району Київської\~області Думенко\~Т.В.\~із заявою,\~в якій\~просив направити\~представників Гостомельської\~селищної військової\~адміністрації Бучанського\~району Київської\~області для\~фіксації та\~оформлення комісійного\~акту пошкодження/руйнування\~будівлі/квартири/житлового\~будинку та\~майна,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . 05 травня 2022 року дільничний офіцер поліції ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області Сидорчук В.О. опитав представника [PERSON] [PERSON] , який повідомив, що внаслідок бойових дій було зруйновано, належний гр. [PERSON] будинок [ADDRESS] , а також знищено майно, що знаходилося в ньому. Позивач зазначає, що 13 травня 2022 року звернувся до начальника Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області із заявою, в якій просив взяти на облік факт пожежі за адресою: [ADDRESS] . Вказує,\~що з\~метою повного\~та точного\~визначення суми\~матеріальної шкоди\~нерухомому майну\~позивач звернувся\~до ТОВ\~«Судово-експертна\~компанія «Алінгез»\~із заявою\~щодо проведення\~будівельно-технічної\~експертизи.\~Об`єктами дослідження\~експерта були:\~житловий будинок\~ [ADDRESS] .\~Зазначає,\~що розмір\~матеріальної шкоди,\~заподіяної внаслідок\~пошкодження житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою: [ADDRESS] , у результаті збройної агресії Російської Федерації становить: 2\~478 814,86 грн. Також зазначає, що ним було замовлено виконання технічного звіту з візуального обстеження житлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних технічного звіту 19-09-22-ОБ будівлю віднесено до III категорії пошкоджень. Також Позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, що виразилась у трьох формах: суттєве погіршення здоров`я; зміна звичного способу та укладу життя (неможливість займатися звичними справами, неможливість розвитку бізнесу, переїзд на нове місце проживання); пошкодження власності. Вважає, що достатнім розміром на відшкодування моральних страждань є сума 2\~000\~000, 00 грн, які є близькою сумою до суми матеріальних збитків за пошкоджений будинок. На підставі наведеного, просив суд: стягнути з російської федерації на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~478 814.86 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений будинок за адресою: [ADDRESS] внаслідок військової агресії рф проти України; стягнути з російської федерації на користь [PERSON] кошти в сумі 2 000 000.00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок військової агресії рф проти України. стягнути з російської федерації на користь [PERSON] 10\~000,00 грн витрат на надання професійної правничої допомоги адвоката. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, правом надання відзиву на позов не скористався, до засідання суду не прибув, про причини відсутності не повідомив. Жодних пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72759002 від 10.11.2016 року. 24 лютого 2022 року о 10:00:48 адміністратором Єдиного реєстру досудових слідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 22022000000000054, відповідно до обставин якого 24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні. У рамках кримінального провадження № 22022000000000054 [PERSON] було подано заяву про залучення його в якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні. 29 березня 2022 року прокурором було здійснено допит потерпілого [PERSON] , який повідомив, що в період з 24 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року з родиною проживав у своєму будинку за адресою: [ADDRESS] . В подальшому позивач з сім`єю вирішили покинути зону проведення бойових дій і вирушили в напрямку Західної України. Внаслідок збройної агресії російської федерації (та ракетних обстрілів с. Горенка російськими окупаційними військами) будинок [ADDRESS] , був частково зруйнований, що підтверджується, копією висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 2207-045 від 19 липня 2022 року, копією витягу з ЄРДР від 24 лютого 2022 року, протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 29 березня 2022 року в межах кримінального провадження № 22022000000000054 від 24 лютого 2022 року. 03 квітня 2022 року [PERSON] подав через електронну систему «ДІЯ» повідомлення про пошкодження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . 02 травня 2022 року [PERSON] звернувся до начальника Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області Думенко Т.В. із заявою, в якій просив направити представників Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області для фіксації та оформлення комісійного акту пошкодження/руйнування будівлі/квартири/житлового будинку та майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05 травня 2022 року дільничний офіцер поліції ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області Сидорчук В.О. опитав гр. [PERSON] , який повідомив, що внаслідок бойових дій було зруйновано, належний гр. [PERSON] будинок [ADDRESS] , а також майно, що знаходилося в ньому. 13.05.2022 року [PERSON] звернувся до начальника Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області із заявою, в якій просив взяти на облік факт пожежі за адресою: [ADDRESS] . З метою повного та точного визначення суми матеріальної шкоди нерухомому майну позивач 11 липня 2022 року звернувся до ТОВ «Судово-експертна компанія «Алінгез» із заявою щодо проведення будівельно-технічної експертизи. Об`єктами дослідження експерта були: житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 2207-045 від 19 липня 2022 року розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у результаті збройної агресії російської федерації становить: 2 478 814,86 грн. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» (підстави визначення підсудності справ судам України), - суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право», - права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За приписами ст. 22 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 наведеної статті). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 вказаної статті). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч.3 ст.82 ЦПК України. Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Дана обставина також не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії рф, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження - військове вторгнення рф до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. Факти знищення будинку внаслідок збройної агресії відповідача та неможливості проживання у ньому Позивача підтверджується Висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2022 року № 2207-045. Беручи до уваги приписи статті 1166 ЦК України, якою визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, судом враховано, що за приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Діями з боку рф було порушено гарантоване ст. 41 Конституції України право власності [PERSON] . Тобто безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є рф. Сам факт збройної агресії РФ проти України є причиною виникнення ситуації, за якої [PERSON] поніс істотні збитки та змушений відстоювати своє порушене відповідачем права в судовому порядку. А відтак, суд вважає позов в частині стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений будинок за адресою: [ADDRESS] внаслідок військової агресії рф проти України є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог судом враховано, що рф, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією, Договір між Україною і російською федерацією про українсько-російський державний кордон, рф вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При цьому, оскільки вчинення рф з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, рф заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. РФ, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на рф судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, що згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути враховано при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За\~змістом статті 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин першої та другої\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з положенням частини першої\~статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною дев`ятою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Згідно з частинами другою, третьою статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у вимушеному залишенні разом із сім`єю місця свого постійного проживання та виїзді для проживання на територію Західної України, що в свою чергу змусило позивача починати життя спочатку через порушення його нормальних життєвих в`язків. Переїзд вимагав від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. У позивача значно погіршилося здоров`я, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії 11 березня 2022 року, згідно якої у [PERSON] діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ ст. та інші хвороби. З огляду на ступінь душевних страждань та причини їх виникнення, вину російської федерації у збройній агресії щодо України, внаслідок якої позивач втратив усталенні життєві порядки, вимушений був змінити місце свого проживання та своєї сім`ї, суд погоджується з тим, що відповідач російська федерація є винною у заподіянні [PERSON] моральної шкоди і розмір компенсації за неї в розмірі 200\~000,00 грн вбачається судом обґрунтованим та розумним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Оскільки позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат суду не надано, з урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами не здійснюється. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial