Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 червня 2018 року. Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини; відповідач своєчасно не сплачував аліменти, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість. За її заявою до поліції були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участі у житті сина, у його вихованні та матеріальному забезпеченні, його зовсім не цікавлять потреби та інтереси дитини. Відповідач не приходить відвідати дитину, не цікавиться її життям та розвитком. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає його участь у житті неповнолітньої дитини, позивач вважає, що він повинен бути позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відзив на позов не надходив. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Зазначила, що після того, як було з`ясовано, що відповідач працевлаштований - то аліменти стягуються своєчасно. Щодо кримінального провадження за ст. 164 КК України, що були внесені до ЄРДР за її заявою, то воно мабуть було закрите. З відповідачем стосунки напружені, до дитини іноді приїжджають батьки відповідача. Проти заочного розгляду справи заперечує. У останньому судовому засіданні приймала участь без представника, наполягала на закінченні розгляду справи за відсутності її представника. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позов в повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Заперечує проти заочного розгляду справи, тому як відповідач буде мати змогу переглянути рішення про позбавлення його батьківських прав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, як орган опіки та піклування не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, з урахуванням висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача - [PERSON] , яка спільно з дитиною [PERSON] мешкає разом з нею. Відповідача - батька дитини, вона не бачила близько 3,5 років. Коли дитині виповнився рік стосунки між її донькою та зятем погіршилися, донька з дитиною стала мешкати з нею. Спочатку відповідач приїжджав до дитини, однак останній раз він приїздив 08 березня 2020 року. Дитиною повністю опікується позивач, відповідач жодним чином не приймає участі у житті дитини. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25 липня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. [INFO] народився [PERSON] , про що Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис № 744. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №635/8896/20 від 01 квітня 2021 року встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2018 року, та який вказаним рішенням суду було розірвано. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №635/5983/20 від 14 грудня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття; а також з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. З розрахунку, виданого ВДВС станом на 01 вересня 2022 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах складала станом на 01 вересня 2022 року - 12069 грн. З довідки КЗ «Височанський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу» Височанської селищної ради Харківського району Харківської області за вих..180 від 27.09.2022 року вбачається, що довідка видана [PERSON] в тому, що вона дійсно займається вихованням свого сина [PERSON] , [INFO] . За час перебування хлопчика в дитячому садку ним опікується мати, яка приводить і забирає його з дитячого садка, відвідує батьківські збори, займається розвитком сина, слідкує за здоров`ям та харчуванням дитини. Дитина активна, життєрадісна, доглянута та охайна. Мати завжди приймає активну участь в житті дитини в дитячому садку - святах, розвагах, виставках. Батько хлопчика з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, жодного разу не з`являвся в дитячому садочку, батьківських зборах, не приймав участі в святах, не цікавився життям та успіхами сина. З відповіді КНП Південної міської ради «Центр первинної медичної допомоги № 1 Харківського району» за вих.. № 407 від 04 жовтня 2022 року щодо надання інформації, вбачається, що адміністрація КПН повідомляє, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку у сімейного лікаря [PERSON] та отримує необхідний йому за віком медичний нагляд. Щодо осіб, які здійснюються контроль за станом здоров`я дитини, супроводжують дитину на планові щеплення та під час планових медичних оглядів, знаходяться поряд з дитиною під час викликів лікаря додому, повідомляють, що КНП «ЦПМД № 1 Харківського району» не володіє даною інформацією, адже вона не є такою, що підлягає обліку. З відповіді КНП Південної міської ради «Центр первинної медичної допомоги № 1 Харківського району» за вих.. № 414 від 12 жовтня 2022 року щодо надання інформації, вбачається, що адміністрація КПН додатково повідомила, що [PERSON] з письмовими запитами з приводу отримання інформації про стан здоров`я свого сина - [PERSON] , до підприємства не звертався. Також повідомлено, що діючими стандартами надання первинної медичної допомоги не передбачено ведення обліку осіб, які супроводжують пацієнтів, тому така інформація на підприємстві не обліковується. Функція лікаря загальної практики - сімейного лікаря полягає у наданні своєчасної та якісної первинної медичної допомоги пацієнтам, веденні медичної документації. У сучасних умовах, з урахуванням надання медичної допомоги у тому числі й тимчасово переміщеним особам, робочий час сімейного лікаря розписаний та тижні наперед. У зв`язку з чим у адміністрації немає достатніх підстав відволікати лікаря загальної практики - сімейного лікаря від виконання своїх посадових обов`язків задля надання письмових пояснень з питань, зазначених у запиті та відомих лише йому особисто. З акту про фактичне проживання особи від 07 жовтня 2022 року складеного депутатом Височанської селищної ради Солодчик Д.Л., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . З відповіді на ім`я держвиконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 01.11.2022 року, вбачається, що [PERSON] з 24 грудня 2020 року працює на підприємстві ТОВ «ТАЛАСА ТРЕЙД» та з вказаного часу отримує дохід. Однак на адресу ТОВ постанови про стягнення з стипендії, заробітної плати, пенсії та іншого доходу боржника не надходило. З цієї причини не здійснювалися відрахування з заробітної плати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] . З копії витягу з ЄРДР № 12022226190000407 від 26.10.2022 року вбачається, що за заявою [PERSON] Сектором ДВ поліції № 3 Харківського РУП № ГУНП в Харківській області внесені відомості про кримінальне правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Височанської селищної ради за № 158/01-36 від 08 травня 2023 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09)Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У §§ 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається виключно тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В матеріалах справи немає доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, його винної поведінки, оскільки за результатами складення органом опіки та піклування висновку встановлено, що [PERSON] фактично мешкає у м.Харкові, працевлаштований та сплачує аліменти. З листа служби у справах дітей Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області № 01-32/57 від 05.05.2023 року вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] , повідомила, що [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки, піклується про життя та здоров`я своєї дитини [PERSON] та вчасно сплачує аліменти. На даний час [PERSON] не може відвідувати дитину, тому як не знаходить порозуміння з матір`ю дитини та її батьками. На засідання органу опіки та піклування [PERSON] не з`явився, однак телефоном повідомив, що він дуже любить свою дитину, бажає виконувати свої батьківські обов`язки, проте має перешкоди з боку [PERSON] та її батьків, аліменти сплачує вчасно. Також в ході судового розгляду підтверджений факт наявності неприязних стосунків між сторонами і з боку самого позивача та її матері, що була допитана як свідок. За браком безсумнівних, належних і допустимих доказів, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання дитини, а всі доводи позову зводяться лише до того, що [PERSON] не бере достатньої участі у вихованні дитини, не можуть слугувати переконливими підставами для позбавлення його батьківських прав. В матеріалах справи відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки докази, подані позивачем, беззаперечно не підтверджують факт свідомого нехтування відповідачем його батьківськими обов`язками. Брак спілкування між сторонами зумовлений передусім існуванням складних (напружених) стосунків між ними, водночас дії відповідача свідчать, що він не втратив інтерес до участі у вихованні дитини, відновлення стосунків із нею. Водночас суд наголошує, що за умови невстановлення винної поведінки одного з батьків, обставин нехтування ним своїми батьківськими обов`язками суд не може відмовити в позові з тих підстав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, адже такі висновки свідчать про існування обставин винної поведінки одного з батьків, нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Таких обставин недостатньо для позбавлення батька батьківських прав, проте у разі незміни поведінки батька у вихованні дитини, у подальшому такі обставини можуть слугувати підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Отже, суд враховуючи всі обставини справи, не вбачає обставин винної поведінки відповідача, а також нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а тому не є підставою відмови у позові те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, адже позивач не довела винної поведінки відповідача та нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, та саме недоведеність позовних вимог і є підставою у відмові у задоволенні позову у цій справі. Щодо доводів позивача про несплату відповідачем аліментних платежів на утримання дитини, то в судовому засіданні встановлено, що після пред`явлення виконавчого документу до виконання через деякий час - виникла заборгованість, яка на сьогодні погашена. Відповідач працює та сплачує аліменти. Недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови умисної та винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. Брак спілкування між батьком та дитиною зумовлений неприязними стосунками колишнього подружжя, що не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed