Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ФОП [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського округу Іванютін-Сандомирський Л.О. про стягнення коштів за договором та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову вказує на те, що 18.02.2022 року між нею та відповідачами, через ріелтора ФОП [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу переважного права купівлі №18/02/2022, за яким вона, як покупець, мала переважне право перед іншими особами на купівлю об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір нотаріально не посвідчувався, оскільки відповідачі мали оформити ще спадкові права на частку квартири. Цей договір діяв до 18.03.2022 року. Вартість придбаного покупцем переважного права купівлі квартири становило 28300 грн., що еквівалентно 1000 дол. США, які вона передала того ж дня продавцям, про що зазначено у п. 2.4 договору. Після 18.03.2022 року вона звернулася до ріелтора з приводу її інформування про час укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса. Ріелтор повідомив їй, що продавці умови договору не виконали через початок війни і закриті реєстри. Також від повідомив їй що продавці на сайті: https://dom.ria.com виставили квартиру на продаж за значно вищою ціною, ніж була оговорена ними. Вона намагалася самостійно зв`язатися з продавцями, але ріелтор відмовився надавати їй їхні номери телефонів. Згодом, через адвоката вона звернулася письмово до відповідачів з вимогою зв`язатися з її адвокатом для визначення часу укладення нотаріального договору купівлі-продажу квартири або повернення їй коштів. Відповідачі відповіли, що дія договору закінчилася 18.03.2022 року, тому кошти вони повертати їй не будуть. 26.07.2022 року, за її дорученням, ріелтор направив відповідачам телефонне повідомлення про необхідність з`явитися 27.07.2022 року до нотаріуса [PERSON] для укладення договору купівлі-продажу. Проте відповідачі у встановлений день і час не прийшли, про що ріелтором був складений акт про порушення зобов`язань. Таким чином, відповідачі у встановлений у договорі час не вчинили дій щодо оформлення спадщини і навіть на цей час не впорядкували та не підготували документи для проведення договору купівлі-продажу. Зазначене є підставою для стягнення з відповідачів, згідно з п.5.1.2 Договору, штрафу у розмірі 100% від суми, зазначеної у п.2.1 договору - сплачений нею еквівалент 1000 дол США - 28300 грн. Крім того, відповідно до п.п. 5.1 та 5.2 п.5, у разі порушення умов договору продавцем, останній зобов`язаній, не пізніше наступного календарного дня після дати, зазначеної у п.1.3, повернути покупцю раніше отримані грошові кошти в розмірі, зазначеному у п.2.1 даного Договору. Оскільки відповідачі не повернули грошові кошти, вона має право на відшкодування понесених збитків та моральної шкоди. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 19.03.2022 до 15.08.2022, з розрахунку подвійної ставки НБУ, становить 4047,29 грн. Моральна шкода полягає у хвилюваннях через ускладнення життєвих та матеріальних обставин через неможливість придбати та користуватися квартирою, на яку вона розраховувала. Через інфляційні процеси вона не змогла придбати іншу квартиру і досі проживає у необлаштованому житлі в сільській місцевості в м. Синельникове і змушена їздити на роботу до м. Дніпро. Через це у неї погіршився сон, загальне самопочуття. Вона постійно хвилюється через неповернення їй коштів. Моральну шкоду вона оцінює у 15000 грн. Позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на її користь 57647,29 грн, а саме: - 28300 грн.- раніше отримані кошти, передані в якості завдатку, - 28300 грн. - штраф, - 4047,29 грн. - пеня, - 15000 грн. - моральна шкода, а також просила стягнути судові витрати у розмірі 12000 грн. Ухвалою суду від 27.09.2022 року відкрито провадження у цій справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] . Відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вказує на те, що дійсно між позивачем і відповідачами був укладений договір купівлі-продажу переважного права купівлі квартири, власниками якої є відповідачі у рівних частках. Відповідачі отримали від позивача завдаток у розмірі 28300 грн. Після підписання цього договору сторони домовилися діяти в подальшому через ріелтора, почали оформлювати документи на квартиру. 24.02.2022 року вони мали прийти до нотаріуса для того щоб вступити у спадщину. Але через початок повномасштабної війни на території України вони не змогли потрапити до нотаріуса, оскільки нотаріуси не працювали і реєстри були закриті. В середині квітня , коли нотаріуси запрацювали і були відкриті реєстри, вони звернулися до нотаріуса та оформили право власності на квартиру. Потім вони зв`язалися з ріелтором та сказали, що документи готові і можна укладати договір. Ріелтор передзвонив їм і сказав, що [PERSON] передумала та не хоче купувати їхню квартиру. Через деякий час він отримав лист від [PERSON] , в якому вона просила зв`язатися по телефону і вирішити питання щодо квартири. На телефонний дзвінок відповіла адвокат [PERSON] і повідомила йому, що [PERSON] відмовляється купувати квартиру і просить повернути їй завдаток у сумі 28300 грн. Оскільки отримані 18.02.2022 року кошти були витрачені на оформлення спадщини, він повідомив, що зможе повернути ці кошти одразу після продажу квартири. З того часу з ним ніхто не зв`язувався. Ні він, ні його брат, ні його батько ніколи, ні на яких сайтах, не розміщували оголошення про продаж своєї квартири. Доданий скріншот переписку в Вайбер, де позивач повідомляє про зустріч у нотаріуса, але на цьому скріншоті вказаний не його телефон. Тобто це повідомлення він не отримував. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] відзив на позов не подавали. 21.11.2022 року відповідачем [PERSON] подана позовна заява до [PERSON] про стягнення спричиненої йому шкоди у розмірі 28500 грн. Ухвалою суду від 24.11.2022 року позовна заява була повернута відповідачу [PERSON] 24.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі у зв`язку з його призовом на військову службу під час мобілізації. Ухвалою суду від 29.11.2022 року провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 01.08.2023 року провадження у справі відновлено, призначено справу до розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі та треті особи причини неявки суду не повідомили. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.02.2022 року між ФОП [PERSON] і [PERSON] укладений договір про надання послуг покупцеві нерухомості, за яким виконавець зобов`язується за завданням замовника надати комплекс послуг, спрямованих на придбання об`єкта нерухомого майна - квартири. Того ж дня, в присутності ФОП [PERSON] , між [PERSON] (покупець) і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) був укладений договір купівлі-продажу переважного права купівлі №18/02/2022, за яким продавці передали за плату покупцеві переважне право покупки квартири за адресою: [ADDRESS] . Вартість придбання переважного права купівліобєкту нерухомого майна становить 28300 грн., що еквівалентно 1000 дол. США. Сторони визначили також загальну вартість об`єкта нерухомості - 493835 грн., що еквівалентно 17450 дол. США. Цей договір діяв до 18.03.2022 року, відчуження об`єкту нерухомості мало здійснюватися не пізніше цієї дати. Судом також встановлено, що на момент розгляду справи письмового договору купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, а сплачені позивачем відповідачам кошти в сумі 28300 грн. їй не повернуті. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст.628 ЦК передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Інститут свободи договору (стаття 627 ЦК України) передбачає можливість сторін вільно визначати зміст договору, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, які не суперечать законодавству, з врахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому сторони мають право врегулювати й ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства та не суперечать ним. Однак свобода договору не є абсолютною і у випадках, прямо передбачених актами цивільного законодавства, підлягає певним обмеженням. Зокрема цивільним законодавством визначено переважне право співвласника перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності у разі її продажу ( стаття 362 ЦК України), право орендаря, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, на переважне право купівлі речі, переданої у найм (стаття 777 ЦК України). Судом встановлено, що між позивачем і відповідачами фактично був укладений у простій письмовій формі попередній договір, який фактично мав на меті укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири. Однак цей договір не був посвідчений нотаріально. Згідно із частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частини 3статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. За приписами частини 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В даному випадку між сторонами було укладено договір про наміри лише у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення договору, що не дає стверджувати, що між сторонами виникли належним чином оформлені зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, а виникли лише наміри, які не були реалізовані. Таким чином, передана відповідачам сума коштів у розмірі 28300 грн., що еквівалентно 1000 дол. США., є авансом, який підлягає поверненнюпозивачу. Аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, у разі сплати авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. Відповідачами фактично було визнано, що 18.02.2023 року вони отримали від позивача 28300 грн., як аванс. Відтак, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 28300 грн підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 28300 грн. і пені у розмірі 4047,29 грн. задоволенню не підлягають, оскільки як зазначалося вище, договори щодо нерухомого майна є укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, а договір від 18.02.2022 року за своєю формою та змістом не відповідав вимогам цивільного законодавства, тому він є неукладеним. У випадку неповернення грошових коштів, позивач має право ставити питання про стягнення з відповідачів суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак, таких вимог позивач не заявляв. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн., то суд приходить до наступного. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу квартири був неукладений, оскільки відповідачі відмовилися продавати їй квартири і не повернули їй грошові кошти, які були отримані 18.02.2023р. Відповідачі вказують на те, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений у строк до 18.03.2023 року через те, що в Україні 24.02.2022 року почалася війна, нотаріуси не працювали, державні реєстри прав власності були закриті. Але, коли у травні 2022 року вони оформили свої спадкові права, позивачка відмовилася купувати квартиру, про що їм повідомив ріелтор позивача. Жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем і відповідачами були узгоджені дата, час та місце укладення договору купівлі продажу у нотаріуса, а саме 27.07.2022 року, суду не надано. Скріншот з оголошенням про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] розміщений на сайті DOM RIA, тобто розміщений ріелтером, який працює в DOM RIA 5+ років. Доданий скріншот з повідомленнямпро явку до нотаріуса 27.07.2022 року взагалі не містить ідентифікуючих даних про адресата та відправника цього повідомлення. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення їй внаслідок неправомірних дій відповідачів моральної шкоди. Тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Згідно із ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, у відповідності до вимог п.1 ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; Позивач просив стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати у загальному розмірі 12000,00 грн. На підтвердження сплати судових витрат нею надано копію договору про надання правничої допомоги від 21.06.2022 року, укладений з адвокатом Боровик Л.О. ( а.с.29), довідку про отримання адвокатом Боровик Л.О. гонорару у сумі 12000,00 грн. (а.с.32) та додаткову угоду №1 до договору від 21.06.2022 року (а.с.59). З додаткової угоди №1 до договору від 21.06.2022 року встановлено, що до суми гонорару адвоката (12000,00 грн.) у пункті 1.2 включено у тому числі і оплата судового збору у розмірі 992,40 грн. З квитанції про оплату судового збору від 20.07.2022 року(а.с.1) встановлено, що адвокатом Боровик Л.О. було сплачено судовий збір у розмірі 1040,00 грн. Тобто загальні судові витрати, які були понесені позивачем становлять 12000,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено частково ( на 38% від заявлених позовних вимог), тому з відповідачів має бути стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі 4560,00 грн. ( у тому числі судовий збір 395,20 грн.), тобто по 1520,00 грн. з кожного відповідача. Відповідно до п. 9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяособи з інвалідністю I та II груп. За приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.53), а тому він звільнений від сплати судового збору. Тобто частка судового збору у розмірі 131,73 грн. (395,20:3= 131,73) має бути компенсований позивачу [PERSON] за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інша частина судових витрат у розмірі 1388,27 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial