Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з такого на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свою позицію мотивує тим, що з 07 травня 2005 року по 07 квітня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття та веде самостійний спосіб життя, та [PERSON] , [INFO] . Однак, під час шлюбу відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, не дбав про родину. Як наслідок рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2017 року шлюб між ними було розірвано, дітей залишено проживати разом з нею. Син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Натомість відповідач взагалі не бере участі у вихованні та розвитку сина, не відвідує його, з ним не спілкується, життям в навчальному закладі не цікавиться, дозвілля з ним не проводить та не виконує інші батьківські права та обов`язки по забезпеченню гармонійного розвитку дитини. 17 жовтня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким у неї народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Наразі вони всі спільно проживають однією сім`єю та являються багатодітною родиною. Станом на сьогоднішній день сина [PERSON] повністю утримує та займається його вихованням її другий чоловік [PERSON] . Відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Так, наприклад, останній ніколи добровільно не надавав згоди на виїзд Кристіяна за кордон. Кожного разу плануючи поїздку на відпочинок вона за декілька місяців до цього просила [PERSON] надати сину дозвіл на виїзд. Зазвичай останній нехтував такими проханнями. [PERSON] часто має можливість їздити на змагання з боксу за кордон, однак вже декілька разів не зміг цього зробити через відсутність згоди на виїзд від батька. У свою чергу вона неодноразово проводила профілактичні розмови з відповідачем щодо невиконання ним обов`язку по вихованню та утриманню сина [PERSON] , однак такий жодних дій, спрямованих на виправлення свого ставлення до дитини, не вжив та не має наміру вживати. Доказом байдужого ставлення до дитини є навіть те, що відповідач не з`явився на засідання органу опіки та піклування при розгляді питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина, однак подав заяву, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини, що свідчить про абсолютну байдужість та зневагу зі сторони відповідача до долі їх сина. Поведінка [PERSON] вкотре підтвердила байдуже ставлення до дитини - [PERSON] не потрібен своєму біологічному батьку. 22 вересня 2023 року рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради було затверджено висновок органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , з якого вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. З огляду на вказані обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 02 жовтня 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, залучено орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, однак подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Також до вказаної заяви додав заяву, посвідчену 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М., зареєстровану в реєстрі за № 669, згідно якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; одночасно повідомляє, що зобов`язується не оскаржувати рішення суду про позбавлення його батьківських прав, а також просить розглядати будь-які заяви та звернення до судових органів та органів опіки та піклування без його участі. У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області як органу опіки та піклування не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю та підтримує позицію, викладену у висновку органу та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженому рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради від 22 вересня 2023 року № 204. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме сини [PERSON] , [INFO] , який на даний час досяг повноліття, та [PERSON] , [INFO] (а. с. 10, 11). Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 28 червня 2017 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений 07 травня 2005 року та зареєстрований виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 12, свідоцтво про шлюб від 07.05.2005 року серії [NUMBER] розірвано; визначено місце проживання малолітніх дітей сторін - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та залишено їх проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21-22 зворот). Також встановлено, що 17 жовтня 2017 року у Перечинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Закарпатській області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 62, від якого у них народилося двоє дітей, а саме донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а. с. 12, 13, 14). Крім цього встановлено, що позивач [PERSON] разом з [PERSON] проживають разом у [ADDRESS] та виховують чотирьох неповнолітніх дітей, а також мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а. с. 9 зворот, 16, 17, 20, 23). Крім цього встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , що підтверджується висновком органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав батька відносно неповнолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області від 22 вересня 2023 року № 204, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] (а. с. 24, 25-26). Із висновку органу опіки та піклування також вбачається, що після розірвання шлюбу діти сторін й надалі знаходилися на материному повному утриманні та вихованні. Батько взагалі не бере участі у вихованні та розвитку дітей, їх не відвідує, з ними не спілкується, їх життям в навчальних закладах не цікавиться, дозвілля з дітьми не проводить та не виконує інші батьківські обов`язки по забезпеченню гармонійного розвитку дітей. Станом на сьогоднішній день спільних дітей із [PERSON] повністю утримує та займається їх вихованням другий чоловік [PERSON] . Батько [PERSON] самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Як приклад невиконання батьківських обов`язків, [PERSON] ніколи добровільно не надавав згоди на виїзд дітей за кордон. Кожного разу, коли мати [PERSON] просила дозвіл, батько зазвичай нехтував її проханнями. [PERSON] часто має змогу їздити на змагання з боксу за кордон, однак вже декілька разів дитина не брала участь у цих змаганнях через відсутність згоди на виїзд від батька. Пояснення [PERSON] від 24 липня 2023 року свідчить, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Під час бесіди з [PERSON] він не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] , про що написав відповідну заяву (а. с. 25-26). Як вбачається з довідки ліцею «Невицький замок» Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 24 травня 2023 року за № 75, протягом 2022-2023 навчального року учень 8 класу [PERSON] відвідує заняття у школі, завжди охайний та доглянутий. Батько протягом навчального року контакту зі школою, де навчається дитина, не підтримував, із вчителями, класним керівником та адміністрацією школи не спілкувався (а. с. 15). Так, відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, п. 100). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 24 грудня 2020 року у справі № 676/3740/19 (провадження № 61-8098св20), від 28 липня 2021 року у справі №225/134/20 (провадження № 61-18248св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118св21). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Як роз`яснено в п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому суд вважає, що його слід позбавити батьківських прав відносно останнього. При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Отже, що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм та ч. 1 ст. 182 СК України, а також того, що відомості про заробіток (дохід) платника аліментів у матеріалах справи відсутні, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, оскільки позивач за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав згідно платіжної інструкції 0.0.3224481411.1 від 29 вересня 2023 року сплатила 1073 грн 60 коп судового збору, а за позовною вимогою про стягнення аліментів вона звільнена від сплати судового збору, відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] з державного бюджету слід повернути 536 грн 80 коп (1 073 грн 60 коп х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , а також судовий збір, який би мала понести позивач у сумі 536,80 грн (1 073,60 грн х 50%) стягнути з [PERSON] на користь держави, що відповідає положенням ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved