Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, до якого просив стягнути заборгованість за договором позики на загальну суму 499 044 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сорок чотири) гривень з яких основна сума боргу: 237 640(двісті тридцять сім тисяч шістсот сорок) грн., одноразовий платіж за несвоєчасне повернення грошових коштів 7 312(сім тисяч триста дванадцять) грн., 5% від суми отриманих коштів, що становить 7 150 (сім тисяч сто п`ятдесят) доларів США або 261 404(двісті шістдесят одна тисяча чотириста чотири) грн. згідно курсу НБУ на момент подачі позову та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 липня 2021 року він позичив [PERSON] у позику - грошові кошти в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США за умови повернення йому зазначеної вище суми до 15 серпня 2021 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів відповідач зобов`язується виплатити йому 5% суми в місяць, а також разовий платіж 200 (двісті) доларів США. Факт одержання [PERSON] коштів підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 05 липня 2021 року. Оскільки незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів відповідач постійно ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а його неодноразові звернення до Відповідача з проханням дотриматися взятого на себе зобов`язання щодо повернення йому грошових коштів відповідачем постійно ігноруються, відтак він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відтак, вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь за невиконання грошового зобов`язання 499 044 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сорок чотири) гривень, з яких основна сума боргу - 237 640 (двісті тридцять сім тисяч шістсот сорок ) грн., одноразовий платіж за несвоєчасне повернення грошових коштів - 7312 (сім тисяч триста дванадцять) грн., 5% від суми отриманих коштів, що становить 7 150 (сім тисяч сто п`ятдесят) доларів США або 261 404 (двісті шістдесят одна тисяча чотириста чотири) грн. згідно курсу НБУ на момент подачі позову та судові витрати. У зв`язку з чим, просить позов задоволити. Ухвалою судді від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Ухвалою суду від 26.10.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05 липня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики на суму 6 500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США, за умовами повернення позивачу зазначеної вище суми до 15 серпня 2021 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів відповідач також зобов`язується виплатити позивачу 5% суми в місяць, а також разовий платіж 200(двісті) доларів США. Відповідачем [PERSON] на підтвердження укладення договору була видана розписка про отримання коштів від 05 липня 2021 року/а.с.10/. Відтак, суд вважає доведеними факти укладення договору позики 05 липня 2021 року, передачі коштів за договором та невиконання позичальником за договором позики свого обов`язку щодо повернення суми боргу. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора визначеної у розписці грошової суми. Таку ж позицію мав Верховний суд у Постанові від 14.01.2019 року (справа № 466/10923/16-ц, провадження № 61-45817св1). При цьому, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 388/1354/17-ц. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях . Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав. Таким чином сума загальна сума заборгованості за розпискою на момент подачі позову та яка підлягає поверненню становить 13 650 (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) доларів США, що у перерахунку на гривні станом на день подачі позовної заяви становить 499 044 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сорок чотири) гривень, з яких основна сума боргу: 237 640 (двісті тридцять сім тисяч шістсот сорок) гривень, одноразовий платіж за несвоєчасне повернення грошових коштів 7 312 (сім тисяч триста дванадцять) гривень, 5% від суми отриманих коштів, що становить 261 404 (двісті шістдесят одна тисяча чотириста чотири) гривень. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги позивача розрахунок заборгованості викладений у позовній заяві/а.с.4-5/, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило. Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 990,44 гривень, що підтверджується долученою до позову квитанцією/а.с.1/.

Outcome: approved