Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що за договором купівлі - продажу квартири від 15 вересня 1992 року, вона придбала у Хмельницької міської ради трьох кімнатну квартиру по [ADDRESS] , в яку вони вселились у 1991 році сім`єю з чотирьох чоловік: вона, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Після одруження дочки 1997 році вона зареєструвала в своїй квартирі і свого зятя [PERSON] . В подальшому її зять у 2001 році виїхав за межі України на роботу де і зараз працює, в Україну не повертається на постійне місце проживання. З 2015 року він проживає у Ірландії. В кінці 2009 року її син [PERSON] виїхав за межі України на навчання, і після його закінчення продовжує працювати за кордоном, де в даний час проживає і працює, в Україну на постійне місце проживання не повертається, хоча залишається бути зареєстрований за її квартирою. Отже, починаючи з 2009 року в її квартирі син не проживає , як не проживає і зять з 2001 року, про те вона несе фінансові витрати по її утриманню. Таким чином реєстрація відповідачів в квартирі порушує її право власності на житло, а саме вільно розпорядитись квартирою адже вона не може її відчужити, перейти у менше житлове приміщення і змушує її пенсіонера по віку, нести додаткові фінансові затрати по сплаті комунальних платежів, так як відповідачі не здійснюють виплат та не проводять догляд за даним житлом. За таких обставин реєстрація Відповідачів в належній їй квартирі обмежує право її власності на зазначену квартиру гарантоване ст. 41 Конституції України ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України. З врахуванням наведеного, позивач просить: визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задоволити з підстав зазначених у позовній заяві, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає та підтверджує, що не проживає в Україні з 2001 року, так як проживає з сім`єю за кордоном. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає та підтверджує, що не проживає в Україні з 2009 року, так як проживає за кордоном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 15.09.1992р. р/н 2-3842. Відповідно до довідки №Б-03-32323 Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР від 04.08.2023 року, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідок ОСББ "Проспект 93" №№20, 21 від 27.12.2021р., №№ 2, 2/1 від 17.01.2022р., №№ 4,5 від 25.12.2022р., №№ 6, 7 від 18.07.2023р., та актами від 25.12.2021р., 17.01.2022р., 25.12.2022р., 11.07.2023р., [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з моменту державної реєстрації ОСББ "Проспект93" 2016 року по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу від 15.09.1992р. р/н 2-3842; технічним паспортом на квартиру; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2018р. № 140837789; копією паспорта серія [NUMBER] на прізвище [PERSON] ; довідкою №Б-03-32323 Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації ХМР від 04.08.2023 року; довідками ОСББ "Проспект 93" №№20, 21 від 27.12.2021р., №№ 2, 2/1 від 17.01.2022р., №№ 4,5 від 25.12.2022р., №№ 6, 7 від 18.07.2023р.; актами від 25.12.2021р., 17.01.2022р., 25.12.2022р., 11.07.2023р.. Позивач [PERSON] , як свідок суду також пояснила, що її син виїхав за кордон в 2009 році, а зять в 2001 році, де залишились проживати. Спочатку вони приїзджали до неї в гості, але вже років 5 взагалі не приїзджають. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час не проживають в квартирі [ADDRESS] про [ADDRESS] , більше 10 років. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, визнання вимог відповідачами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і слід визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою квартирою [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved