Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування якого вказував, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 року у справі № 643/7892/19. Від шлюбу у них народився [PERSON] [INFO] . Під час ухвалення рішення про розірвання шлюбу, Московський районний суд м. Харкова не вирішив питання про визначення місця проживання дитини. Натомість сторони не можуть дійти згоди щодо того, із ким буде проживати малолітній [PERSON] . Між батьками нерідко виникають суперечки щодо місця перебування тини, які інколи переростають у лайки. Така поведінка батьків погано впливає на психічний та емоційний стан дитини, робить її життя нестабільним. Місце проживання дитини зареєстроване за адресою проживання батька: [ADDRESS] . На даний момент дитина фактично проживає із батьком в орендованій двокімнатній квартирі в центрі міста за адресою: [ADDRESS] . Шлях дитини від дому до школи складає 500 метрів. Батько повністю забезпечує фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток дитини. Малолітній [PERSON] навчаться у школі № 68 у 6 класі, має задовільні оцінки. Відповідно до характеристики зі школи, батько постійно опікується навчанням та успіхами своєї дитини, відвідує батьківські збори, бере участь у житті класу. Стосунки з сином відверті щирі та довірливі. Відповідачка власного житла не має. На даний момент проживає також у Одесі в орендованій однокімнатній квартирі. Не працевлаштована. Намагається влаштувати власне життя із іншим чоловіком. Із дитиною відповідачка бачиться рідко, не виявляє належно зацікавленості щодо життя, здоров?я та навчання дитини. [PERSON] нерідко наполягає на тому, щоб дитина залишилась в неї в самий невідповідний час, незважаючи на необхідність дитини робити домашнє завдання та інші значущі потреби дитини. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 26 серпня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 24 жовтня 2022 року залучено в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 01.03.2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. На адресу суду від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у ній. Відповідачка надіслала заява з проханням слухати справу у її відсутність, позов визнає, просила задовольнити. Від третьої особи надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання разом з батьком, а також просили справу розглядати без участі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 19.04.2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 491, батьком дитини записаний [PERSON] . У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Матеріали справи свідчать, що дитина проживає з батьком і його вихованням займається саме він. Батько повністю забезпечує фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток дитини. Малолітній [PERSON] навчаться у школі № 68 у 6 класі, має задовільні оцінки. Відповідно до характеристики зі школи, батько постійно опікується навчанням та успіхами своєї дитини, відвідує батьківські збори, бере участь у житті класу. Стосунки з сином відверті щирі та довірливі. Відповідачка власного житла не має. На даний момент проживає також у Одесі в орендованій однокімнатній квартирі. Не працевлаштована. Намагається влаштувати власне життя із іншим чоловіком. Із дитиною відповідачка бачиться рідко, не виявляє належно зацікавленості щодо життя, здоров?я та навчання дитини. [PERSON] нерідко наполягає на тому, щоб дитина залишилась в неї в самий невідповідний час, незважаючи на необхідність дитини робити домашнє завдання та інші значущі потреби дитини. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час дитині доцільно проживати саме з батьком, який створив для них всі належні умови для проживання і для навчання та розвитку, тому суд вважає, що проживання з батьком повністю відповідає дійсним інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком сина [PERSON] [INFO] , який проживає із батьком та знаходиться на його утриманні, і ця обставина відповідачем визнається. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров`я дитини та його матеріальне становище; вік дитини, а також - задовільний стан здоров`я відповідача; його матеріальне становище; прийшов до висновку про задоволення позову. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved