Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому за життя належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який був ним побудований в 1986 році (далі житловий будинок, спадковий будинок). Реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок на ім`я [PERSON] не була проведена, у зв?язку із чим на час його смерті був відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Земельна ділянка площею 0,0207 га виділена під будівництво та обслуговування житлового будинку, за життя [PERSON] , не була приватизована. Як зазначає позивачка, після смерті її батька відкрилася спадщина на нерухоме майно померлого, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка прийняла спадщину до майна померлого шляхом подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, з підстав відсутності правовстановлюючих документів та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного майна. Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на спадковий будинок. Ухвалою суду від 03.10.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірительки. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] , у віці 70 років, помер батько позивачки [PERSON] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 7, 9, 10). За життя [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який був ним побудований в 1986 році, що підтверджується довідкою Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 21.09.2023 № 2742 (а.с. 11). 10.09.1997 Міжгірською селищною радою народних депутатів на 19 сесії 22 скликання прийнято рішення (б/н) «Про передачу у приватну власність та користування земельних ділянок», згідно якого надано дозвіл на перебудову житлового будинку гр. [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 14). Із копії довідки Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області № 110 від 20.01.2022 вбачається, що на час смерті [PERSON] , по [ADDRESS] , разом із ним були зареєстровані: [PERSON] , дочка померлого; [PERSON] , 2007 р.н., - онук померлого; [PERSON] , 1957 р.н., - дружина померлого, яка фактично проживала в селі Великі Береги Берегівського району Закарпатської області; [PERSON] , 2001 р.н., - онука померлого, яка фактично проживала в місті Ужгород Закарпатської області; [PERSON] , 1976 р.н., - зять померлого, який зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Постановою від 25.09.2023 приватним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки на дане спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна. Також нотаріусом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не складав. Дружина померлого [PERSON] подала у встановлений законом строк заяву про відмову від прийняття спадщини, одночасно повідомивши, що все майно, яке було у власності померлого чоловіка [PERSON] було його особистою приватною власністю, набувалося за його власні кошти та не являється спільною власністю подружжя (а.с. 6). Таким чином, позивачка являється єдиним належним спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину до майна померлого батька. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що за життя батько позивачки набув право власності на спадковий будинок, а відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємицю права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 4250,90 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (8501,80 х 0,5 = 4250,90).

Outcome: approved