Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У січні 2022 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 195462, 27 грн. за кредитним договором № б/н від 21.08.2018 року. В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.08.2018 року. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування контр рахунку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, у зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 18.01.2022 року має заборгованість у сумі 195462, 27 грн., яка складається із 184598, 17 грн. заборгованості за тілом кредиту, 9158, 80 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1705, 30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія. Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Рішенням Святошинського районного суду від 10.06.2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] - задоволено частково. Стгянуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.08.2018 року у розмірі 184598, 17 грн. та судовий збір у розмірі 2481, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 24.08.2023 року розпорядженням №159 здійснено повторний атоматичний розподіл справи між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Коваль О.А. у відпустці. 24.08.2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Журибеду О.М. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2022 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача до суду не з`явився. Відповідно до заяви, просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 21.08.2018 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 17-18). Розмір кредитного ліміту, процентної ставки за користування кредитними коштами, неустойки за порушення договірних зобов`язань тощо підписана відповідачем анкета-заява не містить. Згідно довідки позивача без вихідних даних (номеру та дати) між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було видано такі кредитні картки: 1) [NUMBER] , дата відкриття 21.08.2018 , термін дії 08/21; 2) [NUMBER] , дата відкриття 26.02.2021, термін дії 02/24; 3) [NUMBER] , дата відкриття 09.09.2021 ,термін дії 08/24 (а.с. 16). За наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 18.01.2022 року складає - 195462, 27 грн.: - 184598?17 грн. заборгованості за тілом кредиту, - 9158, 80 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, - 1705, 30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-14). Згідно наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт, встановлений 21.08.2019 року декілька разів змінювався, зокрема: 18.12.2019 кредитний ліміт збільшено до 200000, 00 грн. та 01.05.2021 року кредитний ліміт зменшено до 195000, 00 грн. (а.с. 15). Отже, найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем, і в межах якого відповідач міг користуватися кредитними коштами становив 200000, 00 грн. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 18.01.2022 утворилася заборгованість в сумі 195462, 27 грн, яка складається у тому числі зі заборгованості за тілом кредиту у розмірі 184598, 17 грн. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н за період з 21.08.2018 року по 19.01.2022 року (а.с. 80-102). Згідно заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] своїм підписом 09.09.2021 року підтвердила, що ознайомлена та погоджується з істотними умовами договору. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Крім того, з розрахунку заборгованості та з виписки за договором, наданих позивачем на обґрунтування власних позовних вимог щодо наявності заборгованості у відповідача, вбачається, що позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах. Так, розрахунок заборгованості за договором містить графу «відсотки погашені за рахунок кредиту» ,а з виписки за договором вбачається, що позивач неодноразово здійснював «списання відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3 (у грудні 2020 року, у січні 2021 року, у травні 2021 року, у червні 2021 року, у липні 2021 року, у серпні 2021 року, у вересні 2021 року, у жовтні 2021 року, у листопаді 2021 року, у грудні 2021 року, у січні 2022 року) відсотка…» та на суму списання автоматично збільшував від`ємний« залишок після операції»,що свідчить про те, що заборгованість за тілом кредиту, яку позивач пред`явив до стягнення, складається не тільки з коштів, які безпосередньо відповідач отримав у кредит шляхом витрачання коштів у межах встановленого йому кредитного ліміту, а й за рахунок самостійного збільшення заборгованості за кредитом позивачем шляхом погашення (списання) процентів за користування кредитом за рахунок кредитних коштів. Цим позивач самостійно на власний розсуд допустив штучне збільшення заборгованості за кредитом. Разом з тим, з виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування. Позивачем же не доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в частині збільшення заборгованості шляхом нарахування та списання відсотків, що в свою чергу призвело до збільшення тіла кредиту. Отже,вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню в розмірі 114868, 61 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 69729, 56 грн (184598,17 - 114868, 61 = 69729, 56 ) є необґрунтованою позивачем, не підтвердженою належними доказами, тому суд у цій частині вимог позивачеві відмовляє за безпідставністю. Оцінюючи розрахунок заборгованості за нарахованими та простроченими відстоками суд зазначає таке. Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг підписаних відповідачем 09.09.2021 року, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву б/н від 21.08.2018 року. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17(постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020). Будь-яких інших доказів на підтвердження існування письмових домовленостей сторін станом на 21.08.2018 року, саме про такі умови кредитування, на яких наполягав позивач, матеріали справи не містять. Отже, суд вважає нарахування процентів за користування кредитом за застосованими позивачем процентними ставками неправомірним, оскільки розмір таких процентів не був встановлений договором та законом на момент підписання заяви б/н від 21.08.2018 року. Вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до ст. 1048 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою законом, позивач до суду не подав.

Outcome: partial