Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2023 р. до суду надійшла зазначена позовна заява із Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю на підставі ухвали судді від 29.05.2023 (а.с. 21), позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОІ «ФК «Вікторія» в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 48812 грн 00 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначає, що 23.09.2019 по вул. Малишка біля буд. 31 у м. Києві сталася ДТП за участю ТЗ «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «ФК «Вікторія» під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , в результаті якої на місці події складено повідомлення про ДТП де відповідач визнав себе винним, а також в ньому зазначено, що у ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] пошкоджено задні двері та лако-фарбове покриття, тому на підставі заяви потерпілої особи [PERSON] страховою компанією ПрАТ «УАСК «АСКА», де застраховано цивільно-правову відповідальність позивача, як власника ТЗ «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] , здійснено огляд пошкоджень та перераховано страхову виплату у розмірі 19307 грн 34 коп., при цьому загальна сума вартості пошкодженого майна складає 68119 грн 40 коп., при цьому позивачем здійснено виплату потерпілій особі різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 48812 грн 06 коп. Оскільки між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір за яким [PERSON] був найнятий водієм для виконання робочих завдань за ним було закріплено ТЗ «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] , водночас при настанні ДТП відповідач не здійснював трудових обов`язків, а 23.09.2023 перед ДТП робочий час закінчений і відповідач рухався по власних справах, так як службовий транспорт продовжував перебувати у розпорядженні водія. 15.09.2023 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач звертаючись до суду посилається на норми п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП України та на ч. 1 ст. 1191 ЦК України та в прохальній частині просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 48812 грн 00 коп. ніяким чином не ідентифікуючи чи є стягнення в порядку регресу виплачене відшкодування чи це вимога про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у порядку ст. 134 КЗпП України, внаслідок чого із позовної заяви йому не вдається встановити який саме спосіб захисту своїх прав обрав позивач, також відповідач зазначив, щодо вважає вимоги про відшкодування шкоди у порядку регресу позивач не має права вимагати від відповідача, оскільки дана сума була виплачена позивачем потерпілій особі безпідставно, зважаючи на ту обставину, що відповідач у момент ДТП не виконував безпосередній трудових обов`язків у зв`язку із чим відшкодування шкоди, завданої в момент ДТП повинна бути звернена потерпілим до [PERSON] , як заподіювача шкоди, при цьому ТОВ «ФК «Вікторія» безпідставно виплатила [PERSON] вказану суму коштів, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи відповідної вимоги про сплату суми страхового відшкодування, а також здійснюючи оплату потерпілій особі позивач не перевірив чи дійсно підлягає відшкодуванню саме така сума. Що стосується стягнення з відповідача 48812 грн 00 коп. в порядку ст. 134 КЗпП України позивач вважає її безпідставною, оскільки в даному випадку шкода завдана відповідачем роботодавцю внаслідок порушення покладених на нього трудових відносин відсутня, а договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався, а також посилаючись на ст. 132 КЗпП України відповідач зазначив, що позовних вимог до нього з боку позивача про стягнення шкоди у розмірі середньомісячного заробітку не заявлено. Окрім цього, відповідач очікує понесення судових витрат у зв`язку із наданням йому послуг адвоката у розмірі 8000 грн 00 коп., які на підставі ст.ст. 133, 137, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України просить стягнути з позивача у випадку відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 38-42). 02.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що у спірних правовідносинах закон (зокрема КЗпП України) не встановлює іншого розміру відповідальності [PERSON] , як винної особи, а отже ТОВ «ФК «Вікторія» має право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, при цьому додав, що оскільки обставини спору, наведені у позовній заяві відповідачем визнаються, а сам спір до застосування норм права, позивач не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 52-54). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 28). Ухвалою судді від 17.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 30). Ухвалою судді від 22.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 34, 35). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що згідно з повідомлення про ДТП, 23.09.2019 о 20 год. 55 хв. по вул. Малишка біля буд. 31 у м. Києві трапилася ДТП за участю ТЗ «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «ФК «Вікторія» під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , в результаті якої на місці події відповідач визнав себе винним (зворот. а.с. 4). Цивільно-правова відповідальність ТОВ «ФК «Вікторія», на момент вчинення ДТП, як власника автомобіля ТЗ «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] застраховано у ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі Полісу АМ №8655867 з 15.11.2018 до 16.11.2019 включно (а.с. 5). Згідно протоколу №13С/10/19 огляду КТЗ від 02.10.2019 у ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено: двері задні ліві деформовані з каркасом нижня частина. Двері задні право деформовані каркасом = 40Х20 (зврот а.с.5, 6). Згідно акту виконаних робіт №ЗНМS210919 від 26.02.2020, замовником та платником якого був [PERSON] проведено відновлювальний ремонт ТЗ «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , згідно якого загальна вартість склала 22251 грн 74 коп. з ПДВ (а.с. 10). Згідно платіжних інструкцій №71_43732 від 12.10.2020, №71_63324 від 17.11.2020 та №7837 від 25.11.2019, ПРАТ УАСК «АСКА» сплатила на рахунок [PERSON] суму страхового відшкодування у загальному розмірі 1937 грн 34 коп. (звор. а.с. 6, 7). Згідно видаткового касового ордеру від 22.02.2023 ТОВ «ФК «Вікторія» виплатила на рахунок потерпілої особи [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за шкоду, спричинену ДТП 23.09.2019 у розмірі 48812 грн 06 коп. (а.с. 11). На підставі наказу №2к від 13.07.2019 [PERSON] прийнято на посаду водія у ТОВ «ФК «Вікторія» (а.с. 12). Згідно наказу №15 від 20.08.2019 закріплено за водієм [PERSON] автомобіль «УАЗ 3163-337» д.н.з. [NUMBER] з метою прискорення вирішення виробничих в інженерно-технічних підрозділах та відділеннях, для вчасного оформлення документів, вчасного забезпечення необхідними комплектуючими матеріалами. Згідно наказу №9 від 01.07.2019 затверджено години інкасацій, а саме: проводити інкасацію грошових коштів з 01.07.2019 з 07.00 до 08.30 та з 19.00 до 20.30 (а.с. 13). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК України. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК). Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України після проведення виплат на користь власника пошкодженого автомобіля у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду №14 від 29.12.1992 при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов`язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 453 ЦК України) в цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів. Факт того, що відповідач на момент скоєння ДТП 23.09.2019 перебував з позивачем у трудових відносинах та не здійснював свої трудові обов`язки в той момент визнаються сторонами у позовній заяві, а також з відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем було заподіяно шкоди шляхом пошкодження автомобіля після виконання своїх службових обов`язків, що підтверджується обома сторонами по справі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 10000 грн 00 коп., представник позивача надав до суду договір про надання правової допомоги №18/10-23 від 01.02.2023; рахунок фактуру №СФ-0114 від 01.05.2023 на суму 10000 грн 00 коп.; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН281 від 04.05.2023 на суму 10000 грн 00 коп., призначення платежу адвокатські послуги згідно договору №18/10-23 від 01.02.23 від ТОВ «ФК «Вікторія» через [PERSON] ; ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокат Наумов О.В. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). Проте, позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, які обґрунтовують розмір витрат на оплату послуг адвоката, що має бути співмірним із складністю справи; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги підлягають до задоволення, суд приходить до висновку, що сума яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у виді послуг за надання правової допомоги складає 3000 грн 00 коп., враховуючи співмірність зі складністю справи та ціною позову. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Окрім цього, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп. за подання позовної заяви до суду, який підлягає до стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved