Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2002 р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , дбали один про одного. Мали взаємні права та обов`язки подружжя. Протягом спільного проживання вели спільне господарство та мали спільний бюджет, обробляли земельну ділянку, за спільні кошти придбали побутову техніку, автомобіль ДЕУ Ланос д.н.з. [NUMBER] . Між ними ніколи не виникало непорозумінь, завжди цінували сім`ю та жили дуже добре. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання на території Херсонської області. Відповідачі по справі є спадкоємцями майна [PERSON] , заперечують її право на частку в цьому автомобілі. Оскільки автомобіль ДЕУ Ланос був придбаний за спільні кошти, має право на частку цього транспортного засобу. Просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль Daewoo, модель Lanos, 2003 р.ДНЗ [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на частину автомобіля марки Daewoo, модель Lanos, тип кузова Седан-В, рік випуску 2003, ДНЗ [NUMBER] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03.03.2023 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19.06.2023 року залучено до участі у цивільній справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 11.10.2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити. В суді відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечила проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила. Подала відзив на позов, зазначає, що долученими до матеріалів справи доказами достеменно не підтверджується ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства та придбання спірного автомобіля за спільні кошти. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За змістом ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В силу ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сім`ю можуть створити чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі, однак між ними існують відносини, притаманні подружжю. Такі відносини характеризуються, зокрема, спільним проживанням, веденням спільного господарства, наявністю у сторін спільного бюджету, проведенням спільних витрат, придбанням майна в інтересах сім`ї, наявністю між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] переїхав до [PERSON] в 2003 році. [PERSON] , жили в злагоді, разом обробляли земельну ділянку, [PERSON] працював водієм на маршрутному таксі, гроші віддавав у сім`ю. [PERSON] та [PERSON] брали кредити, щоб придбати побутову техніку в дім, разом придбали автомобіль. [PERSON] висловлював бажання зареєструвати шлюб з [PERSON] , але не встиг. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що дійсно [PERSON] відносився до [PERSON] як дружини, кохав її, піклувався про неї, дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] кохав [PERSON] , піклувався про неї та її дітей. Покази свідків узгоджуються з письмовими доказами: довідкою Гуменецької сільської ради № 06.09-09-535 від 13.09.2022 р., № 06.09-09/533 від 12.09.2022 р., якою підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживали: мати заявниці - [PERSON] , діти заявниці - [PERSON] , [PERSON] ; довідкою Гуменецької сільської ради № 06.09-09/541 від 15.09.2022 р., якою підтверджується, що з 2002 р. по 2009 р. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] без реєстрації; довідкою Гуменецької сільської ради № 06.09-09/532 від 12.09.22 р., якою підтверджується, що [PERSON] самостійно здійснила поховання [PERSON] 06 вересня 2022 р. в с. Голосків, Кам`янець-Подільського району. Протягом спільного проживання [PERSON] укладала кредитні договори з Першою фермерською кредитною спілкою на споживчі потреби: 10 травня 2017 р. № 191-17, 20 грудня 2013 р. №718-13, 19 грудня 2011 р. № 754-11, 24 грудня 2010 р., № 655-10, 29 листопад 2010 р, № 604-10, при цьому [PERSON] виступав поручителем по цим договорам. 23.02.2019 р. був придбаний транспортний засіб ДЕУ Ланос д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Крім того, довіреністю від 21.12.2016 р. [PERSON] доручив [PERSON] бути його представником в усіх судових справах. З березня 2022 р. по липень 2022 р. [PERSON] перерахував [PERSON] заробітну плату біля 250 000 грн., що підтверджується інформаціює АТ КБ «Приватбанк» про проведенні перекази коштів з картки на картку. До матеріалів справи долучені спільні світлини та переписка [PERSON] з [PERSON] в месенджері Вайбер. Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року (справа №204/6931/20) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх суд приходить до висновку що зібраними у справі доказами підтверджуються, що між [PERSON] та [PERSON] склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю: [PERSON] визначив місце проживання за адресою [ADDRESS] як постійне, мали спільний побут, спільне харчування, спільний бюджет, [PERSON] мав постійне місце роботи та стабільний дохід, який вкладав у сім`ю, [PERSON] також має постійне місце роботи в КНП «Кам`янець-Подільський перинатальний центр», має стабільний дохід, за спільні кошти придбали предмети спільного користування як то побутова техніка, автомобіль, їх стосунки будувались на почуттях взаємної любові, взаєморозуміння, взаємоповаги, взаємодопомоги. Відносини між [PERSON] та [PERSON] не суперечили усталеним нормам моралі так як рішенням Кам`янець-Подільського районного суду від 11 травня 2004 р. розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом указаних правових норм усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. У свою чергу, майно, придбане одним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю цього подружжя. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно. Лише за умови доведеності факту спільного проживання набуте чоловіком і жінкою майно може бути визнане їх спільною сумісною власністю та поділене між ними. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Із матеріалів справи слідує, що транспортний засіб ДЕУ Ланос д.н.з. [NUMBER] придбаний під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти, тому такий транспортний засіб є їх спільним майном та підлягає поділу. За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням наведеного [PERSON] має право на частину автомобіля ДЕУ Ланос д.н.з [NUMBER] . У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Докази, долучені [PERSON] до матеріалів справи не спростовують заявлені [PERSON] факти, а доказів, які доводять, що спірний транспортний засіб придбаний за особисті кошти [PERSON] відповідачем не надано. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складуспадщинивходятьусі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу ( стаття 1223 ЦК України). Згідно з положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є неналежним способом захисту. На підстав викладеного,

Outcome: partial