Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У липні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначав, що 02 травня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено заяву про приєднання № 3900966601/010219 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якої банк відкрив відповідачу поточний рахунок на умовах тарифного плану «Мій Комфорт» та надав відповідачу платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН - конверт до неї. На виконання умов договору банком клієнту на його рахунок відкрито кредитну лінію із сумою ліміту - 10 000,00 грн. та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 38 % річних, а також визначено, що строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки з можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми боргу за кредитом та сплатити процентів за користування кредитом. Станом на 16 червня 2022 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 12 672,50 грн., яка складається з наступного: сума основної заборгованості за кредитом - 9 950,61 грн., проценти за користування кредитом - 987,98 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10,09 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 198,64 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 33,09 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 309,20 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 157,48 грн., у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду клопотання у якому просив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подавав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] 02 травня 2019 року було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання № 3900966601/010219 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якої банк відкрив відповідачу поточний рахунок на умовах тарифного плану «Мій Комфорт» та надав відповідачу платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН - конверт до неї. ПАТ «Державний ощадний банк України» змінило назву на АТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до умов договору АТ «Державний ощадний банк» відкрив відповідачу картковий рахунок на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» встановив за погодженням відповідача на сказаний рахунок кредит у сумі 10 000 грн. під 38% річних. Зобов`язання відповідача за договором залишається невиконаним у зв`язку з чим станом на 16 червня 2022 року утворилась заборгованість в сумі 12 672,50 грн., яка складається з наступного: сума основної заборгованості за кредитом - 9 950,61 грн., проценти за користування кредитом - 987,98 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10,09 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 198,64 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 33,09 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 309,20 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 157,48 грн., у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку ,яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому є законні підстави для задоволення позову. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved