Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоцерківської райдержадміністрації, Фурсівської сільської територіальної громади в особі Фурсівської сільської ради, товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про визнання права на земельну частку (пай). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 06 липня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачеві строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків. Судом 01.08.2023 року за вх.. №33983 отримано уточнену позовну заяву, в якій позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в адміністративних межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] , являвся членом КСП агрофірма «Матюші» на час розпаювання був пропущений у списках на отримання земельної частки (пай). 01.02.2002 року була розглянута його заява про виділення йому земельного паю загальними зборами уповноважених членів трудового колективу СК агрофірми «Матюші» та вирішено наділити позивачеві земельний пай в зв`язку з тим, що останній після закінчення школи з 1954 року працював в колгоспі «Радянська Україна»\~ на різних роботах, і прицепщиком, і трактористом. В 1958 році був зарахований до лав радянської армії. З\~ 1996 року і по 2002 рік працював шофером в агрофірмі СК «Матюші». 30 вересня 2002 року було розглянуто на третій сесії двадцять четвертого скликання Матюшівської сільської ради заяву позивача про виділення йому земельної частки (пай), так як він на час розпаювання був членом КСП аргофірма «Матюші» у був пропущений в загальному списку на розпаювання. На підставі рішення третьої сесії двадцять четвертого скликання Матюшівської сільської ради від 30 вересня 2002 року із земель резервного фонду сільської ради позивачеві було виділено земельну ділянку орієнтовною площею 2,32 га, яка розташована на території Київської області Білоцерківського району в адміністративно-територіальних межах Матюшівської сільської ради. Виділена земельна частка (пай) трималий час перебувала в оренді СК агрофірма «Матюші», згідно укладеного позивачем договору оренди. Однак [PERSON] так і не отримав на вказану земельну частку (пай) правовстановлюючих документів. 17 березня 2023 року Фурсівською сільською радою VIII скликання Білоцерківського\~ району позивачеві було відмовлено в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 2,32 га в адміністративних межах Матюшівської сільської ради, в зв`язку з відсутністю виданого сертифіката на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності сільськогосподарської агрофірми « [INFO] ». Позивач зазначає, що оскільки на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством «Матюші»» державного акту на право колективної власності на землю він був членом даного КСП, то мав право на земельний пай і на його ім`я помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки його право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Матюші» було порушено, то виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 Земельного кодексу України, вважає що даний спір може бути вирішений шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Матюші», що буде підставою для виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власнику земельної частки (пай). Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній за правилами загального\~ позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Судом 04.09.2023 року за вх..№ 38881 отримано відзив на позовну заяву, в якому голова Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Сергій Шаравара просить суд розглядати справу у відсутності представника Фурсівської мсільської ради, замінити сторону відповідача Фурсівська сільська рада\~ - на Білоцерківська районна Державна адміністрація, визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,32 га, яка знаходиться в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 листопада 2023 року о 09:00. Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 16.11.2023 року за вх..№50894 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Закаблук Л.О., просила розгляд справи проводити без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач Фурсівська сільська рада у відзиві на позовну заяву просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника. Відповідачі, Білоцерківської райдержадміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» належним чином повідомлялися про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористалися, заяви та клопотання до суду не направили, причини неявки суду не повідомили. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника №15-29 виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній з 1996 і по 2003 рік працював на посаді шофера в агрофірмі СК «Матюші». (а.с.6) Відповідно до виписки з протоколу №1 Загальних зборів уповноважених Членів трудового колективу СК агрофірми «Матюші» від 01.02.2002 року була розглянута заява [PERSON] про виділення йому земельного паю та вирішено наділити останньому земельний пай в зв`язку з тим, що він після закінчення школи з 1954 року працював в колгоспі «Радянська Україна»\~ на різних роботах, і прицепщиком, і трактористом. В 1958 році був зарахований до лав радянської армії. З\~ 1996 року і по 2002 рік працював шофером в агрофірмі СК «Матюші». (а.с.8) 30 вересня 2002 року було розглянуто на третій сесії двадцять четвертого скликання Матюшівської сільської ради заяву [PERSON] про виділення йому земельної частки (пай), так як він на час розпаювання був членом КСП агрофірма «Матюші» і був пропущений в загальному списку на розпаювання, та винесено рішення № 3-42 про виділення [PERSON] земельну частку пай розміром\~ 2,32 га із земель резервного фонду сільської ради. (а.с.5) Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач не оформив ні сертифікат, ні державний акт на право власності на земельну ділянку. Даний факт підтверджується листом від 11.08.2022 року за №1010/335-22 відділу № 1Управління надання адміністративних послуг\~ Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с. 10) 06 лютого 2023 року позивач звернувся до Фурсівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 2,32 га в адміністративних межах Матюшівської сільської ради. Відповідно до рішення Фурсівської сільської ради VІІІ скликання Білоцерківського району Київської області від 17.03.2023 року за №751-38- VІІІ, [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 2,32 га в адміністративних межах Матюшівської сільської ради, у зв`язку з відсутністю виданого сертифіката на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності колективної сільськогосподарської агрофірми «Матюші». (а.с.12) При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так, право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Враховуючи вищевикладене, позивач, як колишній працівник колективного сільськогосподарського підприємства, якому було виділено земельну ділянку за рішенням Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, має право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved