Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та просив\~стягнути солідарно\~з відповідачів\~заборгованість по\~оплаті за\~надані житлово-комунальні\~послуги з\~централізованого опалення,\~що виникла\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~за період\~з 01\~жовтня 2013\~року по\~31\~липня 2021\~року в\~розмірі основного\~боргу \~34\~282\~грн.\~47\~коп.,\~інфляційні втрати\~ 11\~688\~грн.\~54\~коп.,\~3%\~річних \~2\~823\~грн.\~12\~коп.,\~посилаючись на\~неналежне виконання\~відповідачами зобов`язань\~по сплаті\~за послуги.В обґрунтування вимог зазначено про надання послуг з постачання теплової енергії до житла відповідачів та неналежне виконання ними зобов`язань по їх оплаті, у результаті чого виникла указана заборгованість. Тому позивач просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою від 07 листопада 2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 23 січня 2023 року позов задоволено повністю. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення\~суду від\~23\~січня 2023\~року.Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлення в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, проти вимог заперечує, оскільки фактично не проживала у приміщенні, за яким надавались послуги, про що нею надано письмові докази. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з\~частиною першою\~статті 68\~ЖК України,\~наймач зобов`язаний\~своєчасно вносити\~квартирну плату\~та плату\~за комунальні\~послуги. Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надавалися послуги як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , з відкриттям особового рахунку за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] як основного квартиронаймача житлового приміщення, який значиться зареєстрованим в ньому з 13 серпня 1998 року (а.с.20). Крім нього в квартирі значаться зареєстрованими [PERSON] з 23 січня 2006 року (а.с.21), [PERSON] з 13 серпня 1998 року (а.с.22), [PERSON] з 12 лютого 2009 року (а.с.23), неповнолітній [PERSON] з 26 червня 2006 року та малолітня [PERSON] з 27 червня 2014 року. Квартира є неприватизованою та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відомості про заміну основного квартиронаймача житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні (а.с.3). Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18. Правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню теплової енергії, врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), чинними на момент виникнення правовідносин (утрата чинності 01.05.2022). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил). Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 01 жовтня 2013 року по 31 липня 2021 року, позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 56,90 кв.м., наданої субсидії протягом 2015-2016 р.р. опалювального сезону на суму 1566 грн. 46 коп., однак останні кошти за вказані послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого станом на 31 липня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 34\~282 грн. 47 коп. (а.с.4). Докази звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не оспорюється факт реєстрації, проживання та фактичного користування послугами з централізованого опалення, що надавалися у спірний період по [ADDRESS] позивачем АТ «Криворізька теплоцентраль», тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню. У частині вимог до відповідача [PERSON] , суд враховує надання нею до суду у якості доказів копії актів щодо фактичного проживання її у період з 10.08.2008 по 25.10.2020 по [ADDRESS] та у період з25.10.2020 по 14.08.2023 (дату складення акту) по [ADDRESS] , на підтвердження відсутності факту проживання та користування нею послугами з постачання теплової енергії по [ADDRESS] . Тому позов у частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на зазначені письмові докази. Стосовно заявленого відповідачем [PERSON] клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Частинами другою, третьою статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Так, позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2013 по 31.07.2021, остання проплата за послуги була здійснена відповідачами у квітні 2018 року у сумі 250,00 грн., а до цього у лютому 2018 року у сумі 500,00 грн., у лютому 2016 року у сумі 320,00 грн., у грудні 2015 року у сумі 350,00 грн., у квітні 2015 року у сумі 20,00 грн., у лютому 2015 року у сумі 100 грн., у лютому 2014 року у сумі 50,00 грн., у грудні 2013 року у сумі 347,00 грн., що не спростовано відповідачами у справі. Таким чином останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2022 року, позивач звернувся до суду у жовтні 2021 року, а отже вимоги пред`явлено у межах строку позовної давності з урахуванням переривання відповідачами перебігу такого строку частковою сплатою за надані послуги позивача. Суд також враховує положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, відповідно до якого трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18), оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору у сумі 2\~270,00 грн., сплаченого ним при подачі позову, яку суд вважає можливим задовольнити.

Outcome: approved