Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 28.10.2008 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Ще до народження другої дитини відносини між сторонами погіршилися та відповідач кардинально змінив своє ставлення до потреб сім`ї. Після народження другої дитини. Відповідач вів розгульний спосіб життя, для нього не були пріоритетом інтереси дітей і сім`ї, їх стан здоров`я, виховання та опіка, матеріальне забезпечення, а лише його дозвілля та друзі, з якими він проводив весь вільний час, зловживаючи спиртними напоями. В стані алкогольного сп`яніння поводив себе агресивно, неконтрольовано, нецензурно лаявся на позивачку та наносив їй тілесні ушкодження. На неодноразові прохання позивачки змінити своє ставлення до сім`ї, відповідач не реагував та продовжував вести аморальний спосіб життя. Коли молодша дитина захворіла, то позивачка потрапила в лікарню і змушена була перебувати з дитиною на лікуванні протягом тривалого часу. Однак відповідач жодного разу не провідав їх та не поцікавився здоров`ям дитини та перебігом хвороби, яку було виявлено у неї. Фактично позивач власними силами здійснювала лікування молодшої дитини. Зазначає, що всі кошти, які заробляв відповідач за кордоном, він віддавав своїй матері, що стало крайньою межею у їх стосунках. Всі ці обставини призвели до чергового конфлікту між сторонами і вона переїхала проживати разом з дітьми до своїх батьків. Проте через декілька років, відповідач приїхав до батьків позивачки, де мешкала дружина з дітьми з проханням не розривати шлюбні стосунки та обіцяв змінитися і позивач ще раз простила його і вони знову почали проживати однією сім`єю. Проте примирення не відбулося, відповідач не змінив свого ставлення ні до неї ні до дітей та продовжував зловживати спиртними напоями. Відтак повернувся до своїх батьків і там і на даний час проживає. Так, заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області в цивільній справі №454/2936/16ц від 12.12.2016 р. було розірвано шлюб між сторонами. Оскільки після розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, перестав турбуватися про дітей, не приймав участі у вихованні дітей, не цікавився їх станом здоров`я, рівнем розвитку, не надавав матеріального забезпечення, позивач змушена була звернутися до суду про стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19.05.2017 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] та дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 14.03.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання рішення суду позивачкою було отримано виконавчий лист та звернено його до виконання. Однак відповідач не платив жодних коштів на утримання дітей, а лише сприяв накопиченню заборгованості по аліментах. Через деякий час відповідач звернувся до позивача з проханням забрати виконавчий лист, бо він не зможе перетнути кордон, а він в свою чергу зобов`язався погасити наявну заборгованість. Після виїзду за кордон відповідач частково погасив заборгованість, проте на протязі п`ять років не надає жодних коштів на утримання дітей. Відтак, позивач в лютому 2023 року повторно звернулася у виконавчу службу для примусового стягнення з відповідача аліментів по заборгованості за аліментами. Зазначає, що впродовж цих років відповідач самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення дітей та не виявляє бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. На даний час позивач вдруге вийшла заміж і створила сім`ю. Вона в очікуванні дитини і її теперішній чоловік [PERSON] взяв на себе обов`язки батька по вихованні її дітей. Враховуючи вищенаведене, просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей :дочки [PERSON] та [PERSON] та змінити розмір аліментів стягуваних з [PERSON] на утримання дітей в розмірі з 1500 грн. на 1/3 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою від 02.03.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 26.04.2023 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з мотивами позовної заяви та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає наступне, що ніколи не втрачав родинного зв`язку з своїми дітьми та не має в майбутньому такого наміру, позаяк вважає себе їх батьком з усіма наслідками, що з цього випливають. Не дивлячись, що у відповідача не склалося сімейне життя з позивачем і вони були змушені розірвати шлюб він підтримує контакт з дітьми, незважаючи, що вони проживають разом з матір`ю. Він бачиться з ними, цікавиться їх долею і побутом, бере посильну участь у їх вихованні, розвитку і утриманні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 29.05.2023 року представником позивача, надано відповідь на відзив в якому вона спростовує мотиви наведені у відзиві. 16.06.2023 року представником відповідача подано заперечення. 22.08.2023 року ухвалою Сокальського районного суду Львівської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Матвійчук Г.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування навели доводи, аналогічні позовній заяві. В судовому засідання позивач [PERSON] допитана в якості свідка, показала, що відповідач, [PERSON] є лише батьком на «папері». Він зовсім самоусунувся від забезпечення дітей, жодної допомоги дітям не надає та не спілкується з ними. Вони вже офіційно розлучені шість років. За ці роки відповідач часто приходив, щоб позичити у неї гроші. Перешкод у спілкуванні батька з дітьми вона не чинить. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочок потрібне їй для того, щоб упорядкувати всі документи, так як вона вийшла вдруге заміж та народила дитину, при тому змінила прізвище на чоловіка [PERSON] і відтак хоче, щоб і діти мали теж прізвище [PERSON] . В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Надав суду пояснення, що перебував у шлюбі 11 років. У них з дружиною народилося дві дочки [PERSON] і [PERSON] . Проте шлюбні відносини у них не склалися і вони деякий час проживали окремо. Проте він ніколи не переставав бачитися з дітьми. Вони завжди приходили до будинку, де він жив. Діти люблять і бабусю і тітку. Згодом вони з дружиною примирилися і надалі почали проживати однією сім`єю. Офіційно він не працює, але підзаробляє столяром і частково надає дітям матеріальну допомогу. Після розірвання шлюбу діти живуть з матір`ю, а він живе у батьківській хаті, проте в одному селі. Визнає той факт, що мав заборгованість по аліментах, однак він їздив на заробітки і давав колишній дружині кошти у різних сумах, щоб вона купувала все необхідне для дітей. Зазначає, що дітей дуже любить, що ніколи не відмовиться від них. З дочками у них дуже теплі і приязні відносини, діти його називають татом і при зустрічі завжди його обіймають. Проте, коли позов було подано до суду його колишньою дружиною про позбавлення його батьківських прав відносно дочок, то діти припинили приходити до нього. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та не позбавляти його батьківських прав відносно дітей. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пшевлоцький Ю.М.. в судовому засіданні позовних вимог не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, зіславшись на відзив, який ним було подано до суду. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання. Свідок [PERSON] показав суду, що з є чоловіком позивача та одружений з нею 2 роки. За ці два роки він жодного разу не бачив відповідача. Проте, йому відомо, що діти ходять в гості до батька та бабусі кожного тижня. Діти відповідача називають татом. У нього склалися приязні відносини з [PERSON] і [PERSON] . В майбутньому хотів би дітей позивачки усиновити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її дочкою, а відповідач колишнім зятем. За час проживання сторін у її будинку, позивачка працювала, а відповідач доглядав дітей. Проте він, на її думку неналежно виконував свій батьківський обов`язок щодо виховання дітей, а саме приходив додому в стані алкогольного сп`яніння, діти його боялися. Не проводив з дітьми дозвілля, не возив на відпочинок. Не заперечила факт того, що діти ходять в гості до батька, проте батько коли йде повз будинок, де проживають діти. Ніколи не зайде до них. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є рідною сестрою позивачки. Коли вона приїжджала в гості до матері, то ніколи не бачила, щоб відповідач приходив до будинку матері, де проживають діти. За час спільного проживання сторін, діти добре відносилися до батька, а батько в свою чергу до дітей. Знає зі слів матері, що діти час від часу навідуються до батька та бабусі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач по справі є її рідною сестрою. Зазначила, що коли її сестра і відповідач проживали однією сім`єю, то діти дуже любили батька, а батько любив них. Він був зразковим батьком і у них були теплі і гарні відносини. Коли сестра працювала, то відповідач був вдома з дітьми, готував їсти, прибирав і доглядав дітей. Цього року вона приїжджала до матері в гості на півтора тижні, то за час перебування в матері не бачила відповідача і не чула, щоб діти з ним спілкувалися, проте чула як діти питають про батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є рідною сестрою відповідача та на даний час останній там і проживає. За період спільного життя її брат та позивач проживали спільно як і в батьків позивачки так і в батьків відповідача. Відповідач має тісні і приязні відносини з дітьми, вони його називають батьком. Як припинилися сімейні стосунки, діти часто, а саме 3-4 рази на тиждень приходили до помешкання, де живе тепер відповідач. Брат її старався завжди для дітей, їздив на заробітки і давав колишній дружині кошти на їх утримання. Зробив ремонт в будинку, утеплив будинок, посадив дерева в саду. Станом на сьогодні діти до них не приходять, бо триває судовий процес в суді, а відтак вона, бабуся і відповідач дуже сумують за дітьми і їх спілкуванням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою рідної сестри позивачки [PERSON] . З позивачем у неї склалися неприязні відносини, а з відповідачем в них добрі відносини. Проте повідомила, що за час спільного проживання сім`ї [PERSON] , відповідач гуляв з візочком коли діти були ще маленькими. Пізніше часто в селі бачила як відповідач був в магазині з дітьми, як діти його обнімають і до нього прихильно говорять. Відповідач є працьовитий, завжди відгукнеться на допомогу. На даний час, знає, що діти не приходять до нього, бо їм не дозволяє мати [PERSON] . Свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що після укладення шлюбу, коли народилися діти [PERSON] був завжди біля дітей, доглядав їх і водив до школи та займався господарством, а позивач була на роботі. Допитана в судовому засіданні з участю педагога [PERSON] неповнолітня [PERSON] показала суду, що її дитинство проходило весело в сім`ї з батьком, матір`ю та молодшою сестрою [PERSON] . Як вона пішла до школи, то погіршилися відносини її батьком, оскільки він почав зловживати спиртними напоями. Було так, що батько забрав з копілочки її кишенькові гроші. Батько в будинку робив ремонт, допомагав по господарству та на городі. Батько є добрим, але коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то є агресивним. Зазначає, що бабуся і тітка завжди кличуть їх з сестрою в гості, проте батько такої ініціативи не проявляє. Хотіла б налагодити відносини з батьком і не хоче, щоб його позбавили батьківських прав щодо неї та сестри. Додатково повідомила, що як почався судовий процес, то батько скидав мамі гроші і мама купувала їм все необхідне з сестрою. Допитана в судовому засіданні з участю педагога [PERSON] малолітня [PERSON] показала суду, що коли вони всі разом жили однією сім`єю то інколи було добре життя, а інколи не дуже. Батько допомагав по господарству, робив ремонт у будинку, готував їсти. Пам`ятає, як вона захворіла, то з нею в лікарні була мама, а тато лише один раз приїхав і то був в стані алкогольного сп`яніння, а старшу сестру [PERSON] доглядала її хресна мама. Протягом останнього року не приходить до батька, так як має завантажений день школою, гуртками, домашніми справами, тощо. Проте, любить тата і хоче з ним спілкуватися. Хотіла б щоб батько частіше телефонував і приділяв більше свого часу їй та старшій сестрі. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2008 р. З оглянутої в судовому засіданні копій свідоцтв про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] встановлено що їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Сокальського районного районного суду Львівської області від 12.12.2016 р. шлюб між сторонами, розірвано. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Сокальською міською радою Львівської області №54 від 22.02.2023 р., що у [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно характеристики на дитину [PERSON] наданої Тартаківською НВК «ЗШ-1-111 ступенів ДНЗ ім. П.Саноцького зазначається, що [PERSON] навчається у 5 класі та бере активну участь у громадському житті школи. Мама [PERSON] підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, цікавиться дочкою та відвідує батьківські збори сама. Батько [PERSON] шкільним життям дочки не цікавиться. Згідно характеристики на дитину [PERSON] наданої Тартаківською НВК «ЗШ-1-111 ступенів ДНЗ ім. П.Саноцького зазначається, що вона навчається у цьому закладі з 4 класу. [PERSON] є дисциплінованою і уважною та працелюбною дитиною. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Згідно характерстики на [PERSON] наданої швейним цехом, швейної дільниці ДП «СУНДС Текстиль» зазначається, що вона працює швачкою у швейному цеху з 13.08.2018 року по теперішній час. За час роботи зарекомендувала себе відповідальним та надійним працівником. В трудовому колективі користується заслуженим авторитетом та повагою. Згідно до висновку органу опіки і піклування Сокальської міської ради Львівської області від 01.05.2023 р. №97, визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки як і відповідач так і свідки в судовому засіданні повідомили суд, що він вчиняє усі дії спрямовані на участь у житті його дочок.. З дослідженого в судовому засіданні висновку вбачається про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його дітей, так як він належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав, містить мотивовані висновки та відповідає інтересам дітей, а відтак на підставі вищенаведеного суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочок . Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочок не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Що стосується вимоги про зміну способу стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Із копії рішення Сокальського районного суду від 19.05.2017р. в справі №454/639/17, встановлено, що таким вирішено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. на обох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.03.2017р. і до досягнення старшою дитиною повноліття. В ході розгляду справи встановлено, що після ухвалення судом рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1500грн. на обох дітей, погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, оскільки значно зросли потреби на утримання дітей, зумовлені їх віковими потребами, а також значно подорожчав рівень життя. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо частки від заробітку яку слід стягувати із відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд також виходить із того, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а також матеріальне становище платника та одержувача аліментів, позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів з 1500грн. на обох дітей, на 1/3 частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття дітей, підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується вирішення питань розподілу судових витрат, судом встановлено, що при звернені до суду із даним позовом [PERSON] сплачено судовий збір за вимогою щодо позбавлення батьківських прав в розмірі 1073,60грн., від сплати судового збору за вимогою про зміну способу аліментів позивач звільнена. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні вимоги за якою позивачкою сплачено судовий збір їй відмовлено, відповідно дана сума судового збору стягненню із відповідача у її користь не підлягає. Разом з тим, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60грн. за вимогою щодо зміни способу стягнення аліментів. Крім цього, як стороною позивача у позовній заяві так і стороною відповідача шляхом подання окремої заяви надано суду клопотання щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на понесену правову допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Професійну правову допомогу позивачу у даній справі згідно відповідного договору та ордеру надає адвокат Матвійчук Г.М. та відповідачу адвокат Пшевлоцький Ю.М. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу сторона позивача навела у позовній заяві доводи щодо понесених та очікувано понесених витрат, однак жодного підтвердження цьому не надала, як акту виконаних робіт, переліку таких, будь-яких доказів щодо сплати позивачкою гонорару адвокату. Стороною відповідача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано сам договір про надання правової допомоги від 05.04.2023р., додатковим договором №1 до договору про надання правової допомоги від 05.04.2023р. із зазначенням обумовлених та виконаних робіт, затраченого часу - 25годин., гонорару адвоката та зазначенням їх вартості, акт-звіт про надані послуги від 22.11.2023р. що підписаний відповідачем та адвокатом, із зазначенням виконаних робіт та їх вартості, транспортних витрат на доїзд адвоката із копіями квитків на загальну суму 40868,70грн. За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, вивчивши наявні у матеріалах справи докази понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, аналізуючи розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката на предмет співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про доцільність стягнення з позивачки в користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20434,35 грн. Разом з тим, враховуючи відсутність будь-якого підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу, у відшкодуванні таких позивачу, суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial