Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] ,з батьком. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2017 р.,головуючим у справі визначено суддю Голубкову М.А.(а.с.1 т.1). Ухвалою від 27.09.2017 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження(а.с.19 т.1). У жовтні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,з матір`ю(а.с.76 т.1). Ухвалою суду від 20.11.2017 р.зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей прийнятий до розгляду в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] ,з батьком(а.с.171 т.1). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2019 р.,головуючим у справі визначено суддю Марко Я.Р.(а.с.43 т.2). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 р.,головуючим у справі визначено суддю Галущенко Ю.А.(а.с.51 т.2). Ухвалою суду від 09.04.2019 р.справу прийнято до провадження суддею Галущенко Ю.А.(а.с.52 т.2). Ухвалою суду від 31.10.2019 р.закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.195 т.2). Ухвалою суду від 29.07.2022 р.позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] ,з батьком ,залишено без розгляду на підставі заяви позивача. У зустрічному позові [PERSON] зазначає,що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,шлюб між ними розірвано на підставі рішення суду від 09.06.2015 р. Після припинення сторонами шлюбних відносин діти залишилися проживати зі своєю матір`ю-позивачкою по зустрічному позову. Внаслідок неприязних відносин,які склалися між сторонами по справі,син [PERSON] не бажає зустрічатись з батьком,від спілкування з молодшим сином [PERSON] відповідач [PERSON] відмовився до досягнення дитиною віку 3-х років. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] ,ініціюючи численні судові справи,наголошує на тому,що позивачка [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] ,однак проведеними дослідженнями фахівців встановлено прихильність [PERSON] до матері та вороже сприйняття батька як особи,що спричиняє страждання, для [PERSON] батько є сторонньою людиною. Зустрічі із батьком для [PERSON] мають негативні наслідки у вигляді невротичного реагування на стресову ситуацію,порушення сну,зниження апетиту,загострення захворювань нервової системи. Неможливість роз`єднувати рідних братів є очевидною,оскільки це спричинить суттєву моральну травму,суперечить інтересам дітей та порушує їх права. Позивачка має постійне місце проживання,позитивно характеризується,створила для проживання дітей необхідні умови,забезпечує їх усім необхідним за віком,розвиває здібності дітей. Напруга у стосунках між батьками прямим чином впливає на психоемоційний стан дітей,враховуючи взаємини,які склалися між сторонами,позивачка просить суд визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування у висновку від 14.11.2017 р. поінформувала суд, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було розглянуто питання визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] та визнано доцільним визначити місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні у вступному слові позивач за первісним позовом [PERSON] зазначав,що з 18.03.2014 р.сторони припинили спільне проживання,їх син [PERSON] з матір`ю мешкає окремо,син [PERSON] народився вже у той час,коли [PERSON] мешкала у батьків. За графіком зустрічей,які неодноразово визначались [PERSON] як батьку для спілкування з сином [PERSON] ,він не мав можливості зустрічатись із сином через перешкоди,які,на його думку,штучно створювала [PERSON] ,обізнаний про небажання [PERSON] спілкуватись з батьком,проте вважає,що це є наслідком спотвореної інформації та налаштування дитини проти батька. Не заперечував,що син [PERSON] прихильний до матері ,але вважає принциповим системне спілкування дитини із батьком,тому за відсутності іншої можливості бачитись з дитиною та спілкуватись у достатньому обсязі,просив суд визначити місце проживання [PERSON] з батьком. В процесі розгляду зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання синів [PERSON] та [PERSON] з матір`ю вважав,що спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній,він як батько не заперечує проти проживання дітей з матір`ю. У вступному слові позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Мельнікова А.А.наголосили на тому,що з березня 2014 р. [PERSON] мешкає з матір`ю окремо від батька,не бажає зустрічатись з батьком,спілкування з яким спричиняє дитині нервовий стрес,дитина сприймає батька як агресора,нормальний контакт між ними відсутній. Молодший син [PERSON] батька не знає ,спілкуватись з ним не бажає,для налагодження нормальних взаємин між батьком та дітьми потрібна робота психолога з кожним окремо. Відповідач по зустрічному позову ініціював численні судові спори з [PERSON] ,недоброзичливі відноси між сторонами,які проживають окремо, вимагають визначення місця проживання дітей,щоб уникнути подальших конфліктів між батьками з цього питання. Представник органу опіки та піклування в процесі розгляду справи зазначила,що в рамках розгляду судом цієї справи був підготовлений висновок про доцільність проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані письмові докази та показання свідків у сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено,що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] ,про що надана копія свідоцтва про народження(а.с.83-84 т.1). Сторони у період з 04.08.2006 р.перебували у зареєстрованому шлюбі ,який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2015 р.(а.с.10 т.1). З 18.03.2014 р.відповідач по зустрічному позову [PERSON] проживає окремо від дітей,які зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9 т.1),де фактично і мешкають. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя та Запорізьким апеляційним судом розглядались численні справи за участю [PERSON] та [PERSON] ,а саме: -12.05.2015 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини(а.с.11-15 т.1,а.с.103-105 т.1) -05.08.2015 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів(а.с.200-201 т.1) -28.01.2016 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну встановленого графіку спілкування батька з дитиною(а.с.37-38 т.1,а.с.50-53 т.1) -12.12.2016 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав(а.с.150 т.1) -24.04.2017 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною(а.с.39-40 т.1) -06.06.2017 р.справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною(а.с.152 т.1) -24.05.2018 р.справа за заявою [PERSON] про відстрочку виконання рішення суду від 12.05.2015 р.(а.с.25-27 т.2) -18.12.2018 р.справа за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] (а.с.31-33 т.2) -12.07.2019 р.справа за позвом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання припинити перешкоджати у спілкуванні з дитиною(а.с.203-212 т.2). Крім того,сторони по справі систематично звертались до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування із заявами про притягнення один одного до відповідальності за допущені,на їхню думку,порушення закону,пов`язані з реалізацією права на участь у спілкуванні з дітьми та їх вихованні(а.с.16,16 зв.,24-29,55-73,95,131-139,153-160,182-196,237-240 т.1,а.с.107-110,139,158,175-176 т.2). З наведеного суд встановив,що між сторонами справи як батьками [PERSON] та [PERSON] фактично від березня 2014 р. існують спірні питання,пов`язані з їх вихованням,а характер особистого спілкування між батьками вказує на те,що відповідач за зустрічним позовом чинить на позивачку психологічний тиск та визначає лише за собою одноосібне право вирішувати ,що є найкращим для спільних з позивачкою дітей, фактично ігнорує їх небажання особисто спілкуватись,що лише погіршує складні взаємини сторін та не йде на користь дітям. Такі висновки суду ґрунтуються на численних висновках спеціалістів,складених за результатами психолого-педагогічного огляду [PERSON] та [PERSON] ,узагальнений зміст яких зводиться до того,що діти дуже люблять маму,яка для них є самою близькою людиною,відчувають до неї «надійну прихиліть`та поруч з нею відчувають психологічне благополуччя. Водночас,до батька діти не виявляють емоційної прихильності,навпаки,реагують на присутність батька негативно,сприймають як агресора,повністю виключають його із свого життя(а.с.85-87,91-93 т.1,а.с.76-82, 85-87 ,95-99 т.2). В судовому засіданні був вислуханий [PERSON] ,2008 р.н.,який пояснив,що з 2014 р.мешкає з мамою та братом окремо від батька,в сім`ї матері до нього всі добре ставляться,хоче надалі мешкати з мамою. Стосовно спілкування з батьком висловив категоричне небажання,відмовився надати батьку номер мобільного телефону,заявив,що не хоче бачити батька,як і спілкуватись з дідусем з боку батька. За таких обставин,підстав для закриття провадження у справі ,передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України,на що посилався відповідач за зустрічним позовом [PERSON] ,суд не встановив.Як на час відкриття провадження у справі за його первісним позовом про визначення місця проживання дитини,так і на час розгляду зустрічного позову неможливо дійти висновку,що будь-які спори з питання місця проживання дітей сторін є врегульованими остаточно. З наданих доказів суд встановив,що позивачка позитивно характеризується,має роботу та постійне місце проживання,де для дітей [PERSON] та [PERSON] створені усі необхідні умови. У ситуації конфлікту між батьками,діти не можуть бути інструментом маніпулювання для досягнення кимось з них власних цілей у тій сімейній ситуації,яка склалася,оскільки це дестабілізує процес емоційного і інтелектуального розвитку кожної дитини і наносить шкоду їх психологічному благополуччю. Висновком органу опіки та піклування визнано за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні цей висновок підтримала та пояснила,що діти [PERSON] і [PERSON] перебувають на обліку у службі у справах дітей як такі,що зазнали жорстокого поводження. У сім`ї матері діти мешкають у нормальних умовах,за результатами бесіди з дітьми,з урахуванням всіх матеріалів про цю родину орган опіки та піклування надав висновок,що має рекомендаційний характер,про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю,що відповідатиме їх інтересам. Всі можливості врегулювати конфлікт між батьками працівниками служби були вжиті і вони вичерпані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні показала,що знайома з сім`єю [PERSON] та її сином [PERSON] з віку 5 років,готувала його до школи. У 2014 р.їй стало відомо про конфлікт в сім`ї між батьками,зі слів [PERSON] ,батько вигнав їх з мамою з дому,з того часу [PERSON] не хоче з ним спілкуватись. У сім`ї матері діти зростають в атмосфері любові,відвідують репетиторів,басейн,мати займається їх всебічним розвитком. Свідок [PERSON] в суді показала,що знає сім`ю [PERSON] більше 40 років,яка наразі з дітьми мешкає у своїх батьків,діти відвідують гуртки,тренувальні секції,дуже прихильні до матері.З батьком діти не бажають спілкуватись,на очах у свідка батько намагався силою примусити сина [PERSON] до спілкування,тягнув його по вулиці,а той пручався,викликали поліцію,діти не хочуть зустрічатися з батьком,бо той поводиться неадекватно. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивачка постійно піклується про дітей, бере участь у духовному та фізичному розвиткові ,у позивачки наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дітей,їх зростання та виховання. Позивачка не обмежує відповідача у спілкуванні з дітьми,проте таке спілкування не відбувається з огляду на небажання самих дітей зустрічатися з батьком,про що зазначено як у висновках за результатами психологічного обстеження дітей,так і у власних поясненнях [PERSON] ,вислуханих судом. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій також розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У даній справі таких виняткових обставин не встановлено. З урахуванням викладеного вище,суд задовольняє позов [PERSON] як такий,що заявлений обґрунтовано та доведений доказами,а заперечення відповідача по зустрічному позову [PERSON] встановлених судом обставин не спростовують та наповнені переважно формальним змістом. Суд не розподіляє судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України,оскільки сторони не подали до судових дебатів відповідних доказів,що не позбавляє їх права ініціювати вирішення цього питання в порядку ст.141 ч.8 цього Кодексу. На підставі ст.ст. 153, 157, 161 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved