Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

25 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягнути аліменти на утримання дитини. В обґрунтування вимог позову вказала, на те, що з 22.06.2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу одну дитину 2018 року народження. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що в них різні характери, різні погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дітей немає. Просить шлюб розірвати. На даний час сторони разом не проживають. Відповідач припинив надавати допомогу на утримання дитини і не бере участі в її вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, його представник надав заяву про розгляд справи за її відсутності, яка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач просить розірвати шлюб який зареєстрований відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , і в якому сторони перебувають у шлюбі з 22.06.2018 року, актовий запис № 06. Судом встановлено,\~що сторони\~є батьками[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження: серія [NUMBER] . Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена. Останнім часом непорозуміння між сторонами загострилось, що призвело до частих сварок, які негативно впливають на нормальний клімат в сім`ї, тому шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам сім`ї, тому позовні вимоги слід задовольнити. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитині шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу, та враховуючи ту обставину, що остання не ставить питання зміни прізвища, то після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище яке вона отримала при реєстрації шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає інтересам дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи спір про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд також виходить з заявленого позивачем розміру аліментів і визначає їх у твердій грошовій сумі в розмірі 3000) гривень щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, суд приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 25.09.2023 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача та в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі наведеного, ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2, 180, 181, 182, 191 СК України та

Outcome: approved