Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

В Острозький районний суд звернулась представник позивачки [PERSON] - адвокат Хмарук Ю.М. з позовом до [PERSON] про зняття особи із зареєстрованого місця проживання за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що у вказаному будинку, окрім позивачки, зареєстрований її син [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , який за вказаною адресою не проживав та не проживає. Вказує, що відповідач [PERSON] помилково числиться зареєстрованим у належному позивачці житловому будинку, так як матері відповідача - [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.12.2012 року належить на праві власності сусідній з будинком позивачки житловий будинок, якому свого часу було присвоєно такий же адресний номер, що й будинку позивачки - [ADDRESS] . Зазначає, що згодом сусідньому житловому будинку, належному [PERSON] , було присвоєно новий адресний номер - [ADDRESS] , та в подальшому державним реєстратором Острозької міської ради Рівненської області Бернацьким А.О. 13.09.2017 року на підставі вищевказаного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.12.2012 року було зареєстровано право за [PERSON] на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . Вказує, що запис щодо реєстрації права власності на житловий будинок позивачки в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутній, оскільки на час виникнення права власності (1999 рік) ведення Реєстру в електронному вигляді не здійснювалось, та до створення електронної версії Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалась на паперових носіях. У свою чергу, відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, ніколи не проживав разом з нею та не вів спільне господарство. Відповідач ніколи не брав участі в утриманні житла, його особистих речей в належному позивачці житловому будинку за адресою : [ADDRESS] немає.Відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща до введення в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану. Зазначає, що факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою знаходження належного позивачці житлового будинку створює позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні таким нерухомим майном, що й спонукало звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Острозького районного суду від 08.09.2023р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не подав. На адресу суду повернулася поштова кореспонденція з копією позовної заяви та судових повісток з відміткою поштового відділення «адресат [PERSON] за адресою [ADDRESS] відсутній». Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд, розглянувши справу, відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Хмарук Ю.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, зняти [PERSON] , [INFO] , із зареєстрованого місця проживання в житловому будинку за адресою : [ADDRESS] . Вказала, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та відповідач [PERSON] помилково числиться зареєстрованим в такому будинку. Зазначила, що матері відповідача [PERSON] належить на праві власності сусідній будинок, якому в свій час була присвоєна така ж адреса. В подальшому вказаному будинку була присвоєна нова адреса - [ADDRESS] , та державним реєстратором Острозької міської ради було зареєстровано право власності на даний житловий будинок за [PERSON] з новим адресним номером. Зазначила, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, ніколи не проживав разом з нею та не вів спільного господарство. Відповідач ніколи не брав участі в утриманні житла, його особистих речей в будинку немає. Крім того, відповідач ще до введення в Україні воєнного стану виїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] , та знайома з позивачкою по справі, так як остання є сусідкою її доньки [PERSON] , а відповідач по справі [PERSON] є її онуком. Вказала, що в 2012 році її донька придбала будинок в [ADDRESS] , якому була присвоєна адреса аналогічна адресі сусіднього будинку. Зазначила, що в подальшому після звернення до Острозької міської ради житловому будинку її доньки було присвоєно новий адресний номер : [ADDRESS] . Зазначила, що відповідач по справі, який є її онуком, проживав в належному її доньці житловому будинку певний час та після закінчення школи орієнтовно в 2017 році переїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща, де у нього є сім`я. Вказала, що її онук ніколи не проживав у належному позивачці житловому будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснив, що він проживає в [ADDRESS] та є сусідом позивачки [PERSON] . Вказав, що йому відомо, що відповідач по справі [PERSON] ніколи не проживав в будинку позивачки за адресою [ADDRESS] , участі в утриманні такого житла не брав, його особистих речей в будинку немає. Відповідач проживав у сусідньому житловому будинку, якому як йому відомо було помилково присвоєно такий самий адресний номер, що й житловому будинку [PERSON] . Крім того відповідач в 2017 році виїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща. Суд, заслухавши представника позивачки, свідків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.1999р. позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 129 від 26.04.2023 згідно реєстрових книг бюро станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Острозькою державною нотаріальною конторою 07.06.1999 р. №1-405 за [PERSON] (а.с.8). Згідно із витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1231/03-13-23 від 25.08.2023 року, у належному позивачці житловому будинку за вищевказаною адресою, окрім позивачки, також зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 10.05.2013 року (а.с.9). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №327927178 від 04.04.2023, на підставі договору купівлі - продажу від 11.12.2012р. № 422, посвідченого приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Грунтківською І.А., 18.12.2012 року було зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за [PERSON] з аналогічним адресним номером, що й житловому будинку позивачки [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.10). З іншої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №327927502 від 04.04.2023р. вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Острозької міської ради Бернацького А.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.09.2017 року , індексний номер рішення 37089290, за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок за новою адресою : [ADDRESS] . (а.с.11). Згідно акту перевірки житлових умов від 28.08.2023р., складеного комісією у складі депутата Острозької міської ради Кирилюка К.М. та свідків [PERSON] , [PERSON] - відповідач [PERSON] за адресою : [ADDRESS] не проживає (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у належному позивачці житловому будинку за адресою : [ADDRESS] , помилково числиться зареєстрованим у ньому та фактично у ньому не проживав та не проживає. Водночас судом встановлено, що між позивачкою і відповідачем не існує договірних відносин, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Острозької міської ради Рівненської області не реєструвався. Відповідач не проживає в належному позивачці житловому будинку та не є членом сім`ї позивачки. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку в розумінні ст.156 ЖК УРСР, не проживає разом з нею та не веде спільне господарство, що підтверджується поясненнями свідків, та не спростовано відповідачем. Доказів, які б підтверджували наявність правовідносин між відповідачем та позивачкою, як власником житла на даний час, відповідачем суду не надано. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Водночас суд враховує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 місце проживання - це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 №265, визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Відповідно до п.п. 4, 5 вищевказаного Порядку, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. Відповідно до пп.2 п.50 вищевказаного Порядку, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вже зазначалося, судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі ст.391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є співвласником спірного житлового будинку, не є членом сім`ї позивачки, факт реєстрації відповідача у спірному будинку створює позивачці безумовні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном та порушує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її прав на соціальний захист та майнових прав. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Відповідно до ст.ст.76-83 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В судовому засіданні з доводів позовної заяви, пояснень свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об`єктивності, встановлено, що відповідач не проживав та не проживає у належному позивачці житловому будинку та помилково числиться зареєстрованим у ньому, особисті речі відповідача в такому будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, реєстрація відповідача за місцем проживання у належному позивачці житловому будинку, є перешкодою для розпорядження останньою своїм майном. Одночасно, вирішуючи спір, суд враховує, що право позивачки є абсолютним і полягає у здійсненні права беззаперечного користування і розпорядження своїм майном, а відтак її право підлягає захисту, шляхом зняття [PERSON] , [INFO] , із зареєстрованого місця проживання в житловому будинку за адресою : [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved