Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Степанов О.Л. звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати недійсним заповіт, оформлений від імені [PERSON] та [PERSON] на користь доньок [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селезньовою Оленою Марківною 31 березня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 124. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що оскаржуваний заповіт посвідчений приватним нотаріусом КМНО Селезньовою О.М. 31 березня 2010 року, згідно якого подружжя [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті зробили розпорядження: належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , заповіли своїм донькам [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній. Право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване згідно із розпорядженням № 1087 від 19 березня 1998 року Державного комунального управління господарства Мінського району м. Києва, на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях). [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] 14 вересня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса КМНО Кондратенко О.В. зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 18 вересня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилось після смерті [PERSON] , через наявність чинного заповіту подружжя. Через неможливість оформлення спадщини, після смерті батька й чоловіка, оскільки в оскаржуваному заповіті невірно зазначено статус спільного майна, як спільного сумісного, проте згідно правоустановчих документів квартира належала на праві спільної часткової власності подружжю, позивач просить визнати недійсним заповіт. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 вересня 2023 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження. Витребувано у приватного нотаріуса КМНО Кондратенко О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ухвали суду 20 жовтня 2023 року від приватного нотаріуса надійшли копії матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [PERSON] . Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на адресу суду 12 жовтня 2023 року надійшли заяви про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду занесеною до журналу судового засідання, 14 листопада 2023 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Степанов О.Л. позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Зауважив, що між спадкоємцями не існує спору, через заповіт, який посвідчено подружжям, помилково зазначено, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте, спадкова квартира належала на праві спільної часткової власності подружжю, призвело до неможливості успадкування частки спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] позов визнала та просила задовольнити. Пояснила, що спору між спадкоємцями немає. Невідповідність заповіту вимогам законодавства призвело до неможливості отримати свідоцтво на спадщину, тому просить задовольнити позов. Суд вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи 31 березня 2010 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробили таке розпорядження: належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] , заповіли своїм донькам - [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селезньовою О.М., зареєстрований в реєстрі за №124 (а.с. 9). За розпорядженням № 1087 від 19 березня 1998 року Державного комунального управління господарства Мінського району м. Києва, видано свідоцтво про право власності на житло, на квартиру [ADDRESS] , згідно якого квартира зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 18438 (а.с. 10). З дослідженої копії спадкової справи № 52/2023, заведеної щодо майна померлого [PERSON] , судом вставлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] , діти - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55-79). [PERSON] звернулась 26 вересня 2023 року до нотаріуса [PERSON] зі заявою, що вона не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , з клопотанням про продовження строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Не заперечує проти видачі свідоцтва про спадщину на дружину померлого [PERSON] та [PERSON] (а.с. 79). [PERSON] 14 вересня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса КМНО Кондратенко О.В. зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. від 18 вересня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме на 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 76-77). Між сторонами, як спадкоємцями, виник спір з приводу наявності правових підстав для визнання заповіту подружжя недійсним. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 57 СК, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року житлове приміщення, набуте внаслідок безоплатної передачі одному з подружжя із державного житлового фонду, у тому числі приватизації, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. До 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року таке житлове приміщення належало до особистої приватної власності дружини або чоловіка, який використав своє право на безоплатне отримання частини державного житлового фонду. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №335/10676/16-ц, яка згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин. З урахуванням інформації, що міститься в свідоцтві про право власності на житло квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях), тобто суд приходить до переконання, що квартира належить на праві спільної часткової власності, а тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому не могла бути предметом спільного заповіту подружжя. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на те, що на час посвідчення нотаріусом оспорюваного заповіту 31 березня 2010 року не дотримано вимоги діючого законодавства, щодо неможливості спільного посвідчення заповіту подружжя на майно, яке перебуває у спільній частковій власності, суд приходить до переконання що позивачем надано належні та допустимі докази в підтвердження заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивача просив не вирішувати питання про розподіл судових витрат згідно положення ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved