Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 102941 грн. 36 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.08.2020 року між сторонами укладено Генеральний кредитний договір №ГКД-607977.1. Згідно кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 69356 грн. 00 коп., зі сплатою 19,5% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, однак відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 21.01.2022 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 18.05.2023 року становить 102941 грн. 36 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, у тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 14.06.2023 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.07.2023 адвокатом Візінським В.В., який діє в інтересах [PERSON] , подано зустрічну позовну заяву у якій останній просить: визнати невиконаними АТ «Ідея Банк» обов`язки перед [PERSON] , встановленні у п. 1.3. та 1.5. Генерального кредитного договору №ГКД-607977.1. від 18.08.2020; визнати невиконаним АТ «Ідея Банк» обов`язок перед [PERSON] , згідно генерального кредитного договору №ГКД-607977.1 від 18.08.2020, надання 21.05.2021 траншу №G02.10701.008064402 у розмірі 69356 грн. 00 коп.; визнати несправедливим та недійсним п. 1.4.2. Генерального кредитного договору №ГКД-607977.1. від 18.08.2020, у зв`язку із чим, на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, застосувати наслідки недійсності правочину (двосторонню реституцію): здійснити перерахунок заборгованості (платежів), здійснених [PERSON] , зарахувавши вже сплачені нею кошти у розмірі 30794 грн. 71 коп., у рахунок погашення суми отриманих коштів від АТ «Ідея Банк» у розмірі 36240 грн. 86 коп. Обґрунтовуючи зустрічний позов, адвокат Візінський В.В. покликається на наступне. Згідно генерального кредитного договору № ГРД-607977.1 від 18.08.2020, його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію. Однак, за твердженням сторони відповідача, вказаного зобов`язання банк не виконав, жодної кредитної лінії [PERSON] відкрито не було, тим більше, на суму 69356 коп. 00 коп. Зауважує, що грошові кошти за наведених обставин, у зазначеному розмірі [PERSON] від АТ «Ідея Банк» не отримувала. Розрахунковий рахунок № [NUMBER] , АТ «Ідея Банк» був відкритий [PERSON] для обслуговування кредиту у сумі 27385 грн. 89 коп., згідно договору № Р25.00115.006948007 кредиту та страхування від 18.08.2020 для обслуговування кредиту. Таким чином, адвокат Візвнський В.В., який діє в інтересах [PERSON] , стверджує, що АТ «Ідея Банк» не було відкрито останній відновлювальну кредитну лінію, згідно генерального кредитного договору № ГРД-607977.1 від 18.08.2020. [PERSON] не отримувала жодних повідомлень про відкриття їй будь-яких кредитних ліній на підставі генерального кредитного договору № ГКД-607977.1 від 18.08.2020. Згідно наданої до позовної заяви виписки до рахунку № [NUMBER] випливає, що АТ «Ідея Банк» перерахував [PERSON] суму у розмірі 36240 грн. 86 коп. на картковий рахунок № [NUMBER] . Окрім того, за твердженням відповідача, банком не виконано п.1.3. № ГРД-607977.1 від 18.08.2020, оскільки особисто графік щомісячних платежів банк не надав та поштою не направив. Згідно трекінгу відстеження поштових відправлень на офіційному сайті Укрпошти, відправлення за № 7950101955536 не було зареєстровано у системі, отже не направлялося. За таких обставин, [PERSON] з графіком щомісячних платежів ознайомлена не була. Також, як зауважує представник відповідача за первісним позовом, згідно наданої до позовної заяви виписки до рахунку № [NUMBER] вбачається, що банк перерахував суму у розмірі 24068 грн. 71 коп. у рахунок погашення кредиту по договору № Р25.00115.006948007 кредиту та страхування від 18.08.2020. Однак, [PERSON] жодного доручення банку не надавалось щодо погашення кредиту по договору № Р25.00115.006948007 кредиту та страхування від 18.08.2020. Більше того, жодного кредитного зобов`язання у позичальника перед банком на суму 24068 грн. 71 коп., зокрема, кредиту по договору № Р25.00115.006948007 кредиту та страхування від 18.08.2020, не було, на момент видачі, так званого траншу. Отже, за твердженням адвоката Візінського В.В., [PERSON] не несе жодних зобов`язань перед АТ «Ідея Банк» щодо повернення суми за страхування у розмірі 9046 грн. 43 коп. Зауважує, що [PERSON] несе зобов`язання перед банком лише згідно повернення банку суми у розмірі 36240 грн. 86 коп., без урахування сплати відсотків та плати за обслуговування кредиту. Також, відповідно до п. 1.4.2. генерального кредитного договору № ГКД-607977.1 від 18.08.2020, банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5 % річних від початкової суми. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Ухвалою суду від 10.07.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Візінський Василь Васильович, до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Об`єднано в одне провадження первісну позовну заяву Акціонерного товариства «Ідея Банк», в особі представника Гук Марти Ігорівни, до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічну позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Візінський Василь Васильович, до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Змінено порядок здійснення провадження у справі та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24.07.2023 клопотання адвоката Візінського В.В. задоволено. Витребувано у позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ? Акціонерного товариства «Ідея Банк» для огляду в судовому засіданні оригінал генерального кредитного договору № ГКД-607977.1 від 18.08.2020 року між цим банком та [PERSON] . 11.08.2023 від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Вказує, що якщо недійсність правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин є нікчемним, то позовна вимога про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору не є належним способом захисту права чи інтересу особи. Також, представник стверджує, що АТ «Ідея Банк» виконало обов`язок, передбачений п. 1.3 кредитного договору, щодо надсилання графіку щомісячних платежів. Зауважує, що сплата страхового внеску за рахунок кредитних коштів узгоджується з умовами кредитного договору та законом, а обов`язок, передбачений п. 1.5 кредитного договору щодо укладення договору страхування, АТ «Ідея Банк» виконало у повному обсязі. Таким чином, за твердженням представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним), усі доводи представника [PERSON] щодо виникнення та розміру заборгованості не відповідають дійсним фактичним обставинам справи. 14.08.2023, на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2023, банком, для огляду в судовому засіданні, надано оригінал генерального кредитного договору № ГКД-607977.1 від 18.08.2020 року. Ухвалою суду від 26.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні адвокат Візінський В.В., який діє в інтересах [PERSON] , вимоги зустрічної позовної заяви підтримав та просив такі задовольнити у повному обсязі, первісну позовну заяву заперечив. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Відповідно до первісної позовної заяви, банк не заперечує проти проведення розгляду справи за відсутності уповноваженого представника. З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.08.2020 року між сторонами укладено Генеральний кредитний договір №ГКД-607977.1. Згідно кредитного договору, його сторони погодили, що банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, у межах котрої надавати йому кредит (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими тарифами банку. Максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком траншами становить 300000 грн., включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів банком приймається за кожним траншем окремо та зобов`язання банку щодо надання траншів у рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати її відкриття, строк дії окремого Траншу, який надається Клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців (п. 1.2. Кредитного договору). У відповідності до п. 1.4. Кредитного договору, за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу Банку (15%), що на момент підписання Кредитного договору становить 19,5% річних, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. 21.05.2021 у рамках кредитного договору було видано транш за номером №G02.10701.008064402 у розмірі 69356 грн., підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів, наявних у матеріалах справи. Одночасно з видачею Траншу відповідачу було надіслано Графік щомісячних платежів за Траншем (згідно п. 1.3. Кредитного договору). Згідно із п.1.8. Кредитного договору, позичальник заявляє про виконання Банком в повному обсязі вимог щодо інформування Позичальника, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», підтверджує своє волевиявлення щодо отримання Кредиту та укладає Кредитний договір в один із наступних способів, зокрема: шляхом скерування з Абонентського номера телефону, вказаного у Розділі 3 даного Договору (0967423152), коду, отриманого за допомогою СМС-повідомлення згідно п.п. 4 п. 1.7., на номер 3553. Наведене вище підтверджується належним чином засвідченою копією Реєстру СМС-повідомлень за травень 2021 року, оформленого на виконання Договору надання послуг №01/15082016, укладеного 15.08.2016 між позивачем та ТОВ «МОБАЙЛ ДІВЕЛОПМЕНТ», згідно котрого обслуговується вище вказаний короткий номер 3553, визначений додатком №2 до вказаного Договору. Під №426 у вищевказаному Реєстрі СМС-повідомлень наявне СМС-повідомлення банку із проханням підтвердити власне волевиявлення на отримання Траншу, адресоване на абонентський номер телефону [PERSON] : [NUMBER] , та отриману від останньої відповідь із зазначеним у ній кодом, із раніше отриманого СМС-повідомлення банку. Як стверджує представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним), [PERSON] не була ознайомлена із графіком щомісячних платежів, оскільки банком не було виконано обов`язку п. 1.3. щодо надсилання останній такого. Проте, суд не може погодитись з такими доводами з огляду на наступне. Матеріали справи містять докази направлення графіку щомісячних платежів [PERSON] , а саме: опис вкладення у цінний лист; список № 1 за формою № 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» та фіскальний чек АТ «Укрпошта» по оплаті вищевказаних послуг поштового зв`язку; список згрупованих відправлень від АТ «Укрпошта». Окрім того, як вбачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , [PERSON] здійснювала погашення кредитної заборгованості у період з червня 2021 по січень 2022 щомісячно та у сумі в терміни встановлені графіком щомісячних платежів, що, у свою чергу, також дає підстави стверджувати про обізнаність останньої з графіком щомісячних платежів. Окрім того, п. 1.17 кредитного договору встановлено, що за умови використання позичальником коштів зі свого поточного рахунку вважається, що він надав свою згоду на отримання наданого траншу у рамках цього генерального кредитного договору та прийняв на себе зобов`язання, які випливають з його умов. Позичальник зобов`язується самостійно відслідковувати надходження графіка щомісячних платежів поштою. Не отримання графіку щомісячних платежів, позичальника не звільняється від виконання зобов`язань за договором. У разі неотримання графіку щомісячних платежів поштовим зв`язком, позичальник зобов`язаний звернутися в банк у будь-який спосіб з проханням повторно надіслати йому графік щомісячних платежів. Проте, у процесі судового розгляду не було встановлено, що [PERSON] зверталася до банку у зв`язку із необхідністю ознайомлення з графіком щомісячних платежів. Більше того, як встановлено в процесі судового розгляду, [PERSON] фактично виявила зацікавленість до наведених вище питань лише після звернення банку до суду, отримала грошові кошти від банку, скористалась ними та навіть частково погашала кредитну заборгованість. Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що [PERSON] була ознайомлена із графіком щомісячних платежів, а банком, у свою чергу, було виконано обов`язок встановлений п. 1.3. кредитного договору. Таким чином, судом встановлено, що АТ «Ідея Банк» належним чином виконав свої зобов`язання, згідно кредитного договору, однак, [PERSON] не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за Кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 21.01.2022 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором, згідно розрахунку позивача, станом на 18.05.2023 року становить 102941 грн. 36 коп. та включає у себе: основний борг - 55695 грн. 88 коп.; прострочений борг ? 7582 грн. 37 коп.; прострочені проценти - 8654 грн. 36 коп.; cтрокові проценти - 6118 грн. 90 коп.; нараховану плату за обслуговування кредиту - 10403 грн. 40 коп.; прострочену плату за обслуговування кредиту - 14486 грн. 45 коп. Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 18.05.2023 року. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 03.04.2023 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, банк не може вимагати від [PERSON] заборгованість в частині нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту. Тобто, п. 1.4.2. генерального кредитного договору №ГКД-607977.1. від 18.08.2020, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.(Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22) З матеріалів справи вбачається, що банк 11.08.2023 надіслав до суду свій відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , до якого долучив детальний розрахунок заборгованості за Генеральним кредитним договором №ГКД-607977.1 від 18.08.2020, станом на 18.05.2023 без плати за обслуговування кредитної заборгованості, згідно якого загальна заборгованість [PERSON] перед банком становить 63790 грн. 05 коп., а не 102941 грн. 36 коп., як зазначено у первісному позові АТ «Ідея Банк» до [PERSON] . Отже, що банком на стадії судового розгляду даної справи фактично виконано позовну вимогу [PERSON] про зобов`язання банку «здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за Генеральним кредитним договором №ГКД-607977.1 від 18.08.2020, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені останньою кошти, що були спрямовані Акціонерним товариством «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу. Таким чином, підстави для задоволення зустрічного позову у цій частині відсутні. Стосовно твердженням адвоката Візінського В.В. про те, що [PERSON] не несе жодних зобов`язань перед АТ «Ідея Банк» щодо повернення суми за страхування у розмірі 9046 грн. 43 коп., суд виходить з наступного. Договір кредиту та страхування є змішаним договором, а саме: договором, у якому містяться елементи різних договорів (в даному випадку 1) кредиту (глава 71 ЦК України) та 2) страхування (глава 67 ЦК України), що відповідає положенням, які закріпленні у частині 2 статті 628 ЦК України. Відтак, до спірних правовідносин підлягає до застосування не тільки Закон України «Про споживче кредитування», але й законодавство, яке регламентує послуги страхування, які є платними, що і передбачено пунктом 1.5. №ГКД-607977.1 від 18.08.2020. Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору, в день надання чергового траншу позичальник укладає договір страхування від нещасного випадку або змінює дійсний договір страхування з урахуванням суми отриманого траншу та забезпечує оплату страхового платежу за рахунок коштів Траншу в розмірі 15% від суми траншу. Підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на укладання від імені та за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя пролонгацію та/або зміну умов такого договору у зв`язку з отриманням чергового траншу та доручає і дає розпорядження банку переказувати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхових платежів, належних страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується з умовами страхування своїх, як застрахованої особи майнових інтересів згідно договору страхування. В наведеному вище СМС-повідомленні позичальник погодила страхову компанію «ПрАТ СК «ФОРТЕ ЛАЙТ», що узгоджується з п. 1.7.4.2 Кредитного договору. Розмір страхового платежу за договором страхування складає 9046 грн. 43 коп., що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем супровідних послуг кредитодавця або третіх осіб. До договорів про надання супровідних послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Таким чином, сплата страхового внеску за рахунок кредитних коштів узгоджуєть із умовами кредитного договору та законом, а обов`язок, передбачений п. 1.5 кредити договору щодо укладення договору страхування, АТ «Ідея Банк» виконало в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Отже, факт укладення кредитного договору та отримання коштів [PERSON] знайшов своє підтвердження в процесі судового розгляду. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення частини заявлених банком у позові вимог. Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку, що первісний позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором слід задовольнити частково. Натомість, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, слід відмовити. За переконанням суду ухвалення такого рішення за результатами розгляду справи відповідатиме засадам справедливості та неупередженості, має на меті ефективний захист порушених, невизнаних та оспорюваних прав учасників провадження, а також відповідає основним засадами (принципам) цивільного судочинства, адже саме ними керувався суд, ухвалюючи дане рішення. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, врахувавши наведені вище обставини справи, оскільки суд прийшов до висновку, що позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором підлягає до часткового задоволення, то з останньої на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1663 грн. 20 коп. Що стосується зустрічної позовної заяви, то згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial