Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України звернувся у липні 2022р. в суд з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,0808 га, яка є частиною земельної ділянки площею 1,9310 га з кадастровим номером 2610192001:25:008:0371 по [ADDRESS] , шляхом демонтажу огорожі та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в попередній стан. Позов обґрунтовано тим, що 03.02.2010р. ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат» було видано Державний акт на право користування земельною ділянкою заг.площею 1.9310га по [ADDRESS] цільове призначення для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, землі оборони. Однак, у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №42021091780000014 від 10.08.2021р. було встановлено факт самовільного зайняття частини земельної ділянки пл..0.0808га державної форми власності відповідачем [PERSON] , встановлення самовільної огорожі навколо неї. Дане підтверджується Актом огляду місця події від 03.08.2021р., протоколом огляду, висновком експерта від 31.05.2022р. Жодних рішень про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат» не приймалось, таких рішень не приймалось і власником земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно Закону України «Про використання земель оборони»\~ та ЗК України врегульоване питання використання земель оборони, а тому позов є таким, що підлягає до задоволення. 06.10.2022р. надійшов відзив на позов, в якому вимоги позову заперечив відповідач та зазначив, що на земельній ділянці розташований двохквартирний житловий будинок, одна з яких квартир належить на праві власності сімї відповідача (склад 6 чоловік) відповідно до Свідоцтва про право власності від 16.08.2007р. на квартиру [ADDRESS] , а тому жодного самочинного зайняття земельної ділянки не відбувалось. 01.11.2022р. надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем не враховано цільове призначення земель державної власності - землі оборони і відведення відповідачу землі у встановленому порядку не відбувалось, звернуто увагу, що предметом спору є не визнання самовільного зайняття земельної ділянки, а усунення перешкод шляхом демонтажу огорожі та приведення її в попередній стан. 08.11.2022р. надійшло письмове пояснення Міністерства оборони України з проханням про задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 30.01.2023р. було залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог: Державне підприємство «Івано-Франківський ліспромкомбінат». Ухвалою суду від 25.05.2023р. витребувано у третьої особи та у відділі Держгеокадастру в місті Івано-Франківську докази за клопотанням сторони позивача. Ухвалою від 03.07.2023р. закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду. Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю. Відповідач та його представник на стадії судового розгляду позовні вимоги визнали, подавши 20.11.2023р. письмову заяву. Третя особа в судові засідання не з`явилася, письмові пояснення на позов\~ не подавала. Заслухавши пояснення представника, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.02.2010р. на підставі рішення Крихівецької сільської ради ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат» було надано в постійне користування земельну ділянку заг.площею 1.9310га по [ADDRESS] , на підставі чого 02.04.2010р. видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, цільове призначення для обслуговування адміністративних та виробничих будівель і споруд (а.с.14-15). Згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку державної форми власності по [ADDRESS] , цільове призначення такої - для розміщення та постійної діяльності ЗСУ, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони. Дане підтверджується і отриманою судом копією Поземельної книги (а.с.185-199). У ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №42021091780000014 від 10.08.2021р. було встановлено факт самовільного зайняття частини земельної ділянки пл..0.0808га державної форми власності відповідачем [PERSON] , встановлення ним самовільної огорожі навколо неї. Дане підтверджується Актом огляду місця події від 03.08.2021р., протоколом огляду, висновком експерта від 31.05.2022р. (а.с.17-39). Жодних рішень про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат» постійним користувачем, органом місцевого самоврядування та власником не приймалось, іншого матеріали справи не містять. На частині земельної ділянки заг.площею 1.9310га по [ADDRESS] , розташований двохквартирний житловий будинок [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] \~ площею 72.7 м.кв. належить на праві власності сім`ї відповідача [PERSON] (склад сім`ї - 6 чоловік), відповідно до Свідоцтва про право власності від 16.08.2007р. на квартиру [ADDRESS] (а.с.82-83). Позивач та його представник у порядку вимог ст.206 ЦПК України відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд прийняв визнання позову відповідачем. Згідно ст.1,2,4 Закону України «Про використання земель оборони» Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону. Аналогічно, за нормами пункту ж) ч.1 ст.19 ЗК України\~ Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Також за ч.7 ст.20 цього кодексу зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі: якщо земельна ділянка перебуває у користуванні на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, у заставі - із землекористувачем, заставодержателем (підпис якого на погодженні посвідчується нотаріально); якщо земельна ділянка відноситься до земель оборони - з Міністерством оборони України або органом державної влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, до сфери управління якого належить військова частина, установа, військово-навчальний заклад, підприємство та організація, яка використовує землі оборони на праві постійного користування. Огородження земельної ділянки користувачем та власником може бути здійснено тільки після відведення відповідної земельної ділянки в користування чи власність, з дотриманням вимог земельного законодавства. Окрім того, за ст.152, 153 ЗК України, ст.386, 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вимоги вказаного законодавства, а також визнання позову, такий підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо судових витрат судового збору у сумі 2481.00грн. (а.с.53-54), то такі підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного, а також на підставі ст.391 ЦК України.

Outcome: approved