Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

В липні 2021р. позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову посилається , що 22.10.2020 р. між [PERSON] , в особі [PERSON] згідно довіреності посвідченої Тернюк Є. приватним нотаріусом ВРНО Київської області та позивачами укладено попередній договір щодо укладення договору купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бобковою І. О. ВМНО Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 1331 . Було передано завдаток в розмірі 409 915 грн., що є еквівалентом 14500 дол.США. Пунктом 9 попереднього Договору визначено, що у разі ухилення Відчужувана від укладення Основного договору купівлі - продажу, або у разі невиконання ним умов, зазначених у пунктах 5, 12 цього Договору, або у разі якщо нерухоме майно не відповідатиме істотним умовам, зазначеним у пункті 2 цього договору, або у разі втрати, пошкодження та /або зіпсування нерухомого майна Набувачам повертається сума сплачена ними за цим договором, в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня, передбаченого для укладення Основного договору купівлі - продажу, а в разі відмови Відчужувача повернути суму завдатку набувачі мають право вимагати укладення Основного договору купівлі - продажу в судовому порядку або звернутись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно з проведенням остаточного розрахунку з Відчужувачем, або звернутись до суду з позовними вимогами про повернення сплаченого за ним. Відповідачка зобов`язувалась до 22.12.2020р. продати земельну ділянку , але порушила умови договору , не викликала позивачів до нотаріуса для укладення договору . 8.12.2020р. продала іншій особі. Тому просять стягнути грошові кошти (подвійний завдаток) в розмірі 819 830 грн. В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити позов , в задоволенні зустрічного позову відмовити. 23.11.2023р. просив розглянути справу в відсутність. Представник відповідача надав відзив, пред`явив зустрічний позов про визнання попереднього договору недійсним. [PERSON] не повідомляв про намір укладення попереднього Договору на визначених умовах, та не передавав позивачу одержані за ним кошти.З`ясувати обставини укладення такого договору, їх замовчування від відповідача та причини, з яких [PERSON] не повідомив її про його укладення та не передав отримані за ним кошти - не представляється можливим, оскільки практично за два тижні після укладення вказаного договору [PERSON] помер. Попередній Договір був вчинений під впливом обману, за зловмисної домовленості представника позивача за зустрічним позовом - [PERSON] з відповідачами за зустрічним позовом, як покупцями, тому не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.Просив відмовити в позові позивачів, задовольнити зустрічний позов.23.11.2023р. просив розглянути справу в відсутність. 3-тя особа пояснень не надала. Ухвалою суду від 15.02.22р. відкрито провадження в порядку загального. Ухвалою суду від 27.07.2023р. прийнято зустрічний позов. Ухвалою від 3.10.23р. призначено судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено. 22.10.2020 р. між [PERSON] , в особі [PERSON] згідно довіреності посвідченої Тернюк Є. приватним нотаріусом ВРНО Київської області та [PERSON] і [PERSON] укладено попередній договір щодо укладення договору купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бобковою І. О. ВМНО Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 1331 . Відповідачка зобов`язувалась до 22.12.2020р. продати земельну ділянку, а позивачі зобов`язувались купити. Щодо зустрічного позову встановлено. Позивач за зустрічним позовом посилається , що попередній Договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Про що свідчить - завідомо значно завищена ціна спірної земельної ділянки за договором купівлі - продажу, оскільки реальна ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0517 га в смт Калинівка, Васильківського району Київської області є значно нижчою ніж навіть сума завдатку за неї, яку сплатили відповідачі за зустрічним позовом. Відповідачі за зустрічним позовом, як покупці об`єктивно не могли завідомо погоджуватись на економічно невигідну ціну земельної ділянки. В судовому засіданні представник відповідачів за зустрічним позовом вказував, що така надмірна вартість спірної земельної ділянки була визначена у зв`язку з тим, що довірена особа позивача [PERSON] брав кошти за попереднім Договором не лише за спірну земельну ділянку але і на будівництво на ній в подальшому житлового будинку. Представник позивач посилається , що дана обставина суперечить по своїй суті правовій природі договору купівлі - продажу земельної ділянки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою та абзацами 1, 2 частини третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність вказує на надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16). Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно із частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. З ст. 215 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Згідно із частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Встановлено , що 30.09.2020 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність, якою уповноважила останнього, бути представником з будь-яких питань, що стосуватимуться належного їй нерухомого майна в [ADDRESS] з правом введення в експлуатацію нерухомого майна , зокрема, представляти інтереси в будь-яких органах укладати попередні договори, отримувати належні кошти, за попередніми договорами. Згідно з частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Водночас словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або у інший спосіб на шкоду інтересам довірителя, зокрема на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц, від 01 лютого 2023 року у справі № 569/19674/19. Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Суду не надано доказів того, що попередній договір купівлі-продажу укладено внаслідок зловмисної домовленості [PERSON] з відповідачами за зустрічним позовом, як покупцями, (посилання у позові на обставини, які, на думку представника позивача, свідчать про зловмисну домовленість представника та іншої сторони оспорюваного договору, повністю охоплюються правами представника, якими їх уповноважив позивач, і не вважаються зловмисною домовленістю), а інших обставин, які б слугували підставами для визнання оспорюваного договору недійсним згідно з чинним (цивільним) законодавством, не встановлено. При таких обставинах суд приходиться до висновку , що зустрічний позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення коштів, судом встановлено. Пунктом 9 попереднього Договору визначено, що у разі ухилення Відчужувана від укладення Основного договору купівлі - продажу, або у разі невиконання ним умов, зазначених у пунктах 5, 12 цього Договору, або у разі якщо нерухоме майно не відповідатиме істотним умовам, зазначеним у пункті 2 цього договору, або у разі втрати, пошкодження та /або зіпсування нерухомого майна Набувачам повертається сума сплачена ними за цим договором, в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня, передбаченого для укладення Основного договору купівлі - продажу, а в разі відмови Відчужувача повернути суму завдатку набувачі мають право вимагати укладення Основного договору купівлі - продажу в судовому порядку або звернутись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно з проведенням остаточного розрахунку з Відчужувачем, або звернутись до суду з позовними вимогами про повернення сплаченого за ним. Відповідно до ст.635 ЦК України (в редакції на час укладання договору) 1. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 2. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. 3. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. 4. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. 5. Будь-які платежі на підтвердження зобов`язання за попереднім договором щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості, а також встановлення інших фінансових зобов`язань сторін, крім штрафних санкцій, за попереднім договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості не допускаються. Відповідно до частини першої статі 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов`язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку. Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України. Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Зазначаючи про відчуження відповідачем за первісним позовом земельної ділянки під час дії попереднього Договору, позивачі не надають будь- яких доказів зазначеного. Зокрема, інформаційні довідки, надані позивачами свідчать, що на момент їх отримання - З0 грудня 2020 року спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача за первісним позовом. Тобто, як на момент укладення попереднього Договору, так і на момент останнього дня передбачуваної дати укладення Основного договору 22 грудня 2020 року, спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача за первісним позовом. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Представник відповідача вказував , що [PERSON] не повідомляв про намір укладення попереднього Договору на визначених умовах, та не передавав одержані за ним кошти. Крім того в довіреності від 30.09.3030р. не вказувалось про продаж земельної ділянки, а надавала повноваження щодо належного нерухомого майна в [ADDRESS] . З`ясувати обставини укладення такого договору, їх замовчування від відповідача та причини, з яких [PERSON] не повідомив її про його укладення та не передав отримані за ним кошти - не представляється можливим, оскільки практично за два тижні після укладення вказаного договору [PERSON] помер. За заявою відповідачки внесені відомості до ЄРДР за № 42021111200000087 від 12.03.2021р. за ст..190 ч.1 КК України. Згідно з частиною 3 ст.635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Отже, оскільки передбачений укладеним між сторонами попереднім договором термін здійснення купівлі-продажу зазначеного майна сплив, то в силу вказаної ч.3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене цим попереднім договором, припинено. При цьому, відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Отже, наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін розкриті у частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі №6-226цс14 та Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №401/3856/16-ц. Позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що відповідачка за первісним позовом ухилялась від укладення Основного договору. Вони не направляли їй пропозиції про його укладення, не зв`язувались будь-яким чином . Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed