Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме самостійного виховання та догляду за неповнолітньою дочкою. Заявлені вимоги мотивував тим, що 08.04.2010 р. між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 серпня 2018 року по справі № 438/715/18 розірвано. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] .Після припинення шлюбних відносин, малолітня [PERSON] залишилась проживати із заявником. Мати дитини [PERSON] не приймає участі в утриманні їхньої спільної дитини та проживає окремо від них. 14 липня 2022 року рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №135 від 14 липня 2022 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 09 березня 2023 року рішенням Бориславського міського суду Львівської області по справі №438/165/23 встановлено, що батько належним чином опікується донькою, забезпечує усім необхідним для її повного і гармонійного розвитку та вирішено визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту необхідно йому для того, щоб воно було юридично зафіксоване, адже в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів стосовно соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також щодо безперешкодного переміщення доньки без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із ними. Просить встановити факт самостійного виховання та догляду за малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами окремого провадження. Заявник, [PERSON] , належним чином повідомлений під розписку про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не пояснив. Заінтересована особа-1, Служба у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області, належним чином повідомлена під розписку про дату, місце та час судового розгляду, у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Заінтересована особа- 2, [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце його засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження від 11 березня 2022 року серії [NUMBER] (а.с. 9). 14.07.2022 р. визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 14 липня 2022 року, №135 (а.с. 10). Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 09 березня 2023 р. визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії рішення Бориславського міського суду Львівської області, яке набрало законної сили. (а.с. 16). Згідно з інформацією, отриманою судом з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь № 251258 від 02.10.2023), місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 16.09.2023 р. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Частина перша ст. 16 Цивільного кодексу України гарантує кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Саме такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/948/18 (постанова від 10.04.2019). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 151 СК визначено права батьків щодо виховання дитини. Стаття 154 СК України закріплює перелік прав батьків по захисту дитини, а саме: батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Згідно зі ч. 1, 2, 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо ж мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Як вбачається з матеріалів справи місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено за рішенням Бориславського міського суду Львівської області, від 09 березня 2023 року, як це передбачено ч. 1 ст. 161 СК України. З питань виховання дитини між батьками неврегульовані чи спірні питання також не виникають. Обидва погодилися на те, що дочка буде проживати та перебувати на утриманні батька. Між тим заявник просив суд встановити факт самостійного виховання та здійснення догляду за малолітньою донькою. Отже, слід дійти висновку, що заявник звернувся до суду з метою закріплення фактів, які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів. Метою такого звернення до суду зазначив необхідність: юридичного фіксування, адже в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів стосовно соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також щодо безперешкодного переміщення доньки без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із ними. Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту. До сфери п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України також належать суміжні способи захисту прав, що не вносять змін до існуючих правовідносин. Зокрема, у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Суд у даній справі не встановив факт порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом фактів, про які просив заявник. Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. На думку суду, встановлення факту виховання та здійснення догляду батьком за малолітньою дочкою не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві. Іншими словами, встановлення фактів з тією метою, що зазначена у заяві, не має юридичного значення для заявника. Крім того, факт проживання дитини разом з батьком беззаперечно підтверджується доказами, наданими заявником, зокрема рішенням Бориславського суду Львівської області від09.03.2023. Потреба у додатковому встановленні фактів виховання та догляду судом не доведена. Той факт, що мати дитини проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні дитини, та не свідчить про те, що батько виховує та утримує дитину самостійно, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Крім того, за відсутності спору між батьками з питань виховання дитини, батьки не позбавленні права укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини у порядку ст. 157 СК України. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановленню судом з тією метою, про яку зазначив заявник. Непереконливими є також аргументи заявника щодо потреби у встановленні таких фактів з оформлення документів стосовно соціальної допомоги на дитину, оскільки заявник як батько дитини та її законний представник відповідно до закону має право без спеціальних на те повноважень та без рішення суду звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських організацій, будь-яких підприємств, установ та організацій, у тому числі дошкільних чи шкільних навчальних закладів за захистом прав та інтересів дитини та з будь-яких питань. Щодо отримання соціальної допомоги на дитину, то заявником не надано жодного доказу про відмову йому в отриманні певних виплат чи наданні пільг, пов`язаних саме зі самостійним утриманням, вихованням дитини. Такі підстави (мета) для встановлення фактів у порядку окремого судового провадження є недоведеними. Отже, суд встановив, що факти, які просив установити заявник, не породжують юридичні наслідки, не мають юридичне значення, тобто від них не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні заяви повністю. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed