Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно нього. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/9478/23 шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказує, що він проживає разом з батьком, мати проживає окремо, не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні, матеріально не забезпечує. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 жовтня 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді, заперечень. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 15 листопада 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви в яких просили справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав у зв`язку з відсутністю материнських почуттів до сина, справу просить розглянути у її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 квітня 2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Батьком дитини є [PERSON] . Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року у справі №569/9478/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22.11.2023 року №08-2476 вбачається, що неповнолітній [PERSON] разом з татом [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. [PERSON] навчається у Рівненському ліцеї №12 Рівненської міської ради. Відповідно до характеристики, виданої навчальним закладом на дитину, [PERSON] через розлучення батьків виховується у неповній сім`ї. Велику роль у його вихованні виконують тато і бабуся. Мати дитини [PERSON] зареєстрована за аресою: [ADDRESS] . відповідно до акту про фактичне місце проживання громадян на території ОСББ «На Щасливому» віж 23.08.2023, [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає. [PERSON] надала Рівненському міському суду заяву, якою вона повідомляє, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , оскільки у неї відсутні материнські почуття до дитини. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.11.2023. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення його матері батьківських прав стосовного нього, позивач посилається, зокрема на те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню, не приймає участі у його житті, не забезпечує необхідного утримання, не спілкується з ним. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об"єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов"язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв"язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 15 липня 2019 року у справі №336/9218/14. Предметом доказування у даному спорі є факт втрати відповідачем інтересу до своєї доньки та як наслідок цього нехтування наданими йому батьківськими правами та обов"язками. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осміб, які бажають проживати з дитиною, брати у часть у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає таким, що відповідає інтересам дитини. З аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає окремо від дитини, не спілкується з нею, вихованням дитини не займається. Доказів протилежного відповідачем суду не подано, натомість подано заяву, в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно своєї доньки [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме те що відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, піклування та турботи до нього не виявляє, станом його здоров"я не цікавиться, фізичний та моральний розвиток не підтримує, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позивачем в ході судового розгляду доведено належними та достатніми доказами факти свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов"язками, суд вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об"єктивного та безпосереднього з"ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з"ясувавши їх достатність і взаємний зв"язок у сукупності, захищаючи права та інтереси дитини, враховуючи особу відповідача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved