Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд із позовом до відповідача, [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Вільховий Роман Миколайович, в якому просить суд визнати недійсним спадковий договір від 21.09.2020року та розірвати його. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказувала, що вона є особою похилого віку, є інвалідом 2 групи, потребує стороннього догляду. В усному порядку домовилася із сином та його дружиною [PERSON] , що вони заберуть її до себе , будуть доглядати, а вона натомість віддасть їм свою квартиру, після чого вони у нотаріуса уклали спадковий договір. Проте після укладання договору син та невістка перестали із нею спілкуватися на дзвінки не відповідають та взагалі на теперішній час перебувають за межами України (адреса їй не відома). Вона вимушена звертатися за допомогою до сторонніх осіб. Після вказаних обставин вона ретельно вивчила укладений договір та виявила, що [PERSON] взагалі не має жодних зобов`язань по її догляду окрім як поховати її після смерті за християнськими звичаями. З урахуванням наведеного просила спадковий догові розірвати та визнати його недійсним. Відповідач - [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, відзив на позов не надала. Заслухавши пояснення позивача, представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. [PERSON] [INFO] , є інвалідом другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.10.2008р. . 21 вересня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховим Р.М., зареєстрований в реєстрі за № 410. За умовами спадкового договору [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені в цьому договорі розпорядження [PERSON] і в разі її смерті набуває право власності на належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.3. визначено єдиним обов`язком [PERSON] після смерті [PERSON] поховати її за християнськими звичаями . Згідно п.4.11. договору він може буди розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним обов`язків за цим договором. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). В даному випадку відсутнє невиконання відповідачем обов`язків передбачених договором та як наслідок підстави для розірвання спадкового договору передбачені самим договором та законом також відсутні. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України). Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору. Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69 цс 14; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202 цс 15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2087 цс 15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-93 цс 16, та постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 461/4980/17 (провадження № 61-44057 св 18), від 20 лютого 2019 року у справі № 462/1992/15-ц (провадження № 61-21435 св 18), від 20 березня 2019 року справа № 758/463/15-ц, (провадження № 61-48695 св 18), від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531 св 19), від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189 св 18) та від 18 грудня 2020 року у справі № 541/2898/16 (провадження № 61-12478 св 20) та інших. Судом встановлено , що позивачці на час укладання спадкового договору виповнилось 87 років, вона є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням довічно, тобто позивач є особою похилого віку, у силу якого потребувала сторонньої допомоги та матеріальній допомоги, мала погіршений стан здоров`я. За показаннями допитах під час судового розгляду свідків [PERSON] та [PERSON] позивачка хворіє, потурбує допомоги та їй допомагають сторонні люди. З урахуванням викладеного суд вважає, що волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. Позивач довела, що під час укладення спадкового договору діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде доглядати за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину, внаслідок чого він підлягає визнанню недійсним.

Outcome: partial