Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 20320 грн. 34 коп. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Агрофірма «Красний Забойщик» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AM 9132249 (надалі - ПОЛІС). Забезпеченим ТЗ за Полісом є ГАЗ 3309, д.н. [NUMBER] (надалі - Забезпечений ТЗ). 14.08.2019 о 14 год. 55 хв., в с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, по вул. Січова,відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТЗ ГАЗ 3309, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] . В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] , що підтверджується постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, справа № 177/1429/19, а також було визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП відповідача. Враховуючи наявність Полісу, представники страхової компанії ПрАТ «СК «АРКС», в якій застраховано пошкоджений ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] за договором №202833а9дк добровільного страхування наземного транспорту, звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» з претензією на суму 21270,34 грн. про страхове відшкодування з наданням всіх необхідних документів. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Renault Duster, д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість), отримано рахунок №3329 від 22.08.2019 року від СТО, відповідно до якого вартість ремонту Renault Duster, д.н. [NUMBER] складає 21270,34 грн., а також отримано ремонтну калькуляцію №1.003.19.0, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого ТЗ становить 21785,78 грн. ПрАТ «СК «АРКС» складено страховий акт №ARX2490794, відповідно до якого виплата страхового відшкодування за Renault Duster, д.н. [NUMBER] склала 21270,34 грн., що підтверджується платіжними доручення №591 747 від 30.08.2019 року. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів, складено страховий акт № 05405/20/919 на суму 20320,34 грн., яка була виплачена в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 62461 від 22.11.2019 року. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СГ ТАС» склав 20320 грн. 34 коп. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, справа № 177/1429/19, встановлено, що [PERSON] самовільно залишив місце пригоди, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 20320,34 грн. Ухвалою суду від 17.07.2023 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 14.11.2023 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких він проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу ТОВ «Агрофірма «Красний Забойщик», яке, як володілець транспортного засобу, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. Також представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, якою вказав, що позовна заява ПАТ «Страхова група «ТАС» до [PERSON] не підлягає задоволенню через її необґрунтованість та відсутність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а у випадку, якщо суд вважатиме, що право позивача якимось чином порушене відповідачем, просить застосувати до вказаних правовідносин між позивачем та відповідачем в даній справі, наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду, та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова група «ТАС» в даній справі через сплив позовної давності. Вимога позивача про стягнення судових витрат, а саме, витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривні, не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості позовних вимог до відповідача або у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Крім того просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень 00 копійок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою від 15.09.2023 року прохав суд розглядати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної давності. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Агрофірма «Красний Забойщик» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AM 9132249 (надалі - ПОЛІС) (а.с.7). Забезпеченим ТЗ за Полісом є ГАЗ 3309, д.н. [NUMBER] (надалі - Забезпечений ТЗ). 14.08.2019 о 14 год. 55 хв., в с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, по вул. Січова,відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТЗ ГАЗ 3309, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] (а.с.10-11). В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] , що підтверджується постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, справа № 177/1429/19, а також було визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП відповідача, який самовільно залишив місце пригоди (а.с.12). Враховуючи наявність Полісу, представники страхової компанії ПрАТ «СК «АРКС», в якій застраховано пошкоджений ТЗ Renault Duster, д.н. [NUMBER] за договором №202833а9дк добровільного страхування наземного транспорту, звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» з претензією на суму 21270,34 грн. про страхове відшкодування з наданням всіх необхідних документів (а.с.17-18). З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Renault Duster, д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) (а.с.24-28), отримано рахунок №3329 від 22.08.2019 року від СТО, відповідно до якого вартість ремонту Renault Duster, д.н. [NUMBER] складає 21270,34 грн. (а.с.13), а також отримано ремонтну калькуляцію №1.003.19.0, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого ТЗ становить 21785,78 грн. (а.с.14-16). ПрАТ «СК «АРКС» складено страховий акт №ARX2490794, відповідно до якого виплата страхового відшкодування за Renault Duster, д.н. [NUMBER] склала 21270,34 грн. (а.с.19-20), що підтверджується платіжними доручення №591 747 від 30.08.2019 року (а.с.21). Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів, складено страховий акт № 05405/20/919 від 14.11.2019 року на суму 20320,34 грн. (а.с.22-23), яка була виплачена в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 62461 від 22.11.2019 року (а.с.6). Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СГ ТАС» склав 20320 грн. 34 коп. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СГ ТАС» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 22.11.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 62461 від 22.11.2019 року (а.с.6). В той же час судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу - ТОВ «Агрофірма Красний Забойщик», на момент вчинення ДТП, яка сталася у робочий час, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля № 1620 від 14 серпня 2019 року, згідно якого відповідач - [PERSON] в цей день (14.08.2019 року) керував автомобілем ГАЗ 3309, номерний знак [NUMBER] , який належать ТОВ «Агрофірма Красний Забойщик» (страхувальнику цивільно-правової відповідальності) та виконував покладені на нього службові обов`язки (а.с.75). Факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» на момент вчинення ДТП також підтверджується: довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» № 43 від 21.09.2023 року, згідно якої [PERSON] працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» з 01 березня 2019 року на посаді водія автотранспортних засобів по 18 листопада 2019 року (а.с.76); відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 18.09.2023 року № 1118-23-01413, згідно яких [PERSON] з 01.03.2019 року по 18.11.2019 року працював постійно в ТОВ «Агрофірма «Красний Забойщик» (а.с.77-78); копією наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» № 23-К/П від 01.03.2019 року про прийняття на посаду водія автотранспортних засобів [PERSON] (а.с.79); копією наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» № 08-К від 01.03.2019 року про закріплення вантажного автомобільного транспорту ГАЗ 3309, державний номер [NUMBER] за водієм автотранспортних засобів [PERSON] з 01.03.2019 року (а.с.80); копією Табеля робочого часу за серпень 2019 року автогаража Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик», згідно якого [PERSON] 14.08.2019 року перебував по місцю роботи, та відпрацював в цей день 10 годин (а.с.81); копією трудової книжки серія [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] 28.06.1979 року, що містить запис № 47 (аркуш 48) про прийняття на посаду водія автотранспортних засобів з 01.03.2019 року в Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красний Забойщик» та запис № 48 про його звільнення 18.11.2019 року (а.с.82-84). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року зазначила, що відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України, визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІVстраховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону №1961-ІVнадають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Однак, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року (справа № 6-108цс13). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1статті 38 Закону № 1961-ІV, до спірних правовідносин не застосовується. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах [PERSON] не є належним відповідачем, клопотання щодо заміни неналежного відповідача позивачем до суду не подавалось, а тому в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] слід відмовити. Представник відповідача у письмових поясненнях на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної давності вказав, що просить у задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю та відсутністю порушення відповідачем прав позивача, або ж у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). Однак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необгрунтованність останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6895/15-ц). Враховуючи те, що суд прийшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» слід відмовити за необгрунтованістю, в зв`язку зі зверненням до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові, підстави для застосування позовної давності до вказаних вимог відсутні. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн. відшкодуванню не підлягають. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України "Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави». Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір, витрати на проведення експертиз та інші витрати пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 133 ЦПК України, є складовою судових витрат, відшкодування яких проводиться згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №55 від 25.09.2023 року ,укладеним між [PERSON] та адвокатом Вацюк М.В.(а.с.73), ордера від 26.09.2023 року(а.с.72), адвокату Вацюк М.В. було надано повноваження для надання правової допомоги. За умовами договору гонорар за надання правничої допомоги визначено за фіксованою сумою в розмірі 6000,00 гривень. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 78 від 25.09.2023 року, [PERSON] сплачено на користь адвоката Вацюка М.В. кошти в сумі 6000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги (а.с.74), обсяг якої зазначено в детальному описі робіт по наданню правничої допомоги адвокатом Вацюком М.В. від 15.11.2023 року (а.с.101). Факт надання адвокатом [PERSON] правничої допомоги у даній справі та отримання ним гонорару, підтверджуються також актом прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та оплати гонорару від 15.11.2023 року (а.с.100). Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Отже, враховуючи викладене, із позивача слід стягнути понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved