Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

08 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] , посилаючись на статті 509, 525-526, 530, 625, 1046, 1049-1050 ЦК України, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь: заборгованість за договором позики від 30.10.2013 в розмірі 11500 доларів США за період червень 2020 року -жовтень 2020 року включно; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 953,36 доларів США та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 4554,02 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 30.10.2013 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був посвідчений договір позики, який зареєстрований у реєстрі за № 4594. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав позику у розмірі 732 000,00 доларів США, яка була надана позичальниками у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі строком повного повернення до 30.10.2028. Як зазначено в п. 1.1. договору позики, позивач передав відповідачу 1/2 частину від суми позики, що згідно з п. 2.1. договору складає 366 000,00 доларів США. В п. 3.1. договору позики сторони домовились про повернення позики частинами, а саме: з листопада 2013 року по жовтень 2015 року позичальник щомісячно сплачує 2 600,00 доларів США; з листопада 2015 року по жовтень 2019 року позичальник щомісячно сплачує 3 600,00 доларів США; з листопада 2019 року по жовтень 2028 року позичальник щомісячно сплачує 4 600,00 доларів США. Пунктом 3.1. договору позики встановлено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, які є предметом цього договору, позикодавцям відповідно до належних їм частин, щомісячно сплачуючи відповідну суму до 28 числа поточного місяця. З урахуванням п. 1.1. договору позики відповідач зобов`язаний був щомісячно сплачувати позивачу за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року 1 300,00 доларів США; з листопада 2015 року по жовтень 2019 року - 1 800,00 доларів США; з листопада 2019 року по жовтень 2028 року - 2 300,00 доларів США. З моменту отримання коштів відповідач виконував свої зобов`язання з порушенням умов укладеного договору, систематично затримував оплату, проводив її не у повному обсязі. Перерахування коштів на банківський рахунок в ПАТ «Банк «Київська Русь», як то зазначено у п. 3.1. договору позики, відповідач провів декілька разів на початку договірних відносин. В подальшому з 20.03.2015 у ПАТ «Банк «Київська Русь» була запроваджена тимчасова адміністрація та розпочато процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку. До початку ліквідації банку і після цього повернення позики здійснювалось шляхом передачі відповідачем позивачу готівкових коштів, про що позивачем та відповідачем вівся календарний графік. На даний час у відповідача існує прострочена заборгованість. Предметом цього позову є стягнення боргу в розмірі 11500 доларів США за період червень - жовтень 2020 року. В цей період відповідач у відповідності з п. 3.1. договору позики, зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу суму 2300 доларів США. Факт наявності у відповідача перед позивачем простроченої заборгованості, від сплати якої відповідач ухиляється, є підставою для стягнення коштів у примусовому порядку. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, то позивач має право відповідно до частини другої статті 625 ЦК України на отримання трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за весь час прострочення у загальному розмірі 953,36 доларів США. Ухвалою судді від 23 червня 2023 року, після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 серпня 2023 року ( а.с. 26-27). Ухвалою суду від 22 серпня закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04 вересня 2023 року ( а.с. 36-37). Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року судовий розгляд справи відкладено на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України на 26 вересня 2023 року( а.с. 45-46). 26 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що в порушення пункту 4.5-4.6 договору позики позивач не направив письмове нагадування із сумою заборгованості та строків її внесення. Крім того, у відповідача та позивача, а також з кредитором [PERSON] після рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 серпня 2021 року по справі № 377/126/21 була домовленість про погашення заборгованості за договором позики, а саме внесення грошових коштів кредиторам в сумі, яку відповідач може сплачувати. Відповідно до копії блокноту вбачається, що станом на 2019 рік борг відсутній, що підтверджується підписом позивача та кредитора [PERSON] .. В червні та липні 2020 року позивач отримав від відповідача грошові кошти, що підтверджується підписом з копії блокноту. Станом на серпень 2023 року відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 7669,28 доларів США, що підтверджується розрахунком повернення грошових коштів позивачу, здійсненого на підставі документів, які підтверджують отримання позивачем грошових коштів на погашення боргу за договором позики. Крім того, всупереч пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу три проценти річних за період після 24.02.2023( а.с. 55-59). 26 вересня 2023 року за клопотанням відповідача було оголошено перерву у судовому засіданні до 12 жовтня 2023 року( а.с. 82). 12 жовтня 2023 року було відкладено судовий розгляд справи на 31 жовтня 2023 року на підставі пункту 5 частини 2 статті 223 ЦПК України ( а.с. 101-102). 31 жовтня 2023 року було оголошено перерву у судовому засіданні за клопотанням представника позивача до 10 листопада 2023 року( а.с. 162). 10 листопада 2023 року справа знята з розгляду та призначене судове засідання на 21 листопада 2023 року ( а.с. 175). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До суду надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що згідно з пунктом 4.5 договору позики від 30.10.2013 сторонами встановлений порядок підтвердження прострочення позичальником (відповідачем) зобов`язання та безспірність заборгованості шляхом направлення на адресу позичальника письмової заяви. Відповідач упускає те, що такий порядок застосовується виключно для підтвердження безспірної заборгованості. Оскільки він мав намір отримати суму заборгованості з урахуванням додаткових вимог, пов`язаних з простроченням виконання зобов`язання, встановлений порядок підтвердження безспірної заборгованості не міг бути застосований. Порядок письмового нагадування стосується встановлених умов про забезпечення повернення позики і в контексті розділу 4 договору позики застосовується у разі звернення позикодавців до нотаріуса за вчинення виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач за вчиненням виконавчого напису не звертався, а тому порядок письмового нагадування в цьому випадку не є обов`язковим і може бути застосований позивачем тільки за бажанням. Відповідач надає суду численні суперечливі розрахунки та документи, якими намагається переконати суд, що хибні висновки відповідача є вірними. Позивач підтверджує надані відповідачем докази, оформлені належним чином, у вигляді розписки та банківських квитанцій. Інші документи, такі як записи в блокноті, аркуші з підписами - не є доказами того, що відповідач передав, а позивач отримав кошти у якості повернення боргу за договором позики від 30.10.2013. Те, що відповідач частково сплатив свою заборгованість перед позивачем за договором позики від 30.10.2023, позивачем не заперечується, однак надані відповідачем суду документи не стосуються періоду, який заявлений у позові (червень - жовтень 2020 року). Згідно наданій відповідачем розписки від 08.06.2023 слідує, що відповідач у червні 2023 року передав позивачу кошти в рахунок погашення боргу за квітень 2017 року. Це свідчить про те, що всі попередні платежі проводилися в погашення заборгованості за період до квітня 2017 року та частково за квітень 2017 року. Інші платежі, що були проведені відповідачем після 08.06.2023, зараховані в погашення заборгованості за квітень 2017 року та в рахунок погашення боргу в порядку календарної черговості його виникнення. І тільки окремим порядком позивач рахує сплачену відповідачем суму за рішенням від 25.08.2021 Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/126/21, яка зарахована в період, що був вказаний у рішенні суду, а саме за лютий-травень 2018 року. Згідно з умовами договору позики за період квітень 2017 року - жовтень 2020 року відповідач зобов`язаний сукупно повернути позивачу 83400 доларів США. Надані відповідачем докази (розписки, платіжні інструкції) містять відомості проте, що платежі проводяться несвоєчасно та у розмірах, які значно менше ніж встановлені договором. Для того, щоб стверджувати про те, що надані ним докази підтверджують оплату за період червень-жовтень 2020 року, відповідач зобов`язаний надати докази про оплату попереднього періоду квітень 2017 року - травень 2020 року, оплата за який має складати суму 71900 доларів США. Проте, відповідач не надав доказів оплати попереднього періоду та не надав доказів оплати періоду червень - жовтень 2020 року. Факт звернення до суду про стягнення заборгованості в межах процесуальних строків вказує на порушення відповідачем умов договору позики, тобто тих домовленостей, які були досягнуті сторонами при його підписанні ( а.с. 167-170). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що надані відповідачем [PERSON] розписки та платіжні доручення на підтвердження повернення боргу за договором позики свідчать тільки про часткове погашення боргу за попередні роки. Повернення всіх коштів за наданими відповідачем письмовими доказами ніяким чином не стосується того періоду часу, за який позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення заборгованості і трьох відсотків річних, тобто періоду з червня по жовтень 2020 року включно. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики в сумі 11500 доларів США та трьох відсотків річних за період з 29 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року відповідно до уточненого розрахунку, наданого суду, в сумі 513,68 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково. Суду пояснив, що між позивачем і відповідачем була усна домовленість про те, що він буде повертати борг в сумі 10000 гривень щомісяця, оскільки іншу суму він сплачувати немає можливості. Іншому позикодавцю [PERSON] він також сплачує заборгованість в сумі 10000 гривень щомісяця. В пунктах 2.1. та 3.1. договору позики було погоджено курс іноземної валюти при поверненні грошових коштів, який зафіксували незмінним протягом строку дії договору, а саме 7,99 доларів США. Відповідно до розрахунку від 31.10.2023, який доданий до матеріалів справи за встановленим сторонами курсом договору позики 7,99 доларів США, він повернув позивачу суму позики у розмірі 30536,84 долари США, що спростовує заборгованість за червень - жовтень 2020 року. Свідок [PERSON] суду показав, що в його присутності та присутності [PERSON] була домовленість із [PERSON] про повернення ним боргу в сумі 10000 гривень щомісяця кожному. Враховуючи, що борг було взято в доларах, то сума боргу, яку сплачує відповідач у гривневому еквіваленті, обчислюється, виходячи з курсу НБУ на день сплати платежу. Йому повернуто борг відповідачем по серпень 2020 року. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та з другої сторони - [PERSON] , уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4594 ( а.с. 9-10). Відповідно до п. 1.1. договору позики за цим договором позикодавці передають: [PERSON] 1/2 (одну другу) частину від суми, [PERSON] 3/10 (три десяті) частини від суми, [PERSON] 1/5 (одну п`яту) частину від суми у власність позичальника кошти в розмірі, що обумовлений цим договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцям таку саму суму грошових коштів у термін та розмірах, що обумовлені умовами цього договору. Згідно з п. 2.1. договору позики позикодавці при укладенні цього договору передали у власність позичальника строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року, а позичальник прийняв від них у власність строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року грошові кошти в розмірі 732 000 доларів США (сімсот тридцять дві тисячі доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 5 848 680 грн. 00 коп. (п`ять мільйонів вісімсот сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят грн. 00 коп.), з яких [PERSON] передав 366 000 доларів США (триста шістдесят шість тисяч доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 2 924 340 грн. 00 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять чотири тисячі триста сорок грн. 00 коп.); [PERSON] передав 219 600 доларів США (двісті дев`ятнадцять шістсот доларів США) які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 754 604 грн. 00 коп. (один мільйон сімсот п`ятдесят чотири тисяч шістсот чотири грн. 00 коп.); [PERSON] передала 146 600 доларів США (сто сорок шість тисяч шістсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 169 736 грн. 00 коп. ( один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять шість грн. 00 коп.). Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування відсотків позичальник зобов`язується повернути позикодавцям до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року. Пунктом 2.2. договору позики визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцями грошей позичальнику. В пункті 3.1. договору позики зазначено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, які є предметом цього договору позики, позикодавцям відповідно до належних їм частин щомісячно до 28 числа поточного місяця, шляхом зарахування грошових коштів на банківські рахунки № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , які відкриті в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» наступним чином, зокрема, починаючи з 1 місяця розрахунку по 24 місяць( з листопада 2013 року по жовтень 2015 року в сумі 2600 доларів США (дві тисячі шістсот доларів США), які, виходячи з встановленого Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 20774 грн.00 коп.( двадцять тисяч сімсот сімдесят чотири грн.00 коп. Загальна сума виплат становитиме 62400 тисячі доларів США ( шістдесят дві тисячі чотириста доларів США), які виходячи з встановленого Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 498576 грн.00 коп.( чотириста дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість грн. 00 коп.). Починаючи з 25 місяця розрахунку по 72 місяць (з листопада 2015 року по жовтень 2019 року) - в сумі 3 600 доларів США (три тисячі шістсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 28 764 грн. 00 коп. (двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири грн. 00 коп.). Загальна сума виплат становитиме 172 800 тисяч доларів США (сто сімдесят дві тисячі вісімсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 380 672 грн. 00 коп. (один мільйон триста вісімдесят тисяч шістсот сімдесят дві грн. 00 коп.). Як вбачається з пункту 4.1. договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми. Пунктом 6.1. договору позики передбачено, що цей договір підписується сторонами та вважається укладеним з моменту надання позики позичальнику. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 серпня 2021 року у справі № 377/126/21, яке набрало законної сили, первісний позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 жовтня 2013 року в розмірі 7 200 доларів США за період з лютого 2018 року по травень 2018 року, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 620,16 доларів США, всього на загальну суму 7 820,16 доларів США. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики від 30.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., недійсним, відмовлено( а.с. 11-21). Таким чином, договір позики від 30.10.2013, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., укладений між [PERSON] , [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] , [PERSON] , є дійсним і підлягає виконанню. Як вбачається із змісту вказаного договору позики, [PERSON] зобов`язаний повертати позивачу [PERSON] грошові кошти, які є предметом цього договору, щомісячно до 28 числа поточного місяця, в такому порядку: з листопада 2013 року по жовтень 2015 року в сумі 1300 доларів США (2600 доларів США/2), з листопада 2015 року по жовтень 2019 року - в сумі 1800 доларів США (3 600 доларів США/2), з листопада 2019 року по жовтень 2028 року - в сумі 2300 доларів США (4600 доларів США/2). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до календаря списання за договором позики в частині [PERSON] за 2013-2016 роки, складеного та підписаного 11.08.2020 [PERSON] і [PERSON] , виплати за період 2013-2016 років зроблені повністю. Останній платіж було внесено 10.08.2020 ( а.с. 196). В подальшому відповідачем здійснювалася сплата боргу позивачу за договором позики від 30.10.2013 відповідно до наданих ним розписок та платіжних інструкцій наступним чином: 01.03.2021 сплачено борг на суму 25000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 27,9456 гривень), становить 894,60 доларів США( а.с. 66, 143); 03.04.2021 - 25000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 27,8324 гривень), становить 898,23 доларів США(а.с.66, 143); 24.01.2022 - 1000,00 доларів США( а.с. 67); 29.08.2022-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 70, 144); 29.09.2022 - 10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 70, 144); 31.10.2022 -10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 71, 145); 16.12.2022- 20000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 546,92 доларів США( а.с. 68-69, 145); 11.03.2023 -10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 135, 146); 14.04.2023-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 73, 146); 05.05.2023-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 74, 147); 08.06.2023-15000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 410,19 доларів США( а.с. 75, 147); 05.07.2023 - 15000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 410,19 доларів США( а.с. 76, 148); 03.08.2023-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США( а.с. 77, 148); 04.09.2023 -10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5686 гривень), становить 273,46 доларів США(а.с. 136, 149) ; 04.10.2023-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1долар США- 36,5901 гривень), становить 273,30 доларів США( а.с. 137, 149); 26.10.2023-10000 гривень, що згідно з офіційним курсом гривні, встановленого НБУ на дату платежу (1 долар США- 36,5312 гривень), становить 273,74 доларів США( а.с. 138, 150); Таким чином, відповідачем за період погашення заборгованості з січня 2017 року на підставі наданих ним доказів, які суд визнав належними та допустимими, було сплачено борг на суму 6894,85 доларів США, що представником позивача не заперечувалося, та відображено у розрахунку ( а.с. 176-177). Крім того, судом встановлено, що рішення у справі № 377/126/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 30 жовтня 2013 року в розмірі 7 200 доларів США за період з лютого 2018 року по травень 2018 року, виконано в повному обсязі. Зазначені обставини підтверджені постановою про закінчення виконавчого провадження № 67517580, відкритого на підставі виконавчого листа № 377/126/21, виданого 20.10.2021 на виконання рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 серпня 2021 року у справі № 377/126/21( а.с. 190). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частини першої ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Як встановлено в судовому засіданні з досліджених доказів, 30 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та з другої сторони - [PERSON] , уклали договір позики, посвідчений нотаріусом, відповідно до якого позикодавці передали у власність позичальника строком до 30 жовтня 2028 року грошові кошти в розмірі 732000 доларів США, а позичальник зобов`язався їх повернути у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Зокрема, пунктом 2.1. договору позики підтверджено, що позикодавці при укладенні цього договору передали у власність позичальника строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року, а позичальник прийняв від них у власність строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року грошові кошти в розмірі 732 000 доларів США. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року включно. Виходячи із змісту пунктів 1.1., 3.1. договору позики, відповідач повинен був сплачувати борг позивачу за договором позики за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року в сумі 2300 доларів США щомісяця, тобто сплатити за цей період 11500 доларів США. З досліджених доказів встановлено, що відповідачем сплачено борг в повному обсязі за період з 2013 року по 2016 рік, частково за 2017 рік та за період з лютого по травень 2018 року. Доказів того, що відповідачем сплачено борг на користь позивача за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року в сумі 11500 доларів США суду не надано. Надані відповідачем копії листів в клітину із записами про сплату коштів в 2019 році та 2020 році (а.с. 64-65), в розумінні статті 77 ЦПК України є неналежними доказами, оскільки наявна на листах інформація не містить відомостей, які б свідчили про передачу відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30.10.2013 за період червень-жовтень 2020 року та отримання їх позивачем. Доводи відповідача про те, що сторони в момент укладення договору позики погодили курс долара, як при передачі грошових коштів позичальнику, так і визначили курс долара при поверненні грошових коштів кредиторам в різний період строку виконання зобов`язання, а саме 7,99 гривень за долар США, тому, виходячи із суми сплаченого боргу в гривнях, він не має простроченої заборгованості за спірний період, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. За змістом частини другої цієї статті іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором. Укладеним договором позики визначено, що [PERSON] , відповідач у справі, взяв в борг 732000 доларів США. Цим договором передбачено порядок повернення боргу в іноземній валюті - доларах США. Тому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором, тобто доларах США. Договором позики не передбачено повернення боргу в національній валюті та не встановлено незмінного(фіксованого) курсу валюти незалежно від строку повернення боргу. Зазначення в договорі позики гривневого еквівалента, виходячи із встановленого курсу Національного банку України (1 долар=7,99 гривень) на день укладення договору позики, не свідчить про те, що відповідач може повертати борг в гривнях та перераховувати у долари США, виходячи із вищезазначеного курсу долара США, бо грошове зобов`язання триває, а офіційний курс гривні до долара США змінився. Відповідач, сплачуючи борг в гривнях, повинен керуватися положеннями частини другої статті 533 ЦК України, відповідно до якої сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, оскільки інший порядок її визначення не встановлений договором, законом та іншим нормативно-правовим актом. Будь-яких змін та доповнень до цього договору позики в порядку, передбаченому п.7.2 договору, сторони не вносили та додаткових угоди не укладали. Твердження відповідача про те що, відповідно до пункту 4.5 договору позики документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання те безспірність заборгованості, буде письмове нагадування ( у вигляді заяви) позикодавців про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальнику у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат», а він такого письмового нагадування не отримував, тому відсутні підстави для стягнення боргу, є безпідставними і до уваги судом не приймаються. Так, виходячи із змісту пунктів 4.4, 4.5 договору, письмове нагадування позичальнику направляється в разі звернення позикодавців до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості за договором позики або звернення на предмет іпотеки. При зверненні до суду направлення позичальнику письмового нагадування про прострочення виконання зобов`язання за договором позики не передбачено. Виходячи з викладеного, з огляду на порушення [PERSON] зобов`язань щодо внесення щомісячних платежів у повному розмірі і наявності простроченої заборгованості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 30 жовтня 2013 року, що виникла за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року включно в сумі 11500 доларів США. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, суд виходить з такого. З підпункту 2 пункту 3.2. договору позики випливає, що [PERSON] за період з червня по жовтень 2020 року зобов`язаний повертати [PERSON] грошові кошти у розмірі 2300 доларів США щомісячно до 28 числа поточного місяця. Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з пункту 4.1. договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача [PERSON] три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 29.06.2020 по 03.06.2023 в сумі 953,36 доларів США згідно з розрахунком від 03.06.2023, який доданий до позовної заяви( а.с. 8). Відповідно до пункту 18 розділу Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Виходячи із змісту пункту 18 розділу Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України, суд вважає безпідставними нарахування позивачем трьох процентів річних на суму простроченої заборгованості з 24.02.2022 по 03.06.2023. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 29.06.2020 по 23.02.2022 в розмірі 513,86 доларів США, що відповідає сумі, зазначеній в розрахунку № 2 від 30.10.2023, наданого представником позивача під час судового розгляду справи ( а.с. 154). Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості здійснюється таким чином: за червень 2020 року з 29.06.2020 до 31.12.2020 - 2300х3:366:100х186=35,06 доларів США; за червень 2020 року з 01.01.2021 по 23.02.2022 - 2300х3:365:100х419=79,21 доларів США; за липень 2020 року з 29.07.2020 по 31.12.2020 - 2300х3:366:100х156=29,41 доларів США; за липень 2020 року з 01.01.2021 по 23.02.2022 -2300х3:365:100х419=79,21 доларів США; за серпень 2020 року 29.08.2020 по 31.12.2020 - 2300х3:366:100х125=23,56 доларів США; за серпень 2020 року з 01.01.2021 по 23.02.2022 -2300х3:365:100х419=79,21 доларів США; за вересень 2020 року з 29.09.2020 по 31.12.2020 -2300х3:366:100х94=17,72 доларів США; за вересень 2020 року з 01.01.2021 по 23.02.2022 -2300х3:365:100х419=79,21 доларів США; за жовтень 2020 року з 29.10.2020 по 31.12.2020 - 2300х3:366:100х64=12,06 доларів США; за жовтень 2020 року з 01.01.2021 по 23.02.2022 -2300х3:365:100х419=79,21 доларів США; Вказаний розрахунок трьох відсотків річних відповідачем не спростований. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми заборгованості - за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року в сумі 513, 86 доларів США (35,06+79,21+29,41+79,21+23,56+79,21+17,72+ 79,21+12,06+79,21). За таких обставин позов необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 жовтня 2013 року в розмірі 11500 доларів США за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 513, 86 доларів США, всього на загальну суму 12013,86 доларів США. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати», якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 23 жовтня 2023 року( а.с. 120-122). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору предметом цього договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства. Підготовка та представництво інтересів довірителя - відповідача [PERSON] по цивільній справі № 377/440/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в Славутицькому міському суді Київської області. Як вбачається з п. 4.3 цього договору, вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та якій потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовкою до судового процесу та представництвом інтересів [PERSON] в суді, за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума судових витрат передбачається в розмірі 8000-10000. До початку розгляду справи довірителем оплачується 7000 гривень в якості авансового внеску. До суду позивачем надано розрахунок суми судових витрат за договором про надання професійної правничої допомоги від 23.10.2023 по цивільній справі № 377/440/23, а також надано акт виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги від 23.10. 2023 у вказаній справі( а.с. 118, 128). Згідно з актом виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги від 23 жовтня 2023 року, складеним 30 жовтня 2023 року, адвокатом Адвокатського об`єднання «Славутицька міська юридична консультація Прокопенком О.П. була надана правнича допомога за договором про надання професійної правничої допомоги від 23 жовтня 2023 року з підготовки до суду (вивчення та аналіз документів, консультації), підготовка процесуальних документів в інтересах довірителя по цивільній справі № 377/440/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в Славутицькому міському суді Київської області: - вивчення та аналіз документів, наданих довірителем для підготовки до суду, позовної заяви з додатками (2 години) - 1000 гривень з розрахунку 500 гривень за годину, надання консультацій( 2 години) - 1000 гривень з розрахунку 500 гривень за годину, вивчення та аналіз відзиву відповідача на позов та доданих до нього документів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка інших процесуальних документів ( 3 години) -3000 гривень з розрахунку 1000 гривень за годину; всього 7 годин, вартість послуг - 5000 гривень; вивчення та аналіз судової практики у справах з аналогічних правовідносин, підготовка до суду, додаткових процесуальних документів та представництво в суді ( 2 години) -2000 гривень з розрахунку 1000 гривень за годину. Вартість послуг, наданих адвокатом Прокопенком О.П. на момент підписання даного акту та оплачених довірителем, складає 7000 гривень( а.с. 128) Як зазначено у рахунку на оплату № 39 від 26 жовтня 2023 року, вартість послуг, наданих довірителю адвокатом Прокопенком О.П. відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 23.10.2023 складає 7000 гривень( а.с. 189). Платіжною інструкцією від 27 жовтня 2023 року № @2PL267806 підтверджено, що [PERSON] сплатив адвокатському об`єднанню Славутицька міська юридична консультація «Захист» за надання правової допомоги за договором від 23.10.2023 7000 гривень( а.с.188-189). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П. на вивчення та аналіз документів, наданих довірителем для підготовки до суду, надання консультацій, вивчення та аналізу відзиву відповідача на позов та доданих до нього документів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка до суду процесуальних документів, вивчення та аналіз судової практики з аналогічних правовідносин, представництвом в суді, суд вважає, що витрати, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 7000 гривень були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованимта підтвердженим належними доказами у цій справі. Проте, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 12013,86 доларів США, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 12013,86 доларів США х 100: 12453,36 доларів США (ціна позову) = 96,47 % (відсоток розміру задоволеного позову); 7000 гривень х 96,47 % :100 % = 6752,90 гривень (сума судових витратна професійну правничу допомогу, пропорційна відсотку задоволеного позову). За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6752,90 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по оплаті судового збору, суд виходить з такого. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 4554,02 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 4554,02 гривень х 96,47 % (відсоток задоволеного позову) :100 % = 4393,26 гривень (сума судових витратпо оплаті судового збору, пропорційна відсотку задоволеного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial