Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов`язання поруки та стягнення безпідставно набутих коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є користувачем банківських послуг та клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Для отримання банківських послуг [PERSON] користується відкритими в АТ КБ «ПриватБанк» на його ім`я рахунками: [NUMBER] (платіжна картка [NUMBER] «Для виплат»); [NUMBER] (платіжна картка 4149629341254381 «Універсальна»), які використовуються позивачем для зарахування, зберігання та руху власних грошових коштів. У вересні 2023 року банк за власною ініціативою та без попередніх вимог здійснив списання всіх власних коштів [PERSON] з його банківських рахунків у формі «Автоматичне погашення простроченої заборгованості», а саме: 21.09.2023 в 10:15 списано 1\~350 грн. через платіжну картку «Універсальна»; 21.09.2023 в 10:13 списано 2 386 грн. через платіжну картку «Для виплат»; 22.09.2023 в 09:14 списано 920 грн. через платіжну картку «Для виплат»; 23.09.2023 в 09:41 списано 20 грн. через платіжну картку «Для виплат». [PERSON] не має перед банком жодних кредитних (фінансових) зобов`язань та, відповідно, простроченої заборгованості. Стосовно позивача відсутні будь-які виконавчі провадження за виконавчими листами/судовими наказами по судовим рішенням, за виконавчими написами нотаріусів, тощо, які б могли слугувати правовими підставами для примусового стягнення/списання банком коштів з банківських рахунків [PERSON] . За таких обставин [PERSON] вважає неправомірним списання у формі «Автоматичне погашення простроченої заборгованості» з його банківських рахунків власних грошових коштів. За повідомленням банку списання коштів з банківських рахунків [PERSON] здійснено в межах його зобов`язань як поручителя за договором поруки №б/н від 29.01.2007 за [PERSON] за виконання останнім обов`язків з повернення коштів відповідно до умов кредитного договору №51М-07 від 29.01.2007. Сума боргу за договором станом на день надання відповіді складає 302\~177,41 грн., однак розрахунок заборгованості до листа не надано. Підстави для зупинення списання та повернення списаних коштів відсутні. Позивач вважає неправомірними дії банку щодо списання з його банківських рахунків грошових коштів, в тому числі, як з поручителя за договором поруки від 29.01.2007 за [PERSON] , оскільки за цим договором у [PERSON] обов`язки поруки в давньому минулому припинені, а за наявними у позивача відомостями, по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007 [PERSON] в повному обсязі виконав зобов`язання перед банком. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що [PERSON] відповідно до укладеного з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договору №51М-07 від 29.01.2007 отримав споживчий кредит в розмірі 60\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22% на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 05.02.2008. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 29.01.2007, який вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, та строк, в межах якого сторони можуть звертатись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу, становить 5 років. Через невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, за позовом банківської установи рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2008 по справі №2-728-2008 було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 в розмірі 63\~056,17 грн. Судове рішення [PERSON] та [PERSON] було виконано в повному обсязі, заявлена заборгованість сплачена на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»,що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.07.2010. Таким чином, основне зобов`язання за кредитним договором №51М-07 було виконано в повному обсязі, а порука [PERSON] за договором поруки від 29.01.2007 припинилась. 27.02.2012 ПАТ КБ «ПриватБанк» знов звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007, проте рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2013, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014, в задоволенні позову банку було відмовлено. В подальшому, до спірних обставин вересня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] жодних вимог за договором №51М-07 не пред`являв. Після сплину дев`яти років, в період з 21 по 23 вересня 2023 року банк безпідставно здійснив списання власних коштів [PERSON] в загальному розмірі 4\~676 грн. у формі «Автоматичне погашення простроченої заборгованості», як з поручителя за договором поруки від 29.01.2007 за [PERSON] за не виконання останнім обов`язків по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007, сума заборгованості по якому складає 302\~177,41 грн. До 21.09.2023 зобов`язання поруки [PERSON] по договору поруки від 29.01.2007 за [PERSON] по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007 припинені, що зумовлює припинення до 21.09.2023 суб`єктивного права АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти дії щодо реалізації свого права за договором поруки, а тому списання банком з рахунків [PERSON] коштів у розмірі 4\~676 грн. з 21 по 23 вересня 2023 року є незаконним. Для захисту своїх прав [PERSON] вимушений був звернутися за допомогою до адвоката та сплатити за його послуги 11\~500 грн. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з банківських рахунків [PERSON] грошових коштів за договором поруки від 29.01.2007 для погашення простроченої заборгованості по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007; визнати припиненим зобов`язання поруки [PERSON] за договором поруки від 29.01.2007 перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання обов`язків по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно набуті у вересні 2023 року з банківських рахунків кошти в розмірі 4\~676 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 11\~500 грн. Представником відповідача, Захаровим М.І., який діє на підставі довіреності №7697-К-О від 02 вересня 2021 року, надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що основне зобов`язання за кредитним договором №51М-07 не було виконано у повному обсязі, тому порука [PERSON] за договором поруки від 29 січня 2007 року не припинилась. Заборгованість за договором №51М-07 стягнута рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 21.03.2008 по справі 2-728-2008, розрахована банком станом на 05.11.2007, що підтверджується рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 21.03.2008. Згідно постанови державного виконавця, виконавче провадження ВП №7641982 було закінчено 29.07.2010. Таким чином, у банку не було підстав для зупинки нарахування процентів і інших передбачених нормами законодавства і умовами договору платежів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 станом на 31.10.2023 вбачається, що після внесення 29.06.2010 у рахунок погашення заборгованості вказаних позивачем сум, залишок заборгованості за кредитним договором складав 51\~663,33 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 44619,43 грн. (заборгованість за процентами) + 5\~813,76 грн. (заборгованість по пені), разом 102\~096,52 грн., тобто, заборгованість у повному обсязі не було погашено. Крім того, у відзиві представник відповідача зазначає, що за умовами чинного законодавства та укладеного договору, тіло кредиту погашається в останню чергу, після погашення інших нарахувань за договором. Також, щодо заявлених сум на відшкодування правничої допомоги, представник відповідача вказує, що вони є значно завищеними, не відповідають критерію реальності та розумності та є необґрунтованими. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 06 листопада 2023 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов`язання поруки та стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню з наступних підстав. 29.01.2007 року [PERSON] як поручитель та ЗАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор уклали договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором від 29.01.2007 №51М-07, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит в сумі 60\~000,00 грн., а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк до 05.02.2008 включно, сплачувати за його користування 22% річних в дату сплати процентів, якою є 5-е, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 40% річних в дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Пунктом 7 вказаного договору поруки передбачено, що у випадку порушення поручителем зобов`язань, кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у «ПриватБанку». Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2008 року, яке набуло законної сили 01 квітня 2008 року, задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 в сумі 63\~056,17 грн., судовий збір в розмірі 630,56 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 грн. 28 травня 2008 року державним виконавцем ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення 2-728 від 21 березня 2008 року, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 63\~056,17 грн. та судових витрат в сумі 660,56 грн. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк». 29 липня 2010 року постановою головного державного виконавця ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції виконавче провадження №7641982 з примусового виконання виконавчого листа 2-728 від 21 березня 2008 року закінчено в зв`язку зі сплатою боргу в сумі 63\~716,73 грн. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує повне фактичне виконання згідно з виконавчим документом. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 в розмірі 156\~767,69 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом №51М-07 від 29.01.2007 скасовано, в цій частині залишено в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2013 року. На запит адвоката щодо списання коштів [PERSON] з його банківських рахунків, 09 жовтня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь, що [PERSON] поручився за ФОП [PERSON] за виконання останнім обов`язків з повернення коштів відповідно до умов кредитного договору №51М-07 від 29.01.2007. Згідно з п.7 договору поруки, кредитор має право списувати грошові кошти з рахунків поручителя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Сума боргу за договором станом на день надання відповіді складає 302\~177,41 грн. Підстави для зупинення списання та повернення списаних коштів відсутні. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із справи відомо, що 29 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №51М-07, відповідно до умов якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 60\~000,00 грн., а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк до 05.02.2008 включно, сплачувати за його користування 22% річних в дату сплати процентів, якою є 5-е, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 40% річних в дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до частини першої статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Частиною першою статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою статті 1050\~ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі статтею 546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України). За положеннями частин першої, четвертої статті 559\~ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого порукою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором поруки, яке є похідним від основного зобов`язання. Із справи відомо, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2008 року, яке набуло законної сили 01 квітня 2008 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 в сумі 63\~056,17 грн., судовий збір в розмірі 630,56 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 грн. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2008 року про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою головного державного виконавця ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції від 29 липня 2010 року. Матеріали справи не містять відомостей про оскарження постанови про закриття виконавчого провадження №7641982 за виконавчим листом №2-728 від 21 березня 2008 року. Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС № 127/6695/19 від 24 лютого 2022 року. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого кредитним договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Позиція банку про те, що за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 наявна заборгованість не може бути взята до уваги, оскільки банк у 2008 році реалізував своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором та звернувся з відповідним позовом до суду. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, банк, відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, та кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Касаційний господарський суд у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 922/2145/16 дійшов висновку про те, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, у розумінні повноти розміру заборгованості. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк самостійно обрав спосіб повернення боргу за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007; обсяг основного зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 визначений рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2008 року; державним виконавцем 29 липня 2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним судовим рішенням у зв`язку із його повним виконанням; банк постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржував, фактично погодившись із повним виконанням божниками основного зобов`язання за кредитним договором. Оскільки зобов`язання за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 року припинилось у зв`язку із його виконанням, суд приходить до висновку про припинення договору поруки від 29.01.2007 року, тим самим вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу позивача про визнання припиненим зобов`язання поруки [PERSON] за договором поруки від 29.01.2007 перед АТ КБ «ПриватБанк» за виконання обов`язків по кредитному договору №51М-07 від 29.01.2007. АТ КБ «Приватбанк» одноособово здійснив списання власних коштів [PERSON] з його банківських рахунків у формі «Автоматичне погашення простроченої заборгованості», а саме: 21.09.2023 в 10:15 списано 1\~350 грн. через платіжну картку «Універсальна»; 21.09.2023 в 10:13 списано 2 386 грн. через платіжну картку «Для виплат»; 22.09.2023 в 09:14 списано 920 грн. через платіжну картку «Для виплат»; 23.09.2023 в 09:41 списано 20 грн. через платіжну картку «Для виплат». Відповідач щодо правомірності своїх дій по списанню коштів у відповіді на запит адвоката посилався на договір поруки, укладений позивачем з Банком 29.01.2007 року, згідно умов якого кредитору було надано право списувати грошові кошти з рахунків позивача в межах сум, що підлягають сплаті кредитору за договором кредиту в разі їх несплати у встановлені строки позичальником. Наведені посилання відповідача суд вважає хибними, виходячи з наступного. ПАТ КБ «Приватбанк», вже скористався своїм правом вимагати повернення всієї суми кредиту ще в 2008 році, в результаті чого рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2008 року було задоволено вимоги позивача та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 в розмірі 63\~056,17 грн. Тобто, на час списання коштів з рахунку позивача у сумі 4\~676 гривень, судовим рішенням вже було встановлено заборгованість за вказаним договором в кінцевій сумі 63\~056,17 гривні, а станом на час автоматичного списання, згідно постанови ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції, виконавче провадження по виконанню вказаного рішення було закінчено в зв`язку зі сплатою боргу. Таким чином, з ухваленням вищезазначеного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №51М-07 від 29.01.2007 та закінченням виконавчого провадження, нараховувати заборгованість та проводити списання коштів з рахунку позивача відповідно до умов цього договору та договору поруки, правових підстав у відповідача не було. У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, банк не мав обґрунтованих законних підстав для примусового списання коштів з карткового рахунку позивача, оскільки відповідачем не було наведено передбачених законом підстав, щодо списання грошових коштів, які зараховані на автоматичне погашення простроченої заборгованості. Такі дії відповідача АТ КБ «ПриватБанк» є протиправними та такими, що порушують права позивача як споживача фінансових послуг, внаслідок яких відповідач отримав грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п/п 1,2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено з 1 січня 2023 року в розмірі 2\~684,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно з п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Таким чином, в даній справі судовий збір за вимогу немайнового характеру складає 1\~073,60 грн. та за вимогу майнового характеру 1\~073,60 грн. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10 серпня 2023 року, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави в розмірі 2\~147,20 грн. Позивач просить відшкодувати йому понесені судові витрати по справі, а саме, витрати на правову допомогу в сумі 11 500 грн. Частиною першою статті 15\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137\~ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1076570 від 06 листопада 2023 року, договір на надання правової допомоги від 28 вересня 2023 року, акт надання послуг №01/11-23 від 06 листопада 2023 року з зазначенням загальної вартості роботи на суму 11\~500 грн. (попередня юридична консультація з приводу автоматичного списання з банківських рахунків замовника грошових коштів по договору поруки для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором з визначенням передбачених законом способів врегулювання спірної ситуації та оптимального способу захисту і відновлення порушеного права 1\~000 грн.; оформлення та направлення адвокатських запитів до АТ КБ «ПриватБанк» щодо отримання відомостей про підстави списання грошових коштів з рахунків замовника, надання розрахунку заборгованості, припинення необґрунтованого списання та повернення списаних коштів з рахунків 1\~500 грн.; підготовка та оформлення позовної заяви про визнання неправомірними дій банку зі списання коштів, визнання припиненою поруки та повернення списаних коштів з рахунків 4\~000 грн.; повне представництво позивача у судових інстанціях у справі за поданим від його імені та в його інтересах 5\~000 грн.) та квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/11-23 від 06 листопада 2023 року про оплату [PERSON] послуг адвоката в розмірі 11\~500 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи. У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved