Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 36908,19 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 04.02.2021 по 04.08.2021 у розмірі 121568,36 грн., разом: 158476,55 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 12.03.2002 по 04.02.2021 вона знаходилась у трудових відносинах з Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 36908,19 грн. 04.02.2021 її було звільнено з роботи згідно ст.38 КЗпП України. Відповідачем порушено її право на отримання заробітної плати шляхом допущення заборгованості по виплаті такої. Зважаючи на вищенаведене, просить суд стягнути з Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в особі ліквідаційної комісії заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2021 по серпень 2021 в розмірі 36908,19 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку в період з 04.02.2021 по 04.08.2021 у розмірі 121568,36 грн. Процесуальні дії у справі: 20.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлено судом: [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Відділом освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в період з 12.03.2002 по 04.02.2021. На підставі наказу Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації №7 від 03.02.2021 [PERSON] звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Дрогобицької райдержадміністрації за власним бажанням 04.02.2021, згідно ст.38 КЗпП України. Наказано виплатити заробітну плату за січень та лютий 2021 та компенсацію невикористаних 45 календарних днів відпустки [PERSON] бухгалтерії відділу освіти провести після затверджених кошторисних призначень на 2021 р. Як вбачається з довідки про доходи Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації у Львівській області №155 від 15.04.2021 розмір заробітної плати [PERSON] за січень 2021 р. становить 8482,78 грн., за лютий 2021 28425,41 грн. Згідно з довідкою про доходи Відділу освіти Дрогобицької районної державної адміністрації у Львівській області №757 від 30.12.2020 у грудні 2020 року розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати становить 31713,38 грн. Згідно з відповіддю №323477 від 15.11.2023, що сформована засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" за запитом судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С., згідно актуального стану на фактичну дату та час формування Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації перебуває в стані припинення. Оцінка суду. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд також враховує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Відповідно до ст.1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст.12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. З таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену їй заробітну плату. У ст.117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у зазначеній нормі регламентовано, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов?язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов?язаннями суб?єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата. В разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов?язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи. Як вбачається обставин справи, двома останніми місяцями роботи [PERSON] перед звільненням були грудень 2020 та січень 2021 року. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п.5 Порядку. При цьому, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів - п.б Порядку. Цим же пунктом встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом береться заробітна плата [PERSON] за відпрацьовані дні в грудні 2020 січні 2021 року та поділивши на кількість цих відпрацьованих днів: 40196,16 грн./41 день = 980,39 грн. З 22 лютого 2021 року по 22 серпня 2021 було 124 робочі дні. Враховуючи вищенаведене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 124 дні*980,39 грн. = 121568,36 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути 1073,60 гривень судового збору в користь позивача.

Outcome: approved