Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 16.11.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.11.2023 року. Позивач [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу, Венгер Ольга Анатоліївна , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2023 у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2023 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу, Венгер Ольга Анатоліївна , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, справу призначено до судового розгляду. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла рідна бабуся позивачки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.12.2022 року. Чоловік бабусі, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2003 року. Від їхнього шлюбу народилось дві доньки, а тому спадкоємцями першої черги, за законом, після смерті [PERSON] є її дві доньки, що є відповідачами у справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.12.1962 р. та, відповідно, [PERSON] , серії [NUMBER] від 21.11.1969 р. Донька [PERSON] , яка є мамою позивачки , яка є відповідачем 1 у справі, одружилася, змінила прізвище на [PERSON] , однак, після розірвання шлюбу у 1992 році, залишила прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.12.1998р. Відповідачка 2, [PERSON] , після одруження змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.09.1998р. Позивачка зазначає, що бабуся проживала у житловому будинку за адресою в [ADDRESS] , який належав ще її матері. Як вказано у позовній заяві, після смерті її бабусі, [PERSON] , із 07 грудня 2022 року, враховуючи сімейні традиції, вони нічого не робили у будинку, все залишалося на своїх місцях. На початку вересня 2023 року, враховуючи те, що підходить рік з дати смерті бабусі, позивач разом із своєю мамою, [PERSON] , яка є відповідачкою 1 у справі, вирішили зробити порядок та ремонт у будинку. В ході прибирання, між речами бабусі вони виявили старі документи та фотографії, між якими був заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що про наявність вказаного заповіту ніхто не знав, а тому вони відразу звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, Венгер Ольги Анатоліївни , для його перевірки. Нотаріус, Венгер Ольга Анатоліївна , підтвердила чинність заповіту, однак повідомила, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 статті 1270 Цивільного кодексу України). За померлою [PERSON] спадщина відкрилась [INFO] . Заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини спадкоємцями нотаріусу подано не було, про що свідчать відомості Спадкового реєстру, в якому відсутня інформація про заведену спадкову справу за померлою [PERSON] . Позивач зазначає, що строк для прийняття спадщини спадкоємцями померлої відповідно до вимог статті 1270 Цивільного кодексу завершився 07.06.2023 року. Приватним нотаріусом Венгер О.А., за вихідним №59/01-16/2023 від 13.09.2023 року вручила позивачці лист пояснення "Щодо строку на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав" та рекомендувала звернутися до суду для отримання судового рішення про надання мені додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини; копію пояснення нотаріуса я долучаю до позовної заяви як письмовий доказ. Позивачка зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що їй не було відомо про наявність заповіту, про його існування їй стало відомо лише на 10 - 11 вересня 2023 року. Позивач зазначає, що оскільки спадкова справа нотаріусом не заводилась після смерті [PERSON] , відповідно, не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, а тому причини пропуску нею строку прийняття спадщини, є поважними, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка вказує що такі є ідентичними як і для Відповідача 1, [PERSON] , оскільки Відповідач 1 та Відповідач 2 є рідними сестрами та доньками спадкодавеці, [PERSON] , і є спадкоємцями першої черги за законом. У позовній заяві містяться посилання на положення ч.1 ст. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1272 ЦК України, правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18 , п.п.7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 . Позивачка просить суд: визначити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , додатковий строк тривалістю в один місяць, для подання до відповідної нотаріальної контори (нотаріуса) заяви про прийняття спадщини за заповітом від 13.09.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №2929, яка відкрилась після смерті бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] . Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рахувати з дня набрання рішенням законної сили. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить задоволити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак на розгляд справи не заявилася. При цьому подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідачка [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак на розгляд справи не заявилася. При цьому подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу, Венгер Ольга Анатоліївна , про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак на розгляд справи не з`явилася, заяв, клопотань, пояснень не подавала. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.1985 р., [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.1962 р., [PERSON] народилася [INFO] її батьки: [PERSON] та [PERSON] (копія міститься в матеріалах справи).. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 18 грудня 1998 року, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано шлюб 04.01.1992 року, прізвища після розірвання шлюбу громадянки [PERSON] (копія міститься в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.1969 р., [PERSON] народилася [INFO] її батьки: [PERSON] та [PERSON] (копія міститься в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03.09.1998 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (копія міститься в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 жовтня 2003 р. громадянин [PERSON] , помер [INFO] (копія міститься в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.12.2022 р. [PERSON] померла [INFO] у віці 81 року (копія міститься в матеріалах справи). Згідно статті 1261 ЦК України, упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вказане свідчить, що спадкоємцями першої черги за померлою були її рідні доньки [PERSON] , [PERSON] . Разом із тим, як встановлено [PERSON] , за життя склала заповіт, про яки не було відомо позивачу. Згідно наявного в матеріалах заповіту (бланк серії НВХ 756773) (копія) від 30.09.2016 року, померла [PERSON] , [INFO] ,все своє мано яке буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин І.С. та зареєстровано в реєстрі №2929. [PERSON] , отримана у спадок будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно наявного в матеріалах справи (копія) свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок від 12 квітня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ужгородської райдержконтора Житко О.І., спадкова справа №193 зареєстровано в реєстрі 1-1745 (бланк АВК №305924). З листа повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, Венгер Ольги Анатоліївни від 13.09.2023 №59/01-16/2023, вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 статті 1270 Цивільного кодексу України). За померлою [PERSON] спадщина відкрилась [INFO] . Заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини спадкоємцями нотаріусу подано не було, про що свідчать відомості Спадкового реєстру, в якому відсутня інформація про заведену спадкову справу за померлою [PERSON] (витяг зі СР № 73932692). Строк для прийняття спадщини спадкоємцями померлої відповідно до вимог статті 1270 Цивільного кодексу завершився 07.06.2023 року. Окрім того, приватний нотаріус зауважила, що на момент смерті вказаної особи діючою була редакція пункту З Постанови КМУ № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» із змінами і доповненнями, в тому числі з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ № 719 від 24.06.2022 року «перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного сстану, але не більше ніж на чотири місяці.» Однак вказана норма пункту 3 діяла до внесення змін до Постанови 164 Постановою КМУ № 469 від 05.09.2023 року, що набули чинності 18.06.2023 року, згідно яких (змін) пункт 3 виключено з Постанови № 164, і відповідно, строки для прийняття спадщини або відмови від її прийняття приведені у відповідність нормам, визначеним Цивільним кодексом України, незважаючи на мінливу позицію уряду щодо цього питання протягом дії воєнного стану. Також було вказано на те, що з інформації, що міститься інформаційній системі «ДІЯ» про місце проживання заявника (позивача по справі), вбачається, що факт прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, - відсутній. Відповідно частини 1 статті 1272 ЦКУ «Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Приватний нотаріус зазначила, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст.216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1223,ч.1ст. 1269 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Відповідно до ч.1 ст. 1270, ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, у яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій праві є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти на явність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 в справі №642/2539/18-ц, провадження № 61-5609св19. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 року в справі №234/17511/19 (провадження №61-8215св20) вказано, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21) зазначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, першорядно, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 року в справі №522/17925/16 (провадження №61-1122св22). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №694/1179/17. Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 09.06.2022 року в справі №369/1913/17 (провадження №61-12004св21), від 20.07.2022 року в справі №461/2565/20 (провадження №61-21209св21), про те, що свобода заповіту як принцип спадкового права, включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У постанові від 15.04.2021 року у справі №591/1271/18 (провадження №61-195св21) Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, за встановлених у цій справі обставин, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За встановленими у цій справі обставинами у спадковій справі була наявна інформація про заповіт, проте нотаріус не виконала вимог статті 63 Закону України «Про нотаріат» та не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Суди врахували, що позивач не є родичем спадкодавця, не проживав з ним, про існування заповіту дізнався лише на початку 2018 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що підтвердив допитаний під час розгляду справи свідок, який знайшов заповіт спадкодавця серед його речей та особисто у 2018 році передав заповіт позивачу. Наведені обставини підтверджують поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. На момент смерті вказаної особи діючою була редакція пункту 3 Постанови КМУ № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» із змінами і доповненнями, в тому числі з урахуванням змін, внесених Постановою КМУ № 719 від 24.06.2022 року «перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.» Вказана норма пункту 3 діяла до внесення змін до Постанови 164 Постановою КМУ № 469 від 05.09.2023 року, що набули чинності 18.06.2023 року, згідно яких (змін) пункт 3 виключено з Постанови № 164, і відповідно, строки для прийняття спадщини або відмови від її прийняття приведені у відповідність нормам, визначеним Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , вказана дата і є днем відкриття спадщини. Вона заповідала усе своє майно [PERSON] , позивачу по справі, яка на день смерті її бабусі разом із нею не проживала. Таким чином строк для прийняття спадщини спадкоємцями померлої відповідно до вимог статті 1270 Цивільного кодексу завершився 07.06.2023 року. Разом із тим, позивач про існування заповіту не знала, а тому і не звернулася вчасно до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Як вбачається зі змісту листа приватного нотаріуса, заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини спадкоємцями нотаріусу подано не було, про що свідчать відомості Спадкового реєстру, в якому відсутня інформація про заведену спадкову справу за померлою [PERSON] (витяг зі СР № 73932692). Вказане свідчить про відсутність інших спадкоємців. Окрім того, про недійсність заповіту у листі нотаріуса не йдеться. Слід зауважити також, що позивач по справі та спадкоємець за заповітом є рідною онукою померлої [PERSON] , чоловік якої помер, а її рідні доньки, - відповідачки по справі висловили свою позицію, щодо визнання позову. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді справи суд враховує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , не заводилася, інші спадкоємці, що є спадкоємцями першої черги за законом - відповідачки по справі, визнають позов, відомостей щодо недійсності заповіту нотаріусом не надано. На підставі викладеного суд вважає, що позивачем доведено поважність причини пропуску строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved