Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У лютому 2023 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна [PERSON] , [PERSON] - подана предстаником адвокатом Таргоній В.М. до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної смертю , в якій позивачі просили стягнути з АТ «Українська залізниця» по 250 000грн кожній, та відшкодувати витрати на поховання батька у розмірі 13537 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, 30.11.2019 року на пішохідному переході 1508 км. ПК4 станції Одеса-Головна (зупинкова платформа Одеса-Мала) електровоз ЧС4 №059, що слідував з поїздом №57 сполученням Ковель-Одеса під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на гр[PERSON] який від отриманих травм помер. Померлий приходився батьком позивачкам. За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019161470001602 та розпочато досудове розслідування. У Довідці про причину смерті [PERSON] №3956 від 02.12.2019 року зазначено, що причиною смерті стало травмування велосипедиста при зіткненні з поїздом. Електровоз ЧС4 №059, який обліковується на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо Київ-Пасажирський Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Українська залізниця», слідував з поїздом №57 сполученням Ковель-Одеса, під керуванням машиніста [PERSON] , який знаходиться у трудових відносинах з AT «Українська залізниця» з 19.06.2008 року. За фактом настання події, що мала місце 30.11.2019 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019161470001602 та розпочато досудове розслідування. Позивачі є дітьми померлого. Внаслідок смерті батька позивачам було заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду. Представником відповідача Рахнянською С.В. було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача зазначає про те, що потерпілий грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Міністерством транспорту України від 19.02.1998 року за № 54, а також самовільно умисно залишався на коліях не покидаючи їх до моменту із зіткненням з потягом, не звертаючи увагу на гучні попереджувальні сигнали. А тому, таку його поведінку слід вважати саме умислом, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача заперечив проти такої, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими вона може підтвердити завдану їй моральну шкоду та розмір такої шкоди, зокрема, суду не надано судово - психіатричну експертизу, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання. Ухвалою суду від 11.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачі в судове засідання та представник позивачів [PERSON] в судовомі засідання не з`явилися. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокат Рахнянська С.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Наказом від 02.12.2019 № 709-ДН-1/од виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» було створено комісію з розслідування транспортної події - аварії та травмування сторонньої особі зі смертельним наслідком, що сталася 30.11.2019 року на станції Одеса-Головна біля пасажирської платформи Одеса-Мала поїздом № 57 сполученням Ковель-Одеса . Комісією складено Акт службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2019 року. Згідно Акту службового розслідування аварії встановлено, що 30.11.2019 року 10 год. 08 хв. на 1508 км пк4 (зупинка платформа Одеса-Мала) станції Одеса-Головна машиніст поїзда № 57 сполученням Ковель-Одеса при швидкості 40 км/год застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду на велосипедиста, який рухався по пішохідному переходу з боку станції Одеса-Товарна у бік вулиці Люсдорфська дорога у навушниках та на сигнали, що подавався машиністом не реагував. Акт службового розслідування від 30.11.2019 року містить висновок комісії: дорожньо-транспортна пригода допущена через порушення велосипедистом [PERSON] вимог п.п. 6.6. в), 6.7 Правил дорожнього руху. З рапорту від 30.11.2019 працівника залізниці, який керував поїздом машиніста [PERSON] вбачається, що керуючи потягом № 57 сполученням «Ковель-Одеса» при швидкості 40 км/год застосував екстрене гальмування, щоб уникнути наїзду на людину . Відповідно до акту огляду обладнання електровоза ЧС4-059 від 03.12.2019 року звукові сигнали малої та великої гучності, системи подачі піску під колісні пари та світлові сигнали були справними . Постановою слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Г.Ю. Войтенка від 18.03.2020 року, закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діянні машиніста, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України, про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стало недотримання загиблим Правил дорожнього руху, при цьому машиніст при виявленні пішохода, подав звуковий сигнал та застосував екстрене гальмування, однак уникнути наїзду не вдалось. Отже, між діями водія та наслідками, які настали в результаті ДТП є прямий причинний зв`язок, однак, відсутність у діях машиніста складу злочину, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Таким чином, відповідач АТ «Українська залізниця», в силу вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19, провадження № 61-18595св19. Вирішуючи питання щодо розміру задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З позовної заяви вбачається, що позивачки є доньками потерпілого [PERSON] , у зв`язку із смертю батька, вони перенесли сильні душевні страждання та переживання, нервовий стрес через непоправну втрату близької людини. Враховуючи ту обставину, що джерелом підвищеної небезпеки, що належить відповідачу завдано моральну шкоду позивачу, суд приходить до висновку, що з АТ «Українська залізниця» слід стягнути на користь позивачок суму в розмірі 50000,00 гривень за завдану моральну шкоду. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок смерті чоловіка, факт порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд також враховує положення ст. 1193 ЦК України, так як, загибелі [PERSON] внаслідок ДТП, сприяла його власна необережність. Позовна заява містить вимогу про стягнення на користь [PERSON] витрат на поховання в суми 13 537,73 грн. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до АТ «Укрзалізниця» про стягнення витрат на поховання батька [PERSON] [INFO]. Право на звернення до суду за фактом смерті [PERSON] виникло у листопаді 2019 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За таких умов строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення витрат на поховання до Акціонерного товариства «Українська залізницясплив, що є підставою для відмови в задоволенні їй позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: partial