Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

25 липня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинено, збереження шлюбу неможливе. Зазначала, що від шлюбних відносин у неї та відповідача є діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Також, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1073,60 гривень. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 05 жовтня 2023 року. 03.10.2023 представник відповідача - адвокат Артюх Анжела Петрівна подала заяву про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву (заперечень). Протокольною ухвалоюсуду від 05 жовтня 2023 року задоволено клопотання представниці відповідача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 14.11.2023. Позивачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 13.11.2023 представниця відповідача - адвокатка Артюх Анжела Петрівна через електронний суд подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, а також заяву відповідача про визнання ним позовних вимог та застосуванням судом ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо повернення позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову, та стягнення з відповідача судового збору у розмірі 50 % судового збору сплаченого позивачкою. Справу розглянуто 14.11.2023 без участі сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 13 липня 2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у Козельщинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 14, що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про шлюб від 21 липня 2023 року серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов, можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, зі свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка не змінювала своє прізвище у зв`язку зі реєстрацією шлюбу, а до шлюбу також іменувалася прізвищем « [PERSON] ». Отже, позивачка й без судового рішення має право у подальшому іменуватися своїм прізвищем. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у сумі 1073,60 грн, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с. 2). Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті суд дійшов висновку про повернення позивачці з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею за подання позову, що складає 536,80 грн (1073,60 : 2 = 536,80), та стягнення судових витрат у вигляді 50 % судового збору з відповідача на користь позивачки у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved