Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Вказує, що з 2003 року зареєстрована й проживає в сусідній квартирі [ADDRESS] і з того ж часу відкрито користується спірною квартирою. Відповідач позов не визнає, покликаючись на відсутність правових та фактичних підстав для його задоволення. Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 21 листопада 2003 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , право власності на яку набула відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.10.2012 р. на підставі рішення виконкому Мукачівської міської ради № 242 від 25.09.2012 р. Власником спірної квартири [ADDRESS] зазначеного будинку, якою, за твердженням позивачки, вона з 2003 року користується, є Мукачівська міська рада. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Велика палата Верховного Суду в постанова від 14 травня 2019 року (справа №\~910/17274/17) зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, зокрема безтитульне заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Згідно з\~положеннями статті\~9\~Житлового кодексу\~України (далі\~ ЖК\~України)\~громадяни мають\~право на\~одержання у\~безстрокове користування\~у встановленому\~порядку жилого\~приміщення в\~будинках державного\~чи громадського\~житлового фонду\~або на\~одержання за\~їх бажанням\~грошової компенсації\~за належне\~їм для\~отримання жиле\~приміщення для\~категорій громадян,\~визначених законом,\~або в\~будинках житлово-будівельних\~кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Порядок надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду регулюється нормами глави 1 розд. ІІІ Житлового кодексу України. Так, за змістом статті 31 цього Кодексу громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому житловим законодавством України. Зокрема, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів місцевих рад, представників громадських об`єднань, трудових колективів (стаття 51 ЖК України). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року (справа № 296/6949/17) . Як зазначалось, позивачка у передбачений законом спосіб вселилася до квартири [ADDRESS] і була в ній прописана, а згодом набула право власності на це житло. Тобто достеменно знала в якому порядку набувається право на житло, зокрема у будинку, в якому знаходиться квартира, надана свого часу їй відповідачем у користування, а згодом передана у власність. За таких обставин не можна вважати, що позивачка набула право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, оскільки не могла не знати, що власником квартири є відповідач. Таким чином, позивачка у цій справі не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed