Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат СакунВ.А. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та з урахуванням уточненого позову просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 92137грн. та 200\~000 грн. середнього заробітку.Позов обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем у період з 04.01.2018 по 21.01.2020 та був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП. Після звільнення відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку, не виплатив заробітну плату, заборгованість якої складає 92137,00 грн. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений в день звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодовувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.01.2020 по 24.07.2023. Крім того зазначає, що його середньоденна заробітна плата складає 1223,24 грн. Кількість робочих днів за період заборгованості з 22.01.2020 по 24.07.2023складає 875 днів. За підрахунками позивача, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на момент звернення до суду з даною заявою складає 1\~070\~335 грн. (875 днів х 1223,24 грн. середньоденну заробітну плату) =1\~070\~335 грн. Але з урахуванням розумності та співмірності просив , стягнути з відповідача на його користь 200\~000 грн. середнього заробітку та заборгованість по заробітній платі у розмірі 92137грн. Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25). Представник відповідача за довіреністю Руденко А.А. надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки в день звільнення позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку до товариства не звертався. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову представник відповідача просить відмовити у повному обсязі, справу просив розглядати у їх відсутність (а.с.28-29). Позивач у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належними чином, представник який діє в його інтересах надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутність. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] вказав, що відповідач надав суду суперечливу інформацію, що нібито позивач 21.01.2020 не працював, що суперечить копії наказу про звільнення де у графі «контрольний табель» зазначено останній день праці 21.01.2020. На підставі чого, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі (а.с.35). Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 01.03.2018по 21.01.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки позивача(а.с.11-16). Наказом №20к від 21.01.2020 позивач був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП. (а.с. 14 на зворотному аркуші). Відповідно до довідки від №134 від 25.05.2023, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське`по заробітній платі перед [PERSON] за період з листопада 2019 по січень 2020 складає 92137,00 грн. Дана сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.32). Середньоденна заробітна плата [PERSON] , відповідно до довідки № 135 від 25.05.2023 складає 1223,24 грн. (а.с.32 на зворотному аркуші). У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України\~\~зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі складала 92\~137,00 грн., станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена. Оскільки сума заборгованості в розмірі 92\~137,00 грн.нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП Україниу разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставіст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертаючись з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача на свою користь, позивач просить суд з урахуванням розумності та співмірності стягнути 200\~000 грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченогост.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Як вбачається із матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем на час звільнення становить 92\~137,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, заборгованість з заробітної плати перед позивачем складає 92137 грн., а середній заробіток за прострочений період виплати заробітної плати, який позивач просить стягнути складає 200000грн., що значно перевищує існуючу заборгованість і не є співмірним. Тому, виходячи з принципів розумності, справедливості і пропорційності, а також беручи до уваги період затримки розрахунку до моменту звернення позивача до суду, суд вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку до розміру існуючої заборгованості, що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника і додержанням принципів справедливості, а також співмірності у трудових відносинах. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial