Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так позивач зазначив, що 29.01.2023 року о 14:00 год. у с. Кам`янка по вул. Львівська, 171/АД М06 Київ-Чоп 146км+100м, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ford Mondeo», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Київ, здійснюючи обгін транспортного засобу «Peugeot 3008», д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснював поворот ліворуч здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 3.32, 2.3Б. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 17.04.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Посилаючись на ці обставини позивач просив стягнути з відповідача суму збитків завданих внаслідок ДТП, у розмірі 141562,35 грн, моральної шкоди в сумі 50000,00 грн та судові витрати, які складаються з: витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 5000,00 грн, витрат на правову допомогу в сумі 40000,00 грн, витрат зі сплати судового збору. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримав, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 63). Відповідач у судове засідання не з`явився; відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52, 57). Окрім того, відповідач сповіщався про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48, 55, 62). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2023 року о 14 годині [PERSON] рухаючись на автомобілі «Ford Mondeo», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Львівській, 171 у с. Кам`янка Житомирського району (146 км + 100 м автодороги М06 «Київ-Чоп») у напрямку м. Києва, здійснюючи обгін транспортного засобу «Peugeot 3008», д.н.з. [NUMBER] , який, у свою чергу, здійснював поворот ліворуч, порушив п. 3.25, 2.3 б) ПДР та здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 17.04.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП 17.04.2023 року підтверджуються постановою суду, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. Власником автомобіля марки «Peugeot 3008», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до експертного висновку № 2948 автотоварознавчої експертизи від 20.02.2023 року, вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки «Peugeot 3008», д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.01.2023 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 29.01.2023 року, становить 301562,35 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Peugeot 3008», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, яка мала місце 29.01.2023 року, становить 266487,54 грн (а.с. 12-34). [PERSON] не застрахував цивільно-правову відповідальність щодо автотранспортного засобу «Ford Mondeo», д.н.з. [NUMBER] . Тому МТСБУ виплатило страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 160000,00 грн (а.с. 37, 38). Згідно із ч. 1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1\~ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення\~Правил дорожнього руху\~відповідачем, вина якого встановлена судом у адміністративному провадженні, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 141562,35 грн (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданими збитками). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167\~ЦК\~України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 5000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на правову (правничу) допомогу, суд констатує наступне. Відповідно до\~ ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) З огляду на наведене, врахувуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 1465,62 грн судового збору та 5000,00 грн витрат за проведення експертизи (а.с. 35, 36). Відповідно до\~ч. 1\~та ч. 3\~ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, у разі задоволення позову витрати покладаються на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За умовами ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано лише копію договору про надання правничої допомоги від 30.01.2023 року №1423 (а.с. 41), з якого не вбачається заможливим дійти висновку про вартість та вид наданих послуг, а також зробити висновок щодо наданого обсягу таких послуг та факту їх оплати обо чи, можливо, підлягають оплаті останні у майбутньому за певних умов. Іншіх додатків до вказаного договору, рахунків, актів виконаних робіт, протоколу погодження гонорару, тощо не було надано суду в установлений судом строк. Відтак, суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial