Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~07.09.2023 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, яку мотивовано тим, що у зв`язку з військовими діями Російської Федерації позивач була вимушена залишити своє постійне житло, рідний дім у м. Волноваха Донецької області та переїхати до м. Вінниці, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Внаслідок незаконних дій РФ та її збройних формувань, окупації рідного міста Волноваха Донецької області, позивач фактично втратила житло і постійну роботу. Облаштування у м. Вінниці є складним, вона не може влаштуватись на роботу, придбати нове житло, тому змушена орендувати тимчасове помешкання. Від початку військового нападу РФ на Україну позивач постійно перебуває у пригніченому стані, погіршився життєвий тонус, загальне самопочуття, що негативно позначилась на її стосунках із оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Емоційні переживання та тривога позбавляють повноцінного відпочинку, вона постійно думає про жахіття війни, відчуває безпорадність через небезпеку, створену збройною агресією РФ та розчарування внаслідок тривалого порушення прав. Особливо позивач схвильована через кількість загиблих і поранених на війні, через дітей, що зазнали насильства, і це вкрай негативно впливає на її психічний стан. Зазначаючи правовою підставою звернення до суду ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1192 ЦК України, [PERSON] просила суд стягнути з держави Російська Федерація на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 1\~000\~000 (один мільйон) грн. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 02.10.2023 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 27654/23 за позовом [PERSON] до держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди. 23.10.2023 року було закрито підготовче провадження. В судовому засіданні 15.11.2023 року позивач [PERSON] позов підтримала, просила захистити її порушене право і, враховуючи глибину і тривалість страждань, стягнути компенсацію моральної шкоди в сумі 1\~000\~000 грн. На даний час чоловік і старший син перебувають в складі Збройних Сил України і здійснюють безпосередній захист держави на лінії фронту, а вона з молодшим сином намагається облаштувати життя в м. Вінниці. На даний час місцева влада забезпечила їх житлом в гуртожитку, вона влаштувалась на роботу. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом. До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності представників відповідача. Вислухавши пояснення позивач, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач громадянка України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) з 28.11.2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 16.03.2022 року [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, її фактичне місце реєстрації: [ADDRESS] . У зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого продовжено неодноразово. Станом на день розгляду справи дія воєнного стану продовжена. З 12 березня 2022 року місто Волноваха окуповане російськими військами, в місті проводяться активні бойові дії, місцеві жителі евакуйовані. Факт вимушеного переселення [PERSON] з окупованої території Донецької області відбувся внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації м. Волноваха Донецької області. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~ст.8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55 Конституції України). Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2\~ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~визначено, що Україна згідно з\~Конституцією України\~є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної\~Конституцією\~та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ЕS-11/1 від 02.03.2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України. Станом на час ухвалення рішення Російська Федерація не виконала приписів (вимог) ні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 02.03.2022 року, ні наказу Міжнародного суду ООН від 16.03.2022 року, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Російської Федерації на суверенну територію України. 24 лютого 2022 року згідно\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 року № 2188-ІХ "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року. Відповідно до ч.9\~ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. При розгляді справи суд враховує, що предметом позову є саме відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»). Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1-3\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок бойових дій держави Російської Федерації, окупації території, фактичного знищення м. Волноваха, позивач змушена була переселитись до м. Вінниці, рятуючи своє життя та життя своєї сім`ї. Втрата житла, роботи, звичного способу життя, а також безпосередні воєнні дії і стрес безумовно спричинили [PERSON] моральну шкоду, тому завдана шкода підлягає стягненню в судовому порядку. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача [PERSON] , істотність вимушених змін у її житті, наслідки, що настали, та їх невідворотність, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України при ухваленні рішення суд застосовує висновки ВС у подібних правовідносинах, що викладені в постановах від 18.05.2022 року № 428/11673/19, від 14.04.2022 року № 308/9708/19.

Outcome: approved