Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У жовтні 2023 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 08 жовтня 2011 року вони уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1774, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 08 жовтня 2011 року. За час перебування у шлюбі у заявників народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 06 липня 2018 року Соломянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06.07.2018р.) та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 05 березня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції місці Києві (Копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06.03.2019р.), які проживають разом з їх батьком [PERSON] і перебувають на його утриманні. Протягом певного часу, стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , про що свідчить нотаріально посвідчений Договір про правовий режим спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей та розміру аліментів від 13 лютого 2023 року. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви про розгляд заяви за їх відсутності, вимоги заяви підтримують. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року між заявниками, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1774, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 08 жовтня 2011 року. За час перебування у шлюбі у заявників народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 06 липня 2018 року Соломянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06.07.2018р.) та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 05 березня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції місці Києві (Копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 06.03.2019р.), які проживають разом з їх батьком [PERSON] і перебувають на його утриманні. Обґрунтовуючи заяву, заявники зазначають що шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим. Також судом встановлено, що між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , про що свідчить нотаріально посвідчений Договір про правовий режим спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей та розміру аліментів від 13 жовтня 2023 року. Відповідно до умов вказаного Договору малолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] будуть проживати за місцем їхньої реєстрації разом з батьком - [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , 1/3 частки якої належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого Якушевою Є.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13.03.2020 року за реєстровим номером 304, номер запису про право власності 35933411, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 777970180000. В той же час, мати не прийматиме участі у вихованні дітей в зв`язку з постійним проживанням на окупованій території України. За домовленістю між сторонами договору, з врахуванням фінансової спроможності батька та зважаючи на відсутність постійного доходу у матері, остання не сплачуватиме аліменти, а батько самостійно буде піклуватися про дітей, відповідно до п. 9 Договору про правовий режим спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей та розміру аліментів від 13 жовтня 2023 року. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved