Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06.09.2008 року [PERSON] та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідач з дочкою не спілкується, а після смерті матері [PERSON] перестав опікуватися донькою та залишив її на повне утримання та виховання бабусі - [PERSON] . З того часу відповідач не цікавиться життям дитини, не надає ніякої допомоги в її утриманні, не виходить на зв`язок. Місце проживання відповідача не відоме та він не залишив ніяких контактів, чим позбавив позивачку можливості з ним зв`язатися в разі потреби. А тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] . В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги в яких просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання онуки, оскільки дитина проживає з нею, перебуває на її утримання, а відповідач жодних обов`язків як батько не виконує, життям дитини не цікавиться. Відповідач в судове засідання не з`явився, на сайті Кагарлицького районного суду Київської області було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання, що відповідає вимогам ст. 128 ч.11 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засідання позов підтримала. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. У спільному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, про що Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було внесено актовий запис про смерть № 566 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.12.2022 року. До семирічного віку [PERSON] спілкувався з дитиною лише дистанційно, по телефону, з семирічного віку спілкування припинилось взагалі, а після смерті матері [PERSON] відповідач перестав опікуватися донькою та залишив її на повне утримання та виховання бабусі - [PERSON] . З того часу [PERSON] не цікавиться життям дитини, не надає ніякої допомоги в її утриманні, не виходить на зв`язок. Місце проживання [PERSON] не відоме та він не залишив ніяких контактів, чим позбавив позивачку можливості з ним зв`язатися в разі потреби. На даний час [PERSON] позбавлена будь-яких можливостей вийти на зв`язок з відповідачем. Фактично зі смертю матері батько перестав існувати у житті дитини. Згідно з характеристикою дитини з КЗКМР «Кагарлицький ліцей №3», [PERSON] , [INFO] , є ученицею 6-А класу, старанно навчається, має сталий інтерес до навчання, добре розвинену пам`ять, увагу, уяву, є дисциплінованою ліцеїсткою. Дитину виховує бабуся, тобто [PERSON] , яка відповідально ставиться до навчання внучки та створення їй усіх необхідних умов. За життя навчанням дитини займалася мати, [PERSON] . Батько, інтересу до навчання дитини не виявляв. Згідно з поясненнями сусідів, [PERSON] з 2014 року не з`являвся за місцем проживання дитини. У вихованні Ілони беруть участь бабуся - [PERSON] та дідусь - [PERSON] , в будинку яких дитина прописана і проживає з народження. [PERSON] не виконує жодних обов`язків по відношенню до своєї дитини та повністю переклав ці обов`язки на [PERSON] та [PERSON] . Наведене в сукупності свідчить, що [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодним чином не бере участі в житті доньки. Рішенням Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області від 03.07.2023 року №785-44 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » було затверджено висновок виконавчого комітету Кагарлицької міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, судовим наказом Кагарлицького районного суду Київської області від 11.05.2018 року у справі 368/556/18 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Проте, з часу стягнення аліментів відповідач жодного разу аліменти не сплачував. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-Х11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. і ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № з "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ї внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № з). Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: і) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дане стверджується копіями свідоцтва про шлюб, про смерть, про народження, характеристики на дитину, пояснення сусідів, рішення Кагарлицької міської ради, висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, судового наказу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мама [PERSON] поменла у 2022 році, батько не відомо де перебуває на даний час, а дівчинка постійно проживає з бабусею і перебуває на її утриманні. Таким чином, діючи виключно в інтересах дітей, а також те, що відповідач ухиляються від обов`язку щодо виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , чим завдає їй сильних моральних переживань та страждань, завдає шкоди психологічному здоров`ю дитини, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 ч.1 Сімейного кодексу України «аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову». Відповідач має задовільний стан здоров`я, аліментними зобов`язання не обтяжений, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки, які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 10000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2023 року, так як батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Судові випрати в повному обсязі покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved