Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяву мотивує тим, що 03 березня 1983 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі ними, на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1984 року, був придбаний жилий будинок з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] . І хоча це майно було зареєстроване на чоловіка Заявниці, в силу норм чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України, воно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням виконкому Красноармійської міської ради від 19.04.2000 року №180 у приватну власність [PERSON] було також передано і земельну ділянку під цією нерухомістю, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 1, 04445 га. [INFO] чоловік Заявниці [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки у праві сумісної власності подружжя на вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. Крім Заявниці, спадкоємцями 1 черги за законом були діти [PERSON] , проте син [PERSON] помер [INFO] , а дочка [PERSON] не прийняла її, оскільки не претендує на неї. З метою прийняття спадщини Заявниця звернулась із відповідною заявою до приватного нотаріуса. Проте, у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для її прийняття, а також у зв`язку з тим, що спільне проживання Заявниці із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою не було зареєстровано, останній було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Покійний чоловік заявниці був зареєстрований за адресою дачного будинку, а саме: [ADDRESS] , але постійно ( в тому числі на момент своєї смерті) проживав однією сім`єю разом із Заявницею за адресою: [ADDRESS] та утримував її. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, однак на адресу суду від представника заявниці адвоката Сащука М.М. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заяву підтримують, просять задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Від неї на адресу суду поступило письмове пояснення в якому вона підтримує заяву, просить її задоволити та розглядати справу у її відсутності. Представник заінтересованої особи Покровської міської ради Донецької області не з`явився в судове засідання, хоча й належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №8220001459618. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 2022 року Новоградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) [PERSON] являвся чоловіком заявниці [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 03.03.1983 року, яке знаходиться в матеріалах справи, а також батьком заінтересованої особи [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.02.2015 року, яке знаходиться в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частки у праві сумісної власності подружжя на жилий будинок з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під цією нерухомістю, площею 0,0445га, що підтверджується копією відомостей про право власності та копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.04.2020 року, які знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи, то заявниця [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] , а заінтересована особа у справі [PERSON] є донькою спадкодавця, а тому вони є спадкоємцями першої черги. Після смерті чоловіка, заявниця з метою оформлення спадкових прав, звернулась до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки її місце проживання не було зареєстровано за останнім місцем проживання спадкодавця, що підтверджується листом приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кенц-Березюк І.М. за № 39/01-16 від 21.08.2023. Згідно з частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1221 Цивільного кодексу встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як вбачається з довідки за №01-09/1771, виданою 07 квітня 2022 року комунальною установою Покровського координаційного комітету самоорганізації населення, то [PERSON] постійно проживала з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , до дня його смерті. Спадкоємець першої черги [PERSON] (заінтересована особа у справі) в установлений шестимісячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Як роз`яснено в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, в такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно дост. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема, за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц. Відтак, метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved