Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

07.08.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, який в подальшому було уточнено в якому просить суд: - зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу від 27 лютого 2023 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - зменшити суму заборгованості по аліментах що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу від 27 лютого 2023 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на суму 25895,20 грн. Короткий виклад обґрунтування позовних вимог. 04 листопада 2006 року сторони по справі уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 56 від 04.11.2006 року. Від спільного сімейного життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.07.2007 року, актовий запис № 73. 27 лютого 2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що вищезазначений судовий наказ він не отримував. Про існування судового наказу йому стало відомо лише в липні 2023 року, коли з його заробітної платні почалися стягнення. 19.05.2023 року постановою Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного судового наказу. Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.08.2023 року складає 42997,25 грн., яку позивач вважає завеликою та нарахованою невірним чином. Так, при винесенні вищевказаного судового наказу судом не взято до уваги обставин, які зазначені вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, що передбачають зменшення розміру аліментів. На сьогоднішній день у позивача на утриманні перебувають троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім цього, судом не враховано наявність перебування на його утриманні матері його двох молодших доньок [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться в даний момент у декретній відпустці по догляду за дитиною, [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку. Отже, під час ухвалення судового наказу від 27.02.2023 року не було враховано, що в позивача є ще двоє неповнолітніх дітей. Відповідачу про це було відомо, але вона навмисно приховала цю інформацію. Позивач зазначає, що він постійно приймає участь у житті сина, при можливості він з ним зустрічається, постійно спілкується по телефону та всебічно матеріального допомагає. Позивач вважає, що для забезпечення потреб двох його інших дітей доцільним є зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь Відповідача на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , до 1/8 частки всіх моїх доходів, що є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на вищевикладене позивач вважає, що за рішенням суду повинно бути зменшено розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги перебування на його утриманні малолітніх осіб позивач вважає за необхідне звернутися за зменшенням розміру аліментів, які стягуються за судовим наказом на утримання малолітньої дитини. Причини, які спонукають його звернутися з цією заявою, є обгрунтованими через що існують всі підстави для її задоволення та захисту потреб інших моїх дітей та непрацездатної їх матері. Разом з тим, позивач зазначає, що у зв?язку з тим, що він не знав про існування судового наказу від 27.02.2023 року та не мав можливості відразу виплачувати присуджену судом суму аліментів станом на 31.07.2023р. виникла заборгованість у розмірі 42997,25 грн. (з врахуванням сплати 14775,00 грн. ним у липні). Таким чином, на сьогоднішній день з позивача в місяць утримуються поточні аліменти та частина заборгованості - загальна сума стягнення складає 50% його заробітку. Отже, аліменти відповідачці з позивача утримується частина його доходів та на позивач вимушений утримувати ще двох своїх неповнолітніх доньок. Тобто на даний момент утримується половина його заробітку на одну дитину. У зв?язку з виниклою ситуацією позивач не може в повній мірі забезпечити потреби двох своїх інших малолітніх дітей чим порушуються їх права. В зв?язку з тим, що вищезазначені обставини існували на момент винесення судового наказу по справі № 495/1135/23 та не були враховані при його винесенні та визначені розміру аліментів позивач вважає, що є підстави для зменшення суми заборгованості по аліментах. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.09.2023 року від відповідача [PERSON] , до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов відзив в якому відповідач просив суд відмити у задоволені позову [PERSON] до неї про зменшення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відзив обґрунтувала тим, що позивачем не наведено підстав для зменшення розміру аліментів, а щодо питання про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, вважає, що таке питання неможна розглядати у зв`язку з тим, що позивачем не наведено обставин, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості. 25.09.2023 року від позивача [PERSON] до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Просив суд розглянути справу без його участі, просить суд задовольнити його позовну вимогу про зменшення розміру аліментів у повному обсязі, щодо вимоги про звільнення від сплати аліментів, просив суд розглянути відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник за довіреністю відповідача, [PERSON] , просив суд розглянути справу без його участі, заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписівст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 04 листопада 2006 року сторони по справі уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 56 від 04.11.2006 року. Судом встановлено, що від спільного сімейного життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.07.2007 року, актовий запис № 73. 27 лютого 2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] , мають спільних малолітніх дітей, а саме: - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.07.2014 року, актовий запис № 6550; - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.05.2021 року, актовий запис № 345; Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні, що підтверджується актом про обстеження умов проживання виданого директором ТОВ «ЖЕБП «Наше місто 21» від 25.09.2023 року. Крім того, як вбачається з вищезазначеного акту обстеження житлових умов на утриманні позивача перебуває мати його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , з якою позивач проживає як чоловік та дружина, та яка знаходиться в даний момент у декретній відпустці по догляду за дитиною, [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою виданою Теплодарським міським судом Одеської області від 04.08.2023 року № 03-29/3/2023 року. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки в нього від спільного сімейного життя з [PERSON] , яка перебуває у декретній відпустці за доглядом за дитиною, народилися спільні діти, а саме донька [PERSON] , та донька [PERSON] . Крім того, [PERSON] , не працює у зв`язку з тим, а тому позивач вимушений самостійно матеріально утримувати свою сім`ю, що в свою чергу погіршує його матеріальне становище. Отже, на підставі вищенаведеного слід дійти до висновку, що у позивача на самостійному утриманні перебуває його цивільна дружина та двоє малолітніх дітей, крім того позивач сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина від попереднього шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так судом встановлено, що позивач та [PERSON] , з якою позивач проживає як чоловік та дружина, мають спільних малолітніх дітей, а саме: - доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.07.2014 року, актовий запис № 6550; - доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.05.2021 року, актовий запис № 345; Зазначена обставина відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на вищезазначеного можна дійти до висновку, що народження двох дітей спричинило зміну матеріального стану позивача є обґрунтованими, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат. Таким чином, у позивача є наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 727/1599/22 в постанові від 14.12.2022 року зазначив, що: «Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі доньки [PERSON], що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів. Посилання позивача, що подія народження другої дитини в сім`ї спричинило зміну матеріального стану позивача є обґрунтованою, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат». Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Так позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки зазначені обставини зміни сімейного та матеріального стану викликають необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини саме до розміру 1/8 частки. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2023 рік в Україні встановлюються Законом «Про Державний бюджет на 2023 рік» за поданням Міністерства фінансів. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», держава гарантує мінімальний розмір аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини віку: дітям до шести років - 1136 грн.; дітям віком від шести до 18 років - 1416 грн.; дітям віком від 18 до 23 років - 1342 грн. Водночас рекомендовані виплати у 2023 року на 100% підв`язані до прожиткового мінімуму. Їх призначають, якщо один із батьків, який сплачує аліменти, має достатній дохід: на дитину до шести років - 2272 грн.; на дитину від шести до 18 років - 2833 грн.; на дитину від 18 до 23 років (якщо вона навчається на стаціонарі) - 2684 грн. Отже, законодавець встановив суму достатню для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини віком до 6 років - 2272 грн., від 6 до 18 років у сумі 2833 грн. Згідно довідки № 2141 виданої Міністерством оборони України військовою частиною а 3955 від 26.09.2023 року вбачається, що заробітна плата позивача починаючи з 01.01.2023 року і по 31.08.2023 року склала 400187 гривень. Виходячи з розміру середньої заробітної плати позивача за останні вісім місяців на час вирішення спірних правовідносин становить (400187 гривень), 1/4 частка його заробітку, яка стягуються на утримання сина, становить 12505 грн, що в рази переважає встановлену законодавством суму достатню для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини віком до 18 років - 2833 грн. Таким чином, суд вважає, що зменшення розміру аліментів буде в повній мірі відповідати інтересам дітей позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу мають право на рівні належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини») Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та

Outcome: partial