Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

У січні 2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 24 травня 2021. За час перебування у шлюбних відносинах, що тривали більше 20 років, подружжям було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю. 02 лютого 2021 позивач під тиском [PERSON] змушений був підписати договір про поділ майна подружжя, на вкрай невигідних для себе умовах. В результаті чого позивач був позбавлений нерухомості, бібліотеки, колекції сувенірних дзвіночків, коштовності. Також [PERSON] викрала із сейфа позивача грошові кошти в іноземній валюті, частина яких була взята у борг. [PERSON] є людиною похилого віку, страждає на онкологічне захворювання. На операції з видалення онкологічних аденом позивачем витрачено значні кошти. Крім того, [PERSON] має цілу низку хронічних захворювань. На лікування та проживання необхідно витрачати значні кошти, яких у позивача немає, оскільки наразі він перебуває у скрутному матеріальному становищі. У свою чергу його колишня має значні доходи, здає квартиру в оренду, сама проживає у квартирі із загальною площею 113 кв.м. в м. Дніпро, користується автомобілем. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що відповідач повинна утримувати його, оскільки його майновий стан та стан здоров`я погіршились у той період, коли вони перебували у шлюбі, або через невеликий проміжок часу після його розірвання, тому [PERSON] зобов`язана сплачувати на користь позивача аліменти на його утримання. З цих підстав, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання як колишнього чоловіка у розмірі 134 568, 00 щорічно; 11 214, 00 грн. щомісячно, з часу звернення до суду та довічно, або до укладення нового шлюбу позивачем. 10.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] повністю заперечує проти позову [PERSON] . Вказує, що чоловік зраджував її з іншою жінкою, що й стало причиною розлучення. Звернення до суду з позовом про стягнення аліментів - це помста чоловіка за те, що він не отримав певне майно при розлученні, однак умовами договору про поділ майна позивачу перейшло багато майна, в тому числі автомобіль, валютні цінності, меблі та ін. Тому вважає, що майновий стан позивача є задовільним, і він не потребує матеріальної допомоги. З приводу хвороб позивача вказує, що ці процедури ним проводяться щорічно, стан здоров`я позивача задовільний, він живе у своє задоволення та не притримується жодних дієт. Крім того, [PERSON] отримує пенсію у розмірі приблизно 5 107, 00 грн., а відтак він є повністю забезпеченим, веде доволі заможне життя, тому відсутні підстави для сплати йому аліментів. Посилаючись на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. Позивач подав відповідь на відзив, де зазначає, що він не придбавав квартиру, за адресою: [ADDRESS] , це лише припущення відповідачки. Інших заощаджень у позивача немає, квартиру за адресою: [ADDRESS] , він не продавав, грошові кошти не отримував. Що стосується пенсії, яку отримує [PERSON] , то цієї суми йому не вистачає на життя. У зв`язку з цим, просить позов задовольнити. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2022, позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачу для усунення її недоліків. 31 березня 2022 недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області довідку про розмір пенсії [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2022, виправлено описку в ухвалі про витребування доказів. Ухвала про витребування доказів була спрямована і повідомлено представника Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області за телефоном, однак останні без поважних причин відмовились її виконувати та надавати відповідну довідку. У зв`язку з чим, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022, застосовано заходи процесуального примусу та накладено штраф у розмірі 5 368, 00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 ухвала суду першої інстанції скасована. Однак довідка про розмір пенсії була надана до суду Головним управліннм Пенсійного фонду в Дніпропетровській області. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2023, заяву [PERSON] про відвід головуючого судді, залишено без задоволення. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення. Прохав позов задовольнити повністю. Відповідач та представник заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладено 18 грудня 1999 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1187. Спільних дітей сторони не мають. Після реєстрації шлюбу сторони прізвища не змінювали. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року шлюб зареєстрований 18 грудня 1999 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, між [PERSON] і [PERSON] , розірвано. Як убачається з копії договору про поділ майна подружжя від 02 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., за реєстр. № 125, сторони дійшли згоди добровільно поділили майно, яке набуте ними за час шлюбу. Відповідно до п. 3 вказаного договору, [PERSON] набуває право особистої приватної власності на автомобіль марки Toyota, модель «Land Cruiser», реєстраційний номер [NUMBER] , валюту, меблі, побутову техніку та речі, в тому числі 15 альбомів філателістичного матеріалу. З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , видно, що [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію за віком, довічно. Згідно довідки про розмір пенсії [PERSON] , за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 [PERSON] отримав пенсію у розмірі 55 710, 88 грн., щомісячний розмір пенсії складає від 4 527, 35 грн. до 5 425, 62 грн. Згідно довідки про розмір пенсії [PERSON] за період з 01.10.2020 по 31.05.2022, її пенсія складає 56 329, 92 грн., орієнтовний розмір пенсії щомісячно 1183, 93 грн. до 3058, 21 грн. Позивач вважає, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, є непрацездатним, хворіє на тяжкі хвороби, що потребує лікування та догляду, йому не вистачає коштів на проживання та харчування, тому ставить питання про стягнення аліментів з колишньої дружини на своє утримання. Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатною особою вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законодавством, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя, можуть призначатися судом лише за наявності певних юридичних складових і сукупності певних умов. Так, для призначення аліментів на утримання одного з подружжя необхідно перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має, серед іншого, непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Він складає 2093 гривні. Судом установлено, що позивач отримує пенсію за віком щонайменше 5 000 грн. щомісячно, тобто цей розмір пенсії повністю забезпечує позивача та перевищує прожитковий мінімум для особи, що втратила працездатність, тому суд вважає, що [PERSON] не може вважатися особою, яка потребує матеріальної допомоги (утримання) у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач є достатньою заможною людиною, має у користуванні власний автомобіль, має власні заощадження, в тому числі в іноземній валюті, забезпечений житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що матеріальний стан [PERSON] є задовільним, тому він здатен самостійно забезпечити себе. Відтак, підстав для стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] судом не встановлено. Суд відхиляє доводи позивача про те, що йому необхідно лікуватись, нести витрати на одяг, харчування, медичні препарати тощо, оскільки сам по собі інститут аліментів на утримання колишнього подружжя, покликаний матеріально підтримати того з подружжя, який втратив засоби до існування, або не отримує пенсії, або ж її рівень нижче прожиткового мінімуму, або є інвалідом. В даному випадку позивач не позбавлений джерела доходів, не перебуває у вкрай скрутному становищі, тому суд критично ставиться до вимог про стягнення аліментів в такому розмірі, як просить [PERSON] . Цей розмір є завищеним, не відповідає моральним засадам суспільства, порушує баланс майнових відносин колишнього подружжя. При цьому стягнення додаткових витрат на утримання колишнього чоловіка, як різновиду аліментних зобов`язань, законом не передбачено. Доказів, що позивач є інвалідом, суду не надано. Суд звертає увагу, що аліменти не можуть підміняти собою правовідносини, які виникли між сторонами з приводу поділу спільного сумісного майна. Судом неодноразово було роз`яснено позивачу, що його не згода із розподілом спільного майна подружжя не може бути підставою для стягнення аліментів на його утримання, однак фактично позовні вимоги [PERSON] грунтуються на тому, що при розподілі майна він отримав меншу кількість майна, ніж [PERSON] , тому намагається компенсувати цю різницю шляхом стягнення аліментів. Однак такий спосіб захисту не передбачений законом, і такі питання вирішуються шляхом подання позову про розподіл майна, а не стягнення аліментів. Інші доводи позивача зводяться до власного тлумачення законодавства, намагання поставити під сумнів добровільний розподіл майна подружжя, приниження відповідача та спотворення фактів про свій дійсний матеріальний стан, тому не спростовують висновків суду, і не беруться до уваги. У свою чергу відповідач, хоча й має достатній дохід, проте не зобов`язана надавати [PERSON] допомогу, оскільки його рівень доходів перевищує рівень доходу [PERSON] . Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В ході розгляду справи позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, підтверджуючих його перебування у скрутному матеріальному становищі та потребу в допомозі. Навпаки, судом встановлено, що майновий стан [PERSON] є задовільним, і він здатен самостійно на пристойному рівні забезпечувати себе та нести всі необхідні витрати. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] не може вважатися особою, яка потребує матеріальної допомоги (утримання) у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, тому суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову, відтак у його задоволенні слід відмовити повністю. В силу положень ст. 141 ЦПК України судові витрати віднесені на рахунок позивача.

Outcome: dismissed