Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-17 00:00:00

В липні 2023 року до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернувся [PERSON] та просить рішенням суду стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За позовною заявою [PERSON] ухвалою судді від 31.07.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/21588/23. Розгляд справи\~призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій. Відповідач на позов не відізвався. Враховуючи положення статей 280,\~281\~ЦПК\~України 21.12.2022 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В ході розгляду справи судом встановлено, що 02.03.2023 року в результаті ДТП належний позивачу автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Автомобіль, на якому було скоєно ДТП належить відповідачу [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач в рамках досудового врегулювання спору відшкодувати завдану шкоду добровільно не бажає, на телефонні дзвінки не відповідає. Постановою Київського районного суду від 10.04.2023 р. у справі № 947/9364/23 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Вказана постанова не оскаржена та набрала законної сили 21.04.2023 р. Згідно з частиною шостою статті 82\~ЦПК\~України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини четвертої статті 82\~ЦПК\~України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.03.2023 року о 08\~годині 10 хвилин, встановлена постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 р. у справі № 947/9364/23 та додатковому доказуванню не підлягає. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача [PERSON] зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується актом виконаних робіт № ЧПТО1090321 від 03.07.2023 року ФОП [PERSON] на суму 100 453 (сто тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні. Суд вважає доведеним майнову шкоду в розмірі 42 128 гривень. Відповідно до Преамбули ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. З посиланням на частину 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У п. 4 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~27.03.1992\~№\~6\~«Про\~практику\~розгляду судами\~цивільних\~справ\~за позовами\~про\~відшкодування\~шкоди» роз`яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до частини другої статті 1187\~ЦК\~України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. \~ \~ \~ \~ Щодо вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне. Позивач відшкодування моральної шкоди просить покласти на відповідача, внаслідок противоправних дій якого така шкода була завдана позивачу. Відповідно до статті 16\~ЦК\~України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з статтею 23\~ЦК\~України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві позивач зазначив, в чому полягала спричинена йому неправомірними діями відповідача моральна шкода, та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір такої шкоди. За правилами статті 81\~ЦПК\~України обов`язок доказування і подання доказів законом покладено на сторону, яка посилається на певні обставини. Вимоги позивача [PERSON] щодо про відшкодування моральної шкоди у визначеному ним розмірі в 20 000 грн. суд вважає доведеними та зважаючи на положення статей 23, 1167 ЦК України, суд погоджується, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс суттєві моральні переживання, пов`язані зі знищенням його майна, знаходженням певного часу без автомобілю, моральні переживання за шкоду, яка була завдана його здоров`ю, втратою додаткового часу і додаткових зусиль, підготовки і подачі до суду необхідних документів. Враховуючи загальний розмір майнової шкоди в розмірі 20 128 грн.,

Outcome: approved