Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі за текстом - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] укладений кредитний договір № 284118562 (далі за текстом - Договір № 284118562). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі за текстом - ТОВ «Таліон Плюс») укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01, у якій сторони дійшли згоди щодо викладу змісту договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. На думку позивача, указані обставини свідчать про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. Станом на 06.03.2023 заборгованість [PERSON] за Договором № 284118562 становить 70814,87 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 19910 грн; заборгованість за відсотками - 50904,87 грн. Крім цього, 19.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладений кредитний договір № 18977-05/2021 (далі за текстом - Договір № 18977-05/2021). 18.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за Договором № 18977-05/2021. На думку позивача, указані обставини свідчать про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 18977-05/2021. Станом на 18.08.2022 заборгованість [PERSON] за Договором № 18977-05/2021 становить 11775 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 3000 грн; заборгованість за відсотками - 8775 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 284118562 від 19.06.2021 у сумі 70814,87 грн та заборгованість за кредитним договором № 18977-05/2021 від 30.05.2021 у сумі 11775 грн. 19.10.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання у справі на 16.11.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 16.11.2023 представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. При поданні цієї позовної заяви позивач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 16.11.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом - Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, суд встановив, що 19.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] підписали Договір кредитної лінії № 284118562 (а.с. 8-10). Указаний Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на абонентський номер мобільного телефону [PERSON] , про що свідчить п. 5 Договору «Реквізити Сторін». Відповідно до п. 1.1. Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 19910 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п. 1.3. Договору кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 19910 грн одразу після укладення договору. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в порядку, визначеному п. 1.9.1., 1.9.2., 1.9.3. Договору, та відображені в паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору, зокрема, дисконтна процентна ставка 98,55%, що становить 0,27% від суми кредиту за кожен день користування ним; індивідуальна процентна ставка 387,62%, що становить 1,06% від суми кредиту за кожен день користування ним; базова процентна ставка 620,50%, що становить 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з п. 4.1. Договору невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: http://www.moneyveo.ua. Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, підписанням Договору [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 19.06.2021, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] досягнули згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений електронний договір кредитної лінії № 284118562 від 19.06.2021. Поряд з цим згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01, у якій сторони дійшли згоди щодо викладу змісту договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. Надалі на підставі Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Надаючи оцінку доводам позивача у цій частині, суд зазначає таке. Так, за правилом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших. При цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. У спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Разом з тим позивач не надав суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що позбавляє суд можливості встановити зміст такого правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін тощо. При цьому долучена позивачем копія Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 11-13) позбавляє суд можливості встановити зміст первісного правочину, зокрема, предмет договору, права та обов`язки сторін тощо. Так само позивач не надав витяг з реєстру боржників № 148 від 25.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що позбавляє суд можливості встановити перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. Указані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562. При цьому позивач надав суду копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 14-15), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог. Разом з тим позивач надав суду копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за Договором № 284118562. При цьому сам по собі витяг з реєстру прав вимоги № 2 Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № 284118562 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки, як зазначив суд вище, суд позбавлений можливості дослідити зміст договору факторингу. Більше того, як вбачається зі змісту Договору № 284118562, такий укладений та підписаний [PERSON] . Разом з тим відповідачем у справі є [PERSON] . Так само і в реєстрі прав вимоги № 2 Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 зазначено, що боржником за Договором № 284118562 є [PERSON] . Докази того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, суду не надані. Так само позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ «Таліон Плюс» сплатило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а також, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 20102022 від 20.10.2022. Зокрема, відсутній платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів. При цьому суд звертає увагу, що доводи позивача про те, що Договори факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 20102022 від 20.10.2022 є дійсними та не оскаржувалися, не свідчать про безумовний перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а надалі від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Більше того позивач не надав докази того, що після укладення Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 20102022 від 20.10.2022 були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримала письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу. Крім цього, суд встановив, що 03.05.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 18977/05-2021 (далі за текстом - Договір № 18977/05-2021 ) (а.с. 22-23). Згідно з п. 6.1 Договору № 18977/05-2021 сторони погодили, що такий договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Також відповідно до п. 6.3 Договору № 18977/05-2021 всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Згідно з п. 6.8, 6.9 Договору № 18977/05-2021 відповідач підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, а також, що отримала від товариства до укладення договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому зі змісту Договору № 18977/05-2021 вбачається, що останній підписаний електронним підписом відповідача з ідентифікатором W82648. Отже, ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідач досягнули згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] був укладений електронний договір про надання фінансового кредиту № 18977/05-2021 від 03.05.2021. Разом з тим в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 18022022, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за Договором № 18977/05-2021 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Так, суд встановив, що 18.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 18022022 (а.с. 27-28), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог. Також зі змісту Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 вбачається, що ціна продажу - це сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється п. 3.3 цього договору. Разом з тим заявник надав суду копію Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за Договором № 18977/05-2021. Так само заявник не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «ФК «Інвеструм» кошти за передані права вимоги за Договором факторингу № 12082022 від 12.08.2022. Зокрема, відсутній платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів. При цьому суд звертає увагу, що доводи позивача про те, що Договір факторингу № 12082022 від 12.08.2022 є дійсним та не оскаржувався, не свідчать про безумовний перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Так само позивач не надав докази того, що після укладення Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримала письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Указані обставини свідчать про те, що заявник не довів, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до умов Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «Інвеструм», в тому числі і до [PERSON] за Договором № 18977/05-2021. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору № 284118562 відповідачу був наданий кредит у сумі 19910 грн. При цьому унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 06.03.2023 становить 70814,87 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 19910 грн; заборгованість за відсотками - 50904,87 грн. Також позивач зазначив, що на виконання умов Договору № 18977/05-2021 відповідачу був наданий кредит у сумі 3000 грн. При цьому унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 18.08.2022 становить 11775 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 3000 грн; заборгованість за відсотками - 8775 грн. На підтвердження цих обставин позивач надав суду розрахунки заборгованості за вказаними Договорами № 284118562 та № 18977/05-2021 (а.с. 17, 32). Однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи виписки з карткових рахунків відсутні. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банками кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за Договорами № 284118562 та № 18977/05-2021 як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Більше того суд звертає увагу, що надані розрахунки заборгованості за Договорами № 284118562 та № 18977/05-2021 здійснені лише з моменту укладення позивачем договорів факторингу, а не безпосередньо з моменту укладення банком та відповідачем кредитних договорів, що позбавляє суд можливості в повній мірі здійснити правильність проведених позивачем розрахунків, в тому числі нарахування відсотків. Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 43578 від 26.09.2023 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed