Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідії Євгенівни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року по справі № 755/18012/16-ц, яка набрала законної сили, зокрема, визнано позивачку спадкоємцем четвертої черги, як особу, що проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини на рухоме та нерухоме майно. 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідією Євгенівною видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . 26 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідією Євгенівною відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М. від 05 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М. від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Виниченко Л.М. від 18 липня 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено: витребувати від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідії Євгенівни ( [ADDRESS] ):- копію матеріалів спадкової справи № 3-2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 1963 року народження. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 437 від 04 вересня 2023 року, відповідно до п.п. 2.3, 2.3.4, 2.3.23, 2.3.49, 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 05 вересня 2023 року в порядку визначеному ст. 14 ЦПК України цивільну справу передано в провадження судді Арапіної Н.Є. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 05 вересня 2023 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 22 листопада 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.15, т. 1). Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року по справі № 755/18012/16-ц, яка набрала законної сили, зокрема, визнано позивачку спадкоємцем четвертої черги, як особу, що проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини на рухоме та нерухоме майно (а.с. 21-30, 31-35 т. 1). 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідією Євгенівною видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 205, 206, т. 1). Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідією Євгенівною відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, в якому зазначає, що Київська міська рада є належним відповідачем по справі виключно у зв`язку з тим, що виступає стороною в таких правовідносинах від імені держави. Однак відповідача не можна вважати відповідальною особою за виникнення даного спору, а відтак не вбачається підстав для стягнення з нього судового збору (а.с. 114-114, т. 1 ). Представник позивача скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив, в якій зазначає, що у відзиві представником відповідача відсутні аргументовані заперечення відповідача на позов та лише акцентована увага на тому, що відповідач просить суд вирішити спір у відповідності до вимог закону. Представник позивача погоджується з доводами відповідача про те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту цивільних прав позивача (а.с. 94-100, т. 1). Треті особи не скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] є позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 1998 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] (а.с. 109, т. 1). 15 січня 2021 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідії Євгенівні про відсутність правових підстав для оформлення та відачі дубліката про право власності на квартиру [ADDRESS] органом приватизації житла Дніпровської в місті Києві державної адміністрації у зв`язку зі смертю власника 1/3 частини квартири [PERSON] (а.с.18). 26 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідією Євгенівною відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно (а.с. 239 б, т. 1). Оформити спадкові права в порядку, встановленому статтею 1297 ЦК України позивач не може через відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У теперішній час отримати дублікат про право власності на квартиру на спірне майно є неможливим у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог по цій справі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У теорії цивільного процесуального права під позовом розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд у встановленій законом процесуальній формі, про захист його невизнаних, оспорюваних або порушених прав, свобод або інтересів (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року по справі № 758/5118/21). Відповідач у цивільному судочинстві це сторона, якій пред`явлено позов, тобто особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Водночас, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Отже, Київська міська рада з урахуванням встановлених обставин цієї справи та сталої судової практики є відповідачем по цій справі в силу відсутності інших осіб, які могли бути відповідачами, а не в силу того, що саме Київською міською радою порушено, не визнано чи оспорено суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Тому, враховуючи вищевикладені приписи та судову практику в аналогічних правовідносинах, а також позицію, викладену у відзиві відповідача суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved