Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

25 серпня 2023 року Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся з позовом до [PERSON] з вимогою про припинення права власності на земельну ділянку шляхом їх конфіскації.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка російської федерації [PERSON] у вересні 2015 року в порядку спадкування набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Батуринської міської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області, яку протягом року не відчужила, а тому така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У зв`язку з викладеним, позивач просив припинити [PERSON] право власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та стягнути з неї сплачений судовий збір за подання позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 11 ст. 128 ЦПК України. У визначений судом строк відзиву на позов не подала. Щодо порядку повідомлення відповідача, яка проживає в рф, Суд додатково враховує позицію Верховного Суду (постанова від 14 квітня 2022 року по справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21)). Зокрема, при розгляді справи щодо юрисдикційного імунітету касаційна інстанція виходила з того, що немає потреби додатково повідомляти відповідача рф, у зв`язку з вчиненням останньою збройної агресії проти України та запереченням нею суверенітету Української держави. Відомості про зазначені процесуальні рішення оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості якого є загальнодоступними у мережі Інтернет. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача у своїй заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити по даній справі заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами пов`язані із припиненням права власності на земельну ділянку громадянина іноземної держави, який протягом року не здійснив їх відчуження. Позивач навів відповідні мотиви для відчуження земельної ділянки, а відповідач правової позиції не висловив. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , громадянка російської федерації, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.09.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-712, (а.с.21) являється спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки розміром 0,2029 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7420387000:01:001:0052, розташованої за адресою [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 889417. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №№ 341771320 від 7 серпня 2023 року (а.с.16) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43150084 від 2 вересня 2015 року (а.с.19) підтверджується, що відповідач [PERSON] є власником спірної земельної ділянки. Згідно із інформацією Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24 лютого 2023 року № 10-25-0.6-979/2-23 (а.с.15), власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, з кадастровим номером 7420387000:01:001:0052, є громадяни рф. Відповідно до інформації Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області за № 52-75-124ВИХ-23 від 22 лютого 2023 року (а.с.21) громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , УДМС України в Чернігівській області була документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 13 травня 2015 року строком дії до «безстроково». Вартість спірної земельної ділянки, підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 9 червня 2023 року (а.с.22-23). Листом заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури від 23 серпня 2023 року № 52-75-6181 (а.с.25) Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомлено про направлення до суду позову у даній справі. В даному випадку згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України Суд враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 513/444/15-ц (провадження № 61-1390 св 17). Так Конституція України (ст. 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог підпункту «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Якщо до\~особи переходить\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~яка за\~цим Кодексом\~не може\~набуватися нею\~у власність,\~ця ділянка\~підлягає відчуженню\~її власником\~протягом року\~з моменту\~переходу такого\~права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 1 та 2 ст. 145 ЗК України). Ч. 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. Суд враховує вимоги вказаних норм права та доходить висновку, що відповідач, як іноземець, набула на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом строку встановленого ст. 81 ЗК України, а тому вона підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі ст. 145 ЗК України. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2684 гривень 00 копійок в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору, які підтверджені документально (а.с. 13). На підставі викладеного,

Outcome: approved