Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

В грудні 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання довіреності, договору іпотеки недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову (а.с. 99-123 т.2) просив суд: визнати недійсною Довіреність, засвідчену 13.12.2020 року нотаріусом Штату Флорида Маріною Джітелман, із проставленим апостилем № 2021-10156 від 25.01.2021 року;визнати недійсним з моменту укладення Договір іпотеки від 29.10.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 3559, 3560; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252073 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та одночасно припинити іпотеку (номер запису про іпотеку: 44744850); скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252278 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та одночасно припинити обтяження (номер запису про обтяження: 44745013); скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 61222910 від 28.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та одночасно припинити право власності (номер запису про право власності: 44719191); стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 122,7 кв. м. Право власності на дану Квартиру було ним набуте на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В. І. за реєстровим № 19. 29.11.2021 року із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] дізнався про те, що в жовтні 2021 року його Квартиру було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровано іпотечне обтяження на Квартиру без його відома, а саме: 21.10.2021 року квартиру позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2490944580000. Підставою для внесення Квартири до реєстру зазначається Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В. І. за реєстровим № 19. Однак оригінал даного договору знаходиться у [PERSON] і він ніколи його не передавав [PERSON] . Також, заява про реєстраційну дію була подана [PERSON] як уповноваженою особою [PERSON] на підставі довіреності, яку позивач вважає недійсною. Крім цього, 29.10.2021 року о 14 годині 44 хвилини приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було зареєстровано іпотеку на Квартиру на підставі Договору іпотеки від 29.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 3559, 3560. За Договором іпотеки іпотекодержателем майна вказується громадянин України [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а іпотекодавцем - громадянин Сполучених Штатів Америки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). При цьому Договір іпотеки нібито від імені [PERSON] підписаний громадянином Сполучених Штатів Америки [PERSON] , який діяв на підставі Довіреності, засвідченої 13.12.2020 року нотаріусом Штату Флорида Маріною Джітелман, апостиль № 2021-10156 від 25.01.2021 року секретар штату Флорида. Однак, [PERSON] не мав волевиявлення на видачу Довіреності на [PERSON] і не підписував її, а нотаріус штату Флорида Маріна Джітельман її не посвідчувала нотаріально, тобто даний документ є повністю підробленим, а тому довіреність має бути визнана недійсною відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім цього, вказаний Договір іпотеки укладений на забезпечення виконання основного зобов`язання за Договором позики від 29.10.2021 року на суму 4 296 104,00 грн., строк виконання основного зобов`язання 28.11.2021 року. , укладений між відповідачами, за яким [PERSON] взяв у позику у [PERSON] грошові кошти у сумі 156 074,00 доларів США, що станом на дату укладення договору становило 4 296 104,00 гривень. На думку позивача, договір іпотеки укладався [PERSON] , як нібито представником [PERSON] , не в інтересах так званого довірителя, а безпосередньо в своїх інтересах. Звертає увагу, що він також звернувся до правоохоронних органів із заявою від 08.12.2021 року про вчинення кримінального правопорушення. Головним слідчим управлінням Національної поліції України було відкрито кримінальне провадження № 12021000000001528 за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння шляхом вчинення шахрайських дій, пов`язаних із використанням підроблених документів, нерухомим майном громадянина США [PERSON] , що спричинило потерпілому майнової шкоди в особливо великих розмірах. Позивач зазначає, що вищезазначеної Довіреності на громадянина Сполучених Штатів Америки [PERSON] не підписував та не видавав, Договір іпотеки не укладав і не мав ні наміру, ні волевиявлення для укладення такого договору, до нотаріуса Штату Флорида Маріни Джітелман для видачі Довіреності не звертався, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича за внесенням його Квартири в Реєстр речових прав, посвідченням Договору іпотеки та вчиненням реєстраційних дій щодо іпотеки також не звертався. Про наявність Довіреності, укладення Договору іпотеки та реєстрацію обтяжень на Квартиру позивач дізнався лише із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в листопаді 2021 року, ані оригіналу договору іпотеки, ні оригіналу Довіреності у позивача немає. Позивач вважає, що всі вищезазначені правочини, в тому числі Довіреність та Договір іпотеки, були вчинені поза волею [PERSON] і без його відома, чим порушуються права та законні інтереси позивача як власника Квартири, оскільки без його відома він був позбавлений можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Звертає увагу, що на підставі спірного Договору іпотеки, що був укладений без відома і без волі позивача, його в будь-який час може бути незаконно позбавлено права власності на Квартиру шляхом позасудового звернення стягнення на іпотечне майно. Крім цього, спірний Договір іпотеки укладений з метою забезпечення саме позики [PERSON] , а тому позивач вважає, що останній діяв виключно у власних інтересах. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо його задоволення, зазначає, що обставини не підписання позивачем довіреності не підтверджуються належними та допустимим доказами. Висновок почеркознавчої експертизи щодо спірної довіреності, виготовлений на замовлення позивача, зроблений на основі копії довіреності, без дослідження її оригіналу. Юридичний факт нотаріального засвідчення вірності підписів позивача та відповідача 2, факт вчинення нотаріальної дії нотаріусом [PERSON] підтверджується проставлянням апостилю. Крім цього, звертає увагу, що позивач обрано невірний спосіб захисту, оскільки правочин, який не вчинено (довіреність, яка не укладена), не може бути визнаний недійсним, наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (а.с. 122-133 т.3) У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що [PERSON] спірної Довіреності ніколи не видавав, не підписував, до нотаріуса Маріни Джітельман не звертався і ніколи не мав волевиявлення уповноважувати [PERSON] на вчинення дій щодо його майна. Нотаріус Маріна Джітельман також підтвердила про те, що вона не посвідчувала Довіреність і до неї не звертався [PERSON] для посвідчення будь-яких документів на користь [PERSON] . [PERSON] та Маріна Джітельман звернулися до правоохоронних органів США за фактом незаконних дій [PERSON] і за їхньою заявою було відкрито кримінальне провадження щодо крадіжки персональних даних. Договір позики був підписаний виключно позикодавцем - [PERSON] , та позичальником - [PERSON] . [PERSON] даний договір в якості поручителя не підписував і взагалі факт укладення даного договору йому не був відомий. [PERSON] ніколи не був поручителем [PERSON] за Договором позики, він не укладав і не мав волевиявлення на укладення Договору іпотеки. Вважає, що ним обраний вірний спосіб захисту щодо визнання довіреності недійсною. (а.с.135-147 т.3) Ухвалою судді від 03.12.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 21.06.2022 р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. копії документів, що були надані та зібрані сторонами і нотаріусом, які були підставою для укладення договору іпотеки від 29.10.2021 року квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано в реєстрі за №3559, 3560, а також копію договору іпотеки та оригінал довіренності від 13.12.2020 року (в разі відсутності завірену копію) від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо розпорядження вказаною квартирою. Ухвалою суду від 21.10.2022 р. клопотання представника позивача про призначення судово-технічної експертизи документа, - задоволено та призначено по цивільній справі №761/43129/21 судово-технічну експертизу документа. Ухвалою суду від 21.10.2022 р. вирішено звернутись до уповноваженого органу США - Office of International Judicial Assistance U.S. Department of Justice (1100 L Street, NW, Room 8102 Washington, DC 20005 United States of America) через Міністерство юстиції України з судовим дорученням про отримання доказів у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання довіреності, договору іпотеки недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: від Florida Department of State (Richard J.Kravets, Ensquire Duane Morris Plaza 30S.1717 th Street, Suite 810,city: Philadelphia; state: Pennsylvania, PA 19103. P: (215)709-3030; F (215) 709-3232 інформацію та дані про те, чи мав місце юридичний факт нотаріального засвідчення вірності підписів [PERSON] , громадянина США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Державним департаментом США 03 грудня 2018 року, та [PERSON] , громадянина США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , при вчинення нотаріальної дії з посвідчення нотаріусом штату Флорида Маріною Джітелман довіреності від 13.12.2020 р. щодо відчуження квартири [ADDRESS] ; від нотаріуса штату Флорида Маріни Джітелман (1518 SW 157 Авеню Пемброк Пайнз, Флорида 33027 954-600-0580) оригінал довіреності від 13.12.2020 р., якою [PERSON] , громадянин США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Державним департаментом США 03 грудня 2018 року, уповноважив [PERSON] , громадянина США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Державним департаментом США 14 вересня 2015 року на відчуження квартири [ADDRESS] та інформацію і дані про те, чи мав місце юридичний факт нотаріального засвідчення вірності підписів [PERSON] , громадянина США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Державним департаментом США 03 грудня 2018 року, та [PERSON] , громадянина США, [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , при вчинення нотаріальної дії з посвідчення нотаріусом штату Флорида Маріною Джітелман довіреності від 13.12.2020 р. щодо відчуження квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.12.2022 р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. першу копію (або в разі неможливості - копії кращої якості) знятої з оригіналу договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] від 12.01.2007 року, що було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. та зареєстровано в реєстрі за №19. Протокольною ухвалою суду від 07.09.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.10.2023 р. витребувано з у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. копії усіх документів, що були надані та зібрані сторонами і нотаріусом, які були підставою для укладення і затвердження договору іпотеки від 29.10.2021 року квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано в реєстрі за №3559, 3560, із обов"язковим долученням копії договору іпотеки та оригіналу довіренності від 13.12.2020 року (в разі відсутності заверену копію) від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо розпорядження вказаною квартирою; копії усіх документів, що були надані та зібрані сторонами і нотаріусом, які були підставою для внесення актуальних даних про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] 21.10.2021 року номер запису про право власності 44719191; індексний номер 61222910 від 28.10.2021 року на квартиру [ADDRESS] , в тому числі із обов"язковим долученням копій документів про повноваження осіб, що подавали документи для такої реєстрації права власності. Ухвалою суду від 12.10.2023 р. клопотання представника відповідача від 12.10.2023 року про зупинення провадження у цивільній справі №761/43129/21, - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 22.10.2023 р. клопотання представника відповідача 2 про призначення судово-технічної експертизи документа, - залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача 2 заперечила щодо задоволення позову. Відповідач 1 та третя особа в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення присутніх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Яковенко В.І., зареєстровано в реєстрі №19. На договорі міститься відмітка КП КМБІ про реєстрацію права власності за [PERSON] 25.04.2007 р. (а.с. 124-127 т.2) На a.c. 20-22 (24-26 в перекладі) т.1 - копія довіреності, яка посвідчена 13.12.2020 р. від імені нотаріуса штату [PERSON] , за якою [PERSON] , громадянин США, уповноважив Юрія Стара, громадянина США: 1. Представляти в державних, публічних, комерційних та інших компаніях, установах, організаціях, незалежно від їхнього підпорядкування, форм власності та галузевої приналежності, у тому числі в органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, Центрах надання адміністративних послуг та уповноважених органах України, у державному комунальному підприємстві, будь-якому міському/регіональному бюро технічної інвентаризації, відповідній районній державній адміністрації для вирішення будь-яких питань, що стосуються його, а також вчиняти інші дії, що стосуються його прав та законних інтересів.2. Використовувати та розпоряджатися усім майном, яке знаходиться на території України, і у зв?язку з цим укладати всі угоди, не заборонені законодавством, а саме купувати, продавати, обмінювати будь-яке нерухоме та рухоме майно, вносити його до статутного капіталу, визначати у всіх випадках час та інші умови на власний розсуд, здійснювати розрахунки за укладеними договорами, отримувати належне майно, грошові кошти, цінні папери, включаючи, зокрема: відчуження квартири номер [ADDRESS] , а також з питань здачі в оренду/найму, іпотеки, продажу, внеску зазначеного нерухомого майна до Статутного капіталу за ціною та на умовах, які представник може визначати на власний розсуд. Для цього надано представникові право здійснювати вільний доступ до вищезазначеного нерухомого майна, укладати та підписувати договори оренди, попередні договори купівлі-продажу, договори купівлі-продажу, акти передачі-приймання, вносити у Статутний капітал, передавати в іпотеку, подавати від мого імені заявки та інші документи, розписуватися за мене, включаючи підписання договорів оренди/найму, отримувати необхідні сертифікати та інші документи, що стосуються реалізації наданих цією довіреністю повноважень, здійснювати платежі та розрахунки, отримувати належні мені грошові кошти, а також право отримувати необхідні свідоцтва і документи, подавати, заповнювати та підписувати усі без винятку необхідні документи (заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), запити щодо надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, додатки до запиту; документи, що підтверджують внесення плати за надання інформації з Державного реєстру речових прав, документи про сплату адміністративного збору, інші документи, передбачені законодавством); отримували витяги про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та інші документи; подавати від мого імені усі без винятку заявки, зокрема на видачу сертифікатів та виписок, отримання грошових сум та речей, дозволів, дублікатів, довідок, що стосуються мене, розписуватися за мене, підписувати від мого імені всі документи, необхідні для здійснення повноважень, а також вчиняти всі інші юридично обов?язкові дії, пов?язані з виконанням цієї довіреності. Ця довіреність видана з правом передоручення терміном на три роки і діє до 13.12.2023 р. включно. Оригінал вказаної довіреності витребовувався у нотаріуса штату Флорида Маріни Джітелман (1518 SW 157 Авеню Пемброк Пайнз, Флорида 33027 954-600-0580), на підставі ухвали суду від 21.10.2022 р. під час виконання судового доручення про отримання доказів. Згідно з письмовою заявою під присягою у відповідь на запит (в перекладі, а.с. 87-89 т.4) [PERSON] заявила під присягою, що не посвідчувала документів для [PERSON] , [PERSON] , ніколи не зустрічалась з ними. Схожі за змістом відповіді міститься також в матеріалах справи (а.с. 52 т.1, 3-4 т.3), за якими [PERSON] , [PERSON] не просили [PERSON] посвідчити документи. Якщо будь-які документи, що стосувались [PERSON] , зокрема довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] від 13.12.2020 р., містять її підпис та печатку, вони скоріше за все були виконані шахрайським чином і не були проставлені нею. За результатами розгляду позову Юрія Каплуна проти Юрія Стара щодо шахрайства, в якій йдеться про складання фальшивої довіреності, (а.с. 45-46 т.4), Окружний суд одинадцятого судового округу в окрузі Маямі Дейд Флорида прийняв рішення у справі №2022-0115585-СА-01 від 16.08.2022 р. про стягнення на користь [PERSON] , в тому числі з [PERSON] , збитків. (а.с. 59 т.4) На а.с. 119-120 т.1 - витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021000000001528, постанова про об`єднання кримінальних проваджень, за змістом яких Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження за ч.4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння, шляхом вчинення шахрайських дій, пов`язаних із використанням підроблених документів, нерухомим майном громадянина США [PERSON] , що спричинило потерпілому майнової шкоди в особливо великих розмірах. На замовлення сторони позивача було проведено почеркознавчу експертизу та надано висновок експерта №869/06/2022 від 13.06.2022 р., за яким підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у графі «[INFO]» технічній копії документу з назвою «Power of attorney Issued on 12/13/2020 («13 day of December, 2020») виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, та пункту 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Міністерства юстиції України, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Цим же пунктом Інструкції передбачено проведення експертизи за фотознімками та іншими копіями об`єкта, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, однак крім об`єктів почеркознавчих досліджень. Представник відповідача 2 з цих підстав вважає висновок №869/06/2022 від 13.06.2022 р. неналежним доказом. При цьому, на вимогу суду оригіналу вказаної довіреності від 13.12.2020 р. сторона відповідача 2 не надала, повідомивши про його відсутність у зв`язку з передачею позивачу. Вказані пояснення сторони відповідача суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (показаннями свідків). При цьому, строк дії довіреності - до 13.12.2023 р., а тому повернення довіреності до закінчення строку її дії повинно обумовлюватись певними обставинами з наданням відповідних доказів, чого в даному випадку стороною відповідача 2 не було доведено. Оскільки позивач заперечував факт підписання довіреності, а сторона відповідача 2 її не надала, тобто фактично ухилилась від надання оригіналу вказаної довіреності, з урахуванням пояснення нотаріуса Маріни Джітелман, наданих під присягою на виконання судового доручення, за якими вона не посвідчувала спірної довіреності, рішення Окружного суду одинадцятого судового округу в окрузі Маямі про стягнення на користь [PERSON] , в тому числі з Юрія Стара, збитків, суд дійшов висновку про те, що відповідачі не спростували доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірної довіреності. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 193/344/17 (провадження № 61-37522св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 500/1559/15-ц (провадження № 61-2411 св 19). Вказаного висновку суд дійшов також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі «Якущенко Проти України» (заява №57706/10) від 24.10.2019 року, в якому зазначено наступне: 30. Національні суди відмовили у задоволенні позову заявника, постановивши, що заявник не надав доказів цим твердженням. Лист нотаріуса про те, що вона не засвідчувала оскаржувану довіреність, національні суди відмовилися взяти до уваги, проте не обґрунтували це. На думку Суду, оскільки цей лист стосувався суті спору, а також безпосередньо дійсності оскаржуваного договору, національні суди не повинні були відкидати цей доказ у такий загальний та зневажливий спосіб. Крім того, Суд зазначає, що національні суди звинувачували заявника у тому, що він не клопотав про виклик нотаріуса як третьої сторони, проте національні суди не уточнили конкретну підставу для надання нотаріусу такого процесуального статусу. 31. Пізніше національні суди відмовилися розглянути зміст наданого нотаріусом витягу з реєстру, оскільки, на їхню думку, цей документ не був підписаний нотаріусом на кожній сторінці. Проте національні суди не навели в обґрунтування такого технічного міркування жодного посилання на відповідні процесуальні вимоги. Крім того, вони залишили без відповіді твердження заявника, що всі сторінки витягу були склеєні, прошиті нитками, а потім скріплені печаткою з підписом нотаріуса на останній сторінці. 32. Суд вважає, що це було дуже важливо для належного вирішення цих питань, враховуючи, що суди також не взяли до уваги експертний висновок, який спростовував достовірність підпису заявника на оскаржуваній довіреності. Отримавши цей експертний висновок, в якому стверджувалося, що заявник не підписував довіреність, суди відхилили його, головним чином, на тій підставі, що оригінал довіреності не було надано експерту та не було досліджено під час судового розгляду. Проте, вони не розглянули, чи міг заявник взагалі надати оригінал довіреності, яку, як він стверджував, він ніколи не підписував. Незважаючи на непроведення відповідного аналізу, суди використали відсутність оригіналу довіреності проти заявника, щоб закрити його справу. 33. З огляду на зазначене Суд вважає, що національні суди не виконали свого обов`язку обґрунтувати свої рішення та не розглянули відповідні й важливі аргументи заявника. Сукупність зазначених процесуальних недоліків дає підстави Суду зробити висновок, що відмова у задоволенні позову заявника була свавільною. Отже, Суд вважає, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду про визнання довіреності недійсною, оскільки вона не підписувалась ним, волевиявлення на її підписання не було. Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видасться однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина перша та друга статті 547 ЦК України). Тлумачення частини другої статті 547 ЦК України свідчить, що правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taxi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Також позов не може містити вимогу, у якій йдеться про предмет спору, що відсутній (не існує); реституція ж як спосіб захисту, застосовується для повернення виконаного за правочином, а не в тому разі, коли жодного виконання не відбувалося. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача. Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується. Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21). З огляду на це, суд приходить до висновку, що волевиявлення [PERSON] на підписання довіреності було відсутнє, нотаріус Маріна Джітелман заявила під присягою, що не посвідчувала документів для [PERSON] , Юрія Стара, ніколи не зустрічалась з ними, а відповідачі не спростували доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірної довіреності, оригінал якої не надани. Оскільки недійсність правочину у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, позовна вимога про визнання недійсною довіреності не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову потрібно відмовити з цієї підстави. При цьому, суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача щодо наявності апостилю на довіреності, який підтверджує зміст документу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 13, 34 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність. Як передбачено ст. 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р., до якої приєднались Україна, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, а також Британські Віргінські острови, Сполучені Штати Америки, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з договірних держав і мають бути представлені на території іншої договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: документи, які виходять від органу або посадової особи, і що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; адміністративні документи; нотаріальні акти; офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами, у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, яким скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. За ч. 1 ст. 4 Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Відповідно до ст. 5 Конвенції апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення. Згідно з п. 22 Висновків та рекомендацій, прийнятих Спеціальною комісією з практичного застосування Гаазьких Конвенцій про апостиль, отриманні доказів, вручення документів, дія апостилю не поширюється на зміст офіційного документу, на якому проставлений апостиль. Отже, засвідчення документу (довіреності) апостилем не впливає на дійсність документу (довіреності), а є лише засобом підтвердженням справжності підпису та статусу особи, що підписала такий документ (довіреність). 29.10.2021р. приватним нотаріусом Швець Р.О. посвідчено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі №3559,3560, укладений між [PERSON] , як іпотекодержателем, та [PERSON] (іпотекодавцем), від імені якого діям [PERSON] на підставі довіреності, засвідченої 13.12.2020 р. нотаріусом Штату Флорида Маріною Джітелман, за яким на забезпечення виконання зобов`язання - договору позики від 29.10.2021 р. передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2007 р. за реєстровим №19, а право власності на квартиру зареєстровано за іпотекодавцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2021 р., номер запису про право власності:44719191. (а.с.131-136 т.2) На а.с. 28-30 т.1- договір позики від 29.10.2021 р., укладений між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальником), за яким позичальнику надано грошові кошти в сумі 156074,00 дол. США, що еквівалентно 4296104,00 грн, строком до 28.11.2021 р. При цьому, п. 9 договору передбачає, що позичальник запевняє, що у разі невиконання свого зобов`язання за цим договором, не матиме значення заперечень проти звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , яка передана поручителем [PERSON] позикодавцеві в якості забезпечення виконання даного договору у строк до 28.11.2021 р. Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорів, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини нікчемності довіреності, укладення договору іпотеки від 29.10.2021 р. [PERSON] від інтересах і щодо майна довірителя [PERSON] , було вчинено без волевиявлення останнього, а тому вказаний договір слід визнати недійсним. Крім цього, повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, що встановлено статтею 239 ЦК України. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України). Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто, бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. (постанова Верховного Суду від 17.08.2023 . у справі № 910/4316/22) В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 зазначено, що довіреність не завжди може містити деталізований та вичерпний перелік дій, на вчинення яких довіритель уповноважує представника. Тому, з урахуванням того, що, за загальним правилом, представник має завжди діяти у найкращих інтересах довірителя, та враховуючи, що відповідно до частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, суди мали дослідити питання добросовісності представника. Судом вставлено, що договір іпотеки було вчинено на підставі нікчемної довіреності [PERSON] від імені [PERSON] . При цьому, даний договір іпотеки було укладено з метою забезпечення виконання зобов`язання, за договором позики, де позичальником також виступає [PERSON] . При цьому, [PERSON] не є стороною договору позики, його підпис в договорі відсутній. В зазначеному договорі йдеться про те, що [PERSON] є поручитем (п.9), але договору поруки між [PERSON] та [PERSON] в матеріалах справи відсутній. Враховуючи те, що [PERSON] категорично заперечує факт посвідчення довіреності, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин нікчемності вказаної довіреності, беручи до уваги те, що договір іпотеки був укладений [PERSON] (як представником) з метою забезпечення виконання свого ж зобов`язання за договором позики, де він виступає позичальником, виникло обґрунтоване припущення того, що договір іпотеки було вчинено на задоволення особистих інтересів [PERSON] як представника, який діяв в інтересах іншої особи - [PERSON] , волевиявлення якого на укладення договору іпотеки було відсутнє. Вказане свідчить про необхідність визнання недійсним договору іпотеки від 29.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 3559, 3560. Ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час розгляду справи) передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252073 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252278 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем є похідними від вимоги про визнання договору іпотеки недійсним. Враховуючи встановлені обставини нікчемності довіреності, недійсності договору іпотеки від 29.10.2021 р., прийняття рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі недійсного договору є неправомірним, а тому є підстави для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На а.с. 143 т.2- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2021 р., за яким на підставі заяви [PERSON] (уповноваженої особи) було зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 122,7 кв. м. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2490944580000. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 61222910 від 28.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Підставою для внесення Квартири до реєстру зазначається Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В. І. за реєстровим № 19. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час реєстрації права власності) заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час реєстрації права власності) для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Ухвалою суду від 21.10.2022 р. призначено по цивільній справі №761/43129/21 судово-технічну експертизу документа, на вирішення якої поставлено питання: Чи відповідає наявна в матеріалах цивільної справи у додатках документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. за реєєстровим №19 (т.2 а.с.137-140), оригіналу такого договору від 12.01.2007 року ? Чи наявна в матеріалах цивільної справи у додатках документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І. за реєєстровим №19 (т.2 а.с.137-140), зроблена з оригіналу такого договору від 12.01.2007 року ? Якщо вказана копія виготовлена не з оригіналу такого договору від 12.01.2007 року, то по яким пунктам договору, відтискам печатки, штампів, голограмам, іншим реквізитам ця копія (т.2 а.с.137-140) не відповідає оригіналу договору ? Згідно з висновком експерта №30420/22-23 від 20.07.2023 р. наявна в матеріалах цивільної справи у додатках до документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 р., посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., за реєстрованим №19 (т.2 а.с. 137-140), не відповідає оригіналу такого договору від 12.01.2007 р. Наявна в матеріалах цивільної справи у додатках до документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 р., посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., за реєстрованим №19 (т.2 а.с. 137-140), зроблена не з оригіналу такого договору від 12.01.2007 р. Вказана копія, що міститься в 2 томі (арк.. 137-140) не відповідає оригіналу договору за 38 ознакам, які викладені в дослідницькій частині висновку та зображені в ілюстративній таблиці, що додається до висновку. (а.с. 110-120 т.4) Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17). Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає, вказаний висновок експерта не спростований стороною відповідачів. Враховуючи те, що для державної реєстрації прав було подано не оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.01.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., за реєстрованим №19, а невідомого походження копію, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин нікчемності довіреності, за якою Стар Юрій в інтересах [PERSON] зареєстрував за ним право власності на квартиру, є підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 61222910 від 28.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Щодо зазначення в судовому рішенні разом з скасуванням рішення державного реєстратора одночасно припинення іпотеки/припинення обтяження/припинення права власності варто зазначити наступне. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.12.2022 р. у справі № 914/2350/18 (914/608/20) зауважує, що положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. Порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV. Відтак, окремого зазначення в судовому рішенні вказані обставини не потребують, суд не вправі покладати на себе функції інших осіб та втручатися в дискреційні повноваження державних реєстраторів. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним договору іпотеки від 29.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за реєстровим № 3559, 3560; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252073 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 61252278 від 29.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 61222910 від 28.10.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі по 2169 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: partial