Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суд Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 травня 2015 року позивач зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ?як» змінила на « [PERSON] ». У сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає разом із матір?ю - позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Через сімейні незгоди, різні характери та погляди на життя позивач та відповідач припинили спільне проживання та ведення господарства. На даний час відповідач проживає за кордоном, де працює. За таких обставин, одночасно із даною позовною заявою, позивачкою подано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. 3 часу фактичного розірвання їх стосунків кошти на утримання спільній дитині відповідач не надає, надсилав лише кілька разів кошти на дитину. Такого утримання для дитини недостатньо. 3 кожним днем для утримання дитини потрібно все більше коштів. Позивач постійно повинна забезпечувати всім необхідним дочку, на що потрібні кошти. Також позивач забезпечує дитину продуктами харчування, предметами першої потреби. Окрім того, коли дочка хворіє на простудні захворювання, що має місце час від часу, позивачці поводиться додатково витрачати кошти на лікування та профілактику захворювань дитини. Позивач [PERSON] має нерегулярні доходи, всі свої зароблені кошти витрачає на утримання дитини та забезпечення її всім необхідним. Інших джерел доходу чи заощаджень в позивача немає. Також зазначив, що через скрутне матеріальне становище, і байдужість відповідача, щоб мати можливість нормально утримувати дочку, позивач вимушена звертатись за матеріальною допомогою до своїх батьків. Відносини між позивачкою та відповідачем не повинні жодним чином впливати на дитину і суперечки між ними не звільняють відповідача від обов?язку надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Тож зважаючи на той факт, що відповідач не бере участі в матеріальному утриманні їхньої дочки, і в добровільному порядку не бажає надавати кошти, у позивачки виникла необхідність звернутись до суду із даною позовною заявою. Зазначив, що відповідач фізично здоровий чоловік, інвалідності немає, працює за кордоном, має постійні доходи від приватних робіт. Заробітна плата відповідача позивачу невідома. Вважає, що відповідач має спроможність сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] . Просить прийняти рішення, яким визначити стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у 1/3 частці від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50%, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась однак її представник [PERSON] клопотав дану справу вирішувати без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації і згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належно повідомленим, проте до суду не з`явився, заяв, клопотань чи відзиву не надходило. Оскільки відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в позовній заяві позивач, станом на сьогоднішній день неповнолітня дитина перебуває на її утриманні, в той же час відповідач не бере достатньої на її думку, участі у вихованні та утриманні спільної дитини в недостатньому розмірі. Враховуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідач працює за кордоном, аліментних зобов`язань перед іншими особами немає, то позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримання малолітньої дитини [PERSON] у 1/3 частці від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення нею повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про доцільність стягування з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем не доведено жодними доказами матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі - 1/3 ч. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина проживає разом з позивачем. Також судом враховано, що відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання малолітньої дитини. Доказів, які б спростовували вищевказане, відповідачем суду подано не було, а судом таких обставин не встановлено. Визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття за висновком суду, є обґрунтованим та доцільним з точки зору віку, стану здоров`я та матеріального становища дитини, а також з точки зору стану здоров`я, матеріального становища та сімейних обставин сідповідача. Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установити з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний вище розмір аліментів, суд враховує відсутність будь-яких доказів та обґрунтування позовних вимог позивачем з приводу необхідності стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, зокрема жодного розрахунку витрат позивача на утримання дитини в розмірі, про який зазначає позивач суду не надано протягом всього часу розгляду справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 815 гривні 48 копійок судового збору в дохід держави. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд зазначає: Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До матеріалів справи долучено: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування слідчих та судових органах, ордер на надання правничої (правової допомоги), акт виконаних робіт за договором від 06.07.2023р. та квитанцію №473409 де вартість послуги зазначено 6\~000 (шість тисяч) гривень (а.с.10-14). Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік , п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів , ст. 11, 88, 174, 263-265 ЦПК України,-

Outcome: partial