Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

15.03.2017 року [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (надалі - приватний нотаріус Кобелєва А.М.), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (надалі - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс"), у якій просить суд скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 13681524 про реєстрацію за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (код ЄДРПОУ 38004195) права власності на однокімнатну квартиру (предмет іпотеки), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що здійснений 10.03.2016 року приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. на підставі рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28725444 від 14.03.2016 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує на те, що [PERSON] (надалі - [PERSON] ) являється власником квартири [ADDRESS] . 25.04.2008 року між чоловіком позивача - [PERSON] (надалі - [PERSON] , позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ВАТ "Сведбанк", банк) укладено кредитний договір № 2706/0408/88-228, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 85 000 дол. США строком до 25.04.2018 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. 25.04.2008 року між позивачем та ВАТ "Сведбанк" з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено іпотечний договір № 2706/0408/88-228-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничною О.В., згідно з умовами якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири від 09.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуйко А.О. Представник позивача вказує, що за вищевказаною адресою прибули троє невідомих чоловіків, застосовуючи фізичну силу увірвались до квартири і зазначили, що являються представниками ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", яке є власником даної однокімнатної квартири [ADDRESS] . На підтвердження чого надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 81119940 від 23.02.2017 року. Відповідно до даної інформаційної довідки, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28725444 від 14.03.2016 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача вказує на те, що вказаним рішенням про державну реєстрацію порушено право власності позивача на квартиру. У вказаній квартирі зареєстровані та проживали малолітні діти [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. щодо державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на однокімнатну квартиру, що належить позивачу незаконним, прийнято всупереч чинному законодавству. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2017 року провадження у справі відкрито. Запропоновано приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. 11.09.2017 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд цивільної справи для надання позивачу часу для залучення до участі у справі належного відповідача, а саме державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. чи уточнення суб`єктного складу сторін по справі. Представником позивача подано клопотання, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. документи, які знаходяться в реєстраційній справі, щодо проведення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. документи, які знаходяться в реєстраційній справі, щодо проведення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2017 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року клопотання представника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про залучення третьої особи у справі задоволено. Залучено [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог. 30.11.2017 року приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. подано до суду клопотання про долучення доказів, в якому просила прийняти копії документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та долучити їх до матеріалів справи для розгляду справи. 15.03.2018 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року визначений подальший порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано учасникам справи подати відзив на позовну заяву, заперечення, пояснення. 18.06.2018 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано пояснення третьої особи щодо позову. 26.06.2018 року представник ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" надав суду клопотання (засобами поштового зв`язку), в якому просив закрити провадження у справі, оскільки спір у справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 27.06.2018 року закрито провадження у справі № 759/4132/17. Не погодившись з указаною ухвалою, 30.09.2022 року на зазначену ухвалу суду першої інстанції у цивільній справі № 759/4132/17 [PERSON] подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] , до якої приєднався [PERSON] , задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 року зазначену справу № 759/4132/17 передано в провадження судді Шум Л.М. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 759/4132/17 в порядку загального позовного провадження. 23.04.2023 року [PERSON] направлено до суду (засобами поштового зв`язку) клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просила замінити первісного відповідача державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. на належного відповідача ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. 23.04.2023 року [PERSON] направлено до суду (засобами поштового зв`язку) клопотання про витребування доказів, в якому просила витребувати в ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" оригінал повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, направлене позивачу, та оригінал доказів, що підтверджують отримання [PERSON] даного повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру. 23.04.2023 року [PERSON] направлено до суду (засобами поштового зв`язку) заяву про залучення третьої особи, в якій просила залучити в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Службу у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. 17.06.2023 року [PERSON] направлено до суду (засобами поштового зв`язку) клопотання про витребування доказів, в якому просила витребувати в приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. оригінали документів, які знаходяться в реєстраційній справі, щодо проведення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17.06.2023 року [PERSON] направлено до суду (засобами поштового зв`язку) клопотання про приєднання до матеріалів справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року замінено первісного відповідача державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М. на належного відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингову компанію "Вектор Плюс", а приватного нотаріуса Кобелєву А.М. залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог, а також залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Службу у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Встановлено для учасників справи строк для подання заяв по суті справи. 27.09.2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надала суду лист, яким підтримує позовні вимоги позивача, просить задовольнити їх та ухвалити рішення в інтересах та на користь дітей. 01.10.2023 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано клопотання, яким просив закрити підготовче провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 759/4132/17 та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.11.2023 року. 20.11.2023 року представником позивача подано до суду письмові пояснення по справі № 759/4132/17. 21.11.2023 року представником ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" подано клопотання, в якому наголошувалося про розгляд та вирішення спору за первісним складом сторін та за наявними у справі доказами. У судове засідання 23.11.2023 року треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Кобелєва А.М., представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явилися. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації просила слухати справу № 759/4132/17 без присутності представника служби. Про дату та час розгляду справи треті особи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Судом встановлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 09.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуйко А.О. за реєстраційним № 4594. 25.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк" був укладений кредитний договір № 2706/0408/88-228, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 85 000 доларів США строком до 25.04.2018 року. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: однокімнатна квартира [ADDRESS] . 25.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ "Сведбанк" з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір № 2706/0408/88-228-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., за яким предметом договору є нерухоме майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] . 28.11.2012 року ВАТ "Сведбанк" відступив ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до позичальника та зобов`язаннями по кредитному договору та іпотечному договору. У зв`язку з переходом усіх прав та обов`язків за іпотечним договором на підставі укладених вказаних вище договорів, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернулось до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. та зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Приватний нотаріус Кобелєва А.М. на підставі вказаних договорів за заявою ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" прийняла рішення від 14.03.2016 року № 28725444 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", про що внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві". Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті. Поняття "майно" в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до частини 1 статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до пункту 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пенею або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору (абзац 2 пункту 11 іпотечного договору). За приписами частини першої статті 35 Закону України "По іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не меш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до пункту 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом пункту 12.3 іпотечного договору договором про задоволення вимог іпотекодержателя вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1. та 12.3.2. цього пункту договору. У підпункті 12.3.1 іпотечного договору міститься застереження щодо задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Приписами статті 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, Закон України "Про іпотеку" прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". Етапами державної реєстрації речового права є перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації (пункти 4, 5 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції). Разом з тим, відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (надалі - Порядок), який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більше тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18, від 26.07.2023 року у справі № 759/5454/19. У матеріалах цивільної справи № 759/4132/17 міститься копія повідомлення ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" № 512653 від 01.12.2013 року про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, адресоване [PERSON] , а також копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 03150426555130. Дослідивши рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] , судом встановлено, що на ньому зазначений підпис іншої третьої особи, тобто не позивача. Виходячи з наданих учасниками справи доказів, підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення позивачу та підпис в паспорті [PERSON] відрізняються, що свідчить про неотримання [PERSON] від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" письмової вимоги про усунення порушень. Вказана обставина була перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваної реєстраційної дії. Судом також встановлено, що на дату здійснення перереєстрації права власності за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" діяв Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Підпунктом 1 пункту 1 даного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Такий висновок щодо застосування положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі № 334/4872/18. Дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна. Згідно з пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. До прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Отже, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя, не може бути примусово стягнено на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником / майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18, від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 26.07.2023 року у справі № 759/5454/19. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 754/16303/15-ц суд дійшов висновку, що у разі, якщо квартира позивача, яка є предметом іпотеки, підпадає під критерії, визначені у підпункті 1 статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", на неї не може бути примусово звернуто стягнення, у тому числі і шляхом реєстрації власності за іпотекодержателем у порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку", що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за іпотекодержателем. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18; від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а. Висновки про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, містяться також в постановах Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі № 201/7014/18, від 30.09.2021 року у справі № 127/15802/15-ц. Відповідно до постанови від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15ц Великої Палати Верховного Суду держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах. У рішенні від 07.07.2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07.10.2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію "законів". Як вбачається з матеріалів справи, у власності позивача перебувала однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальна площа якої становить 39.3 кв. метрів. Дана квартира використовувалася як місце постійного проживання позивача. Доказів наявності у [PERSON] у власності іншого нерухомого майна ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не надало. На підставі норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" суд вважає, що квартира [ADDRESS] не може бути примусово стягнута, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, а тому у державного реєстратора бути наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2022 року № 317253356 у позивача іншого нерухомого майна для проживання, крім спірної квартири, немає. Відповідно до листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 107-5000 від 28.12.2022 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] у період з 28.03.2002 року до 19.02.2020 року (зняття з реєстрації особи проведено на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року у справі № 759/4290/17, провадження № 2/759/382/19, яке набрало законної сили 05.12.2019 року). З огляду на вказане, безпідставними є доводи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Доводи відповідача спростовуються висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18. Ураховуючи, що на час реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" у порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку" діяли обмеження щодо примусового звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи за кредитом, наданим в іноземній валюті, державний реєстратор зобов`язаний був перевірити відповідність спірної квартири вимогам, визначеним у пункті 1 статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". З огляду на наведене, у державного реєстратора не було підстав для здійснення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". Судом встановлено, що на дату перереєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] проживали та зареєстровані неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ). Згідно з листом Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 107-5000 від 28.12.2022 року відповідно до відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації станом на 27.12.2022 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються наступними письмовими доказами: довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] № 77104987 від 10.01.2022 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] № 14066106 від 27.01.2021 року. Отже, на дату здійснення перереєстрації оспорюваної квартири за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" дана квартира використовувалась неповнолітніми дітьми [PERSON] , як місце постійного проживання. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2022 року № 317253356 іншого нерухомого житлового майна у власності позивача не має. ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не отримало попереднього дозволу органу опіки і піклування на примусове звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується письмовим доказом - листом Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.06.2023 року № 40-1136. Відповідно до якого Служба у справах дітей та сім`ї дозволу на перереєстрацію права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] не надавала. Отже, були також порушені інтереси дітей позивача. Відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як встановлено у Декларації прав дитини 1959 року дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність. В силу приписів статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - це члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. На переконання суду безпідставними є твердження представника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про те, що дія з реєстрації права власності не є правочином, а тому для її вчинення отримання дозволу органу опіки та піклування не потрібне. Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, державна реєстрація права власності є дією, спрямованою на набуття такого цивільного права, оскільки саме зі здійсненням реєстрації чинне законодавство України пов`язує виникнення відповідного права, тож здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є правочином, і в даному випадку отримання дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстрації права власності було обов`язковим. Відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно вказує на протиправність вчинення реєстраційних дій та порушення прав дітей позивача. Судом встановлено, що приватний нотаріус Кобелєва А.М. в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що діяла на момент прийняття рішення), прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо оспорюваної квартири та фактично провела державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" за наявності вже зареєстрованого обтяження (арешту). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що діяла на момент прийняття рішення) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Даний Закон також визначає, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими права на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність обтяжень прав на нерухоме майно (пункт 1 частини 3 статті 10 то ж Закону у відповідній редакції). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2022 року № 317253356 передбачено обтяження, яке виникло на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 583/36, виданий 16.04.2009 року, видавник: ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, [PERSON] , вид обтяження: арешт нерухомого майна: особа, майно якої обтяжуються: [PERSON] . Наявність арешту нерухомого майна [PERSON] на дату здійснення державної реєстрації права власності на оспорювану квартиру за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" також підтверджується листом Святошинського ВДВС у м. Києві від 05.06.2023 року № 49634, відповідно до якого проведеною перевіркою даних Автоматичної системи виконавчого провадження встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрований арешт нерухомого майна, серії та номер: 583/36, виданий 16.04.2009 року, видавник: ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, [PERSON] , особа, майно якої обтяжуються: [PERSON] . Отже, наявність в Реєстрі обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно та перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved