Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

20 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року позовна заява була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 1982 року. З 01 квітня 2005 року їй встановлено І групу інвалідності безтерміново. На теперішній час вона отримує пенсію по інвалідності. Відповідач отримує пенсію та працює головою ОСББ буд. [ADDRESS] , інших осіб на утриманні не має, тому може надавати їй матеріальну допомогу. Про розмір доходів відповідача [PERSON] їй невідомо. Просила стягувати з відповідача [PERSON] на своє утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячного, але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у встановлений строк відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 22 січня 1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). На підставі акту МСЕК № 179 від 23 березня 2005 року [PERSON] з 01 квітня 2005 року встановлено І групу інвалідності загального захворювання безстроково (а.с. 4). Згідно з довідкою про доходи № 9773 8675 6773 1711, виданої 04 серпня 2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності, розмір пенсії за період 01 січня 2023 року по 31 липня 2023 року складає 24\~434,01 грн. (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 1, 2-4 ст.\~75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також суд вважає за необхідне врахувати при розгляді даної справи висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 75 СК України, викладені в постанові від 24 червня 2021 року по справі № 759/6629/19. Верховний Суд зазначив, що в розумінні положень ч. 4 ст.\~75\~СК України\~один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України. Згідно з частинами 1, 2 ст.\~77\~СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст ч. 4 ст.\~75\~СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589 грн. Згідно з довідкою про доходи позивача, розмір її пенсії складає 3\~622 грн. 19 коп. (а.с. 6). Таким чином, позивач [PERSON] не є особою, яка потребує матеріальної допомоги відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До матеріалів справи [PERSON] долучено копію висновку ЛКК № 993 КЗ «МКЛ № 4» Дніпровської міської ради від 30 вересня 2018 року (а.с. 5) та висновок ЛКК № 947 КЗ «МКЛ № 4» Дніпровської міської ради від 15 жовтня 2019 року (а.с. 7). Доказів, які би давали підставу встановити витрати на лікування, призначене відповідним фаховим спеціалістом, або витрати на придбання вартісних ліків на лікування, визначеного лікарем, позивачем до суду не надано. Разом з тим, позивачем не було надано до суду доказів перебування відповідача у трудових відносинах і отримання ним грошової винагороди від трудової діяльності, та довідку про доходи відповідача, зокрема, про розмір отримуваної ним пенсії. Із клопотанням про витребування зазначених відомостей [PERSON] до суду також не зверталася. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги від відповідача, а відповідач [PERSON] є таким, що може таку допомогу надавати, позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у їх задоволенні позивачеві слід відмовити. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України,\~якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що при зверненні до суду з позовом позивача було звільнено від сплати судового збору, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed