Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

07.08.2023 року з Франківського районного суду м. Львова до Залізничного районного суду міста Львова, за підсудністю, на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, передано справу №465/4607/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22\~590 грн., та понесені судові витрати. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 07.11.2023 р., обґрунтовує тим, що між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №5082981 про надання споживчого кредиту. Відповідач отримала позику у розмірі 7200грн. строком на 30 днів шляхом переказу на її банківську картку № [NUMBER] . 10.04.2023 року ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором №5082981 від 17.11.20231 року ТзОВ «УМ Факторинг» відповідно до договору Факторингу №10.04/23-Ф від 10.04.2023 року, таким чином до ТзОВ «УМ Факторинг» перейшло право вимоги первісного кредитора до боржника. Зазначає, що враховуючи, що станом на 25.05.2023 року відповідач борг та нараховані відсотки за договором №5082981 від 17.11.2021 року не погасив, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2023\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.10.2023\~року у задоволенні клопотання ТзОВ «УМ Факторинг» про витребування доказів про зараховані кошти на платіжну картку № [NUMBER] відмовлено у зв`язку з його невідповідністю положень п.1 ч.2 ст. 84 ЦПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.10.2023\~року у задоволенні клопотання ТзОВ «УМ Факторинг» про витребування доказів про зараховані кошти на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , відмовлено у зв`язку з його невідповідністю положень ч.2 ст. 84 ЦПК України. Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 24.10.2023\~року та 25.10.2023 року у задоволенні клопотання ТзОВ «УМ Факторинг» про витребування доказів про зараховані кошти на платіжну картку № [NUMBER] відмовлено у зв`язку з їх невідповідністю положенням ч.2 ст. 84 ЦПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.10.2023\~року у задоволенні клопотання ТзОВ «УМ Факторинг» про витребування доказів про зараховані кошти на платіжну картку № [NUMBER] , відмовлено у зв`язку з його невідповідністю положень ч.2 ст. 84 ЦПК України, роз`яснено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2023\~року заяву представника позивача ТзОВ «УМ Факторинг» - Пуха Н.С. про зміну підстав позову повернуто заявнику, у зв`язку з недотриманням вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України. 07.11.2023 року представником позивача ТзОВ «УМ Факторинг» - Пуха Н.С. подано заяву про зміну підстав позову. У заяві він просив замінити невірний номер карткового рахунку № [NUMBER] , зазначений у позовній заяві, на вірний № [NUMBER] , зазначений у Договорі №5082981 від 17.11.2021 р. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, про розгляд справи повідомлялася належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем її проживання, яку вона з невідомих причин не отримувала, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.11.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір №5082981 про надання споживчого кредиту. Відповідно до Додатку №1 до договору №5082981 від 17.11.2021 року сторони погодили графік платежів, проценти за суму платежу за розрахунковий період 11304.00 грн., проценти за користування кредитом 4104.00 грн., загальну вартість кредиту - 11304.00 грн. Як вбачається, договір про надання споживчого кредиту та додатку №1 до договору зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А1344371 від 17.11.2021 р. (а.с. 9-14) У позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідно до Договору факторингу №10.04/23-ф від 10 квітня 2023 року укладеного між ТзОВ «УМ ФАКТОРИНГ» та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та витягу із реєстру прав вимоги №1 від 10.04.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №50282981 (а.с.5-7). Також позивачем у позовній заяві зазначено розрахунок заборгованості за договором споживчого кредиту №5082981 від 17.11.2021 року за період з 17.11.2021 року по 18.03.2022 року (а.с. 3). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В даному випадку при зверненні до суду позивач не надав доказів на підтвердження перерахування первісними кредиторами на рахунок відповідача кредиту в вказаному в договорах розмірі. Так, відповідно до п.2.1, 2.2, 2.4 Договору №5082981 від 17.11.2021 року «Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладання цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору. (а.с. 9) Позивач, на підтвердження своїх доводів про виконання договору первісним кредитором, зазначає, що перерахування коштів [PERSON] здійснено компанією ТОВ «ФК «Контрактовий дім», яка має відповідний дозвіл та на підставі договору №087/20-П від 08.07.2020 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». Водночас, копії такого договору позивачем суду не надано. Також, позивач посилається на те, що факт перерахування коштів ТОВ «ФК «Контрактовий дім», згідно договору №087/20-П від 08.07.2020 року, підтверджується листом від 18.04.2023 року вих.№2546 (а.с.15, 64-66). Згідно листа 18.04.2023 року вих №2546, у такому наявний список із відповідними полями: № транзакції, сума, валюта, дата прийняття, номер замовлення , номер картки, статус. Відповідно у рядку під № транзакції 1021311062 зазначено суму 7200 UAH, дата прийняття 17.11.2021 16:54, номер замовлення 24857021, номер картки [NUMBER] , статус «принят». Таким чином, у даному листі відсутні підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] зазначений у договорі №5082981 від 17.11.2021 року, а статус «принят» не може свідчити про успішність чи виконання такого перерахунку. Також у листі відсутні відомості про здійснення будь яких перерахунків саме на виконання Договору №5082981 про надання споживчого кредиту (а.с. 9-13, 15, 64-66). Доказів того, що позивач звертався до ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з приводу надання повної інформації щодо рахунку, на який відповідно до договору №5082981 від 17.11.2021 року, перераховувалися кошти, суду не надано. Також в матеріалах справи відсутні розрахунки заборгованості, здійснені первісними кредиторами, докази здійснення таких розрахунків позивачем суду не подані. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.2.5 договору факторингу №10. №10.04/23-ф від 10 квітня 2023 року укладеного між ТзОВ «УМ ФАКТОРИНГ» та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» -«фактор в строк 10 (десять) робочих днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників оформляє та надсилає кожному з Боржників повідомлення про відступлення Права вимоги Фактора, складеного за довільною формою, яка відповідає вимогам чинного законодавства України». Водночас, позивачем не подано доказів повідомлення [PERSON] про відступлення Права вимоги Фактора відповідно до п. 5.2.5 договору факторингу №10. №10.04/23-ф від 10 квітня 2023 року. Таким чином, зі змісту долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити, на який саме рахунок позичальника та яким чином був перерахований споживчий кредит, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку первісним кредитодавцем. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними. Доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивач не додав. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав, а факт укладення відповідачкою договору фінансового кредиту не є достатньою підставою для стягнення з неї заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, в матеріалах відсутні докази належного виконанням позивачем умов договору факторингу, а відтак у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed