Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

10.07.2023р. [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.10.2008р. вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , але згодом з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя і шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля відповідачки. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення він категорично не згоден, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.30). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, подала до суду відзив на позов, в якому заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вона з позивачем одружена вже 15 років, від шлюбу мають двох дітей, у них велика і дружня родина та жодних підстав для розірвання шлюбу вона не вбачає, а така поведінка чоловіка суперечить його дійсній волі та інтересам їхніх дітей (а.с.21-22); при цьому, справу просила розглянути без її участі (а.с.35). Також, у першому судовому засіданні, яке відбулося 23.08.2023р., відповідачка заявила клопотання про призначення їм з позивачем строку для примирення, яке ухвалою суду від 23.08.2023р. було задоволено і подружжю надано шестимісячний строк для примирення, а провадження у справі у зв`язку з цим зупинено (а.с.28). Проте, за клопотанням позивача від 25.10.2023р. про поновлення провадження у справі, в якому він зазначив, що категорично проти примирення та наполягає на розірванні шлюбу, а справу просить розглянути за його відсутності (а.с.30, 32), ухвалою суду від 09.11.2023р. провадження у справі було поновлено (а.с.32). Враховуючи, що позивач категорично проти примирення з відповідачкою та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не вчинила протягом строку на примирення дій на збереження сім`ї, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначене положення кореспондується зі ст.16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч.2 ст.104 СК України). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як встановлено ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідачка, заперечуючи проти задоволення позову, вказувала на те, що бажає зберегти сім`ю, однак, протягом наданого судом строку на примирення не вчинила жодних дій на примирення з позивачем та на час розгляду справи всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не довела суду жодної обставини проти розірвання шлюбу. Разом з тим, укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановив, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, діти [PERSON] і [PERSON] проживають біля відповідачки, та позивач на примирення категорично не згоден. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи, що відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що вона надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дітей вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними; той із батьків, з ким проживають діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved