Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

у липні 2023 року АТ «Перший український міжнародний банк» (надалі позивач, банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 жовтня 2020 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] (надалі відповідач) укладено кредитний договір № 1001693467801, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 100 170,61 грн. Однак відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24 травня 2023 року складає 101 674,48 грн, з яких: 68 292,74 грн заборгованість за кредитом; 8,44 грн заборгованість за процентами; 33\~373,30 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачеві на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі. Постановленою суддею ухвалою від 18 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом установлено, що 01 жовтня 2020 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] підписано заяву № 1001693467801 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «Перший український міжнародний банк», про що свідчить підпис відповідача у заяві /а.с.3 зворот, 5 зворот-11/. Також, 01 жовтня 2020 року відповідачем [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту /а.с.4/. Згідно з належним чином засвідченою копією заяви № 1001693467801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший український міжнародний банк», позивач надав відповідачеві кредит у сумі 100\~170,61 грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача строком на 48 місяців зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних і зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,99%. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. До позовної заяви Банком надано виписку по рахунку [PERSON] , яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем /а.с.14 зворот-16 зворот/. З розрахунку заборгованості по картковому рахунку [PERSON] за кредитним договором № 10016993467801 убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 24 травня 2023 року становить 101 674,48 грн, з яких: 68 292,74 грн заборгованість за кредитом; 8,44 грн заборгованість за процентами; 33\~373,30 грн заборгованість за комісією /а.с.17-18 зворот/. 25 травня 2023 року, у зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту, позивачем відповідачеві направлено письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитом, станом на 24 травня 2023 року /а.с.12, 13-14/. Вирішуючи позов, суд виходить з наступних норм законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором. Проте не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, виходячи з наступного. Так, дійсно, положенням п. 4 вищевказаного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%. Однак, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 "Умови надання споживчих кредитів" Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ "Банк Кредит Дніпро" версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11Закону України "Про споживче кредитування", а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", а тому таке положення є нікчемним». Тобто суд приходить висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за кредитом у сумі 68 292,74 грн та заборгованість за процентами в сумі 8,44 грн, а всього 68\~301,18 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial