Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Згідно заявлених позовних вимог позивач просила суд: Визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] , [INFO] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] , [INFO] в групах у месенджері Viber: група «С.КозацькеСтарокозацької ОТГ» (594 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] та в групі «Козацьке-життя, події!» (458 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] (староста села Козацьке), та зобов`язати [PERSON] , [INFO] одразу після набрання рішення суду законної сили спростувати поширену відносно [PERSON] , [INFO] недостовірну інформацію, шляхом розміщення в групах у месенджері Viber: група «С.КозацькеСтарокозацької ОТГ» (594 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] та в групі «Козацьке-життя, події!» (458 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] (староста села Козацьке), а також просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень, та понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, та витрат по сплаті судового збору у сумі 3178,00 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 08 травня 2021 року в групах у месенджері Viber: група «С.КозацькеСтарокозацької ОТГ» (594 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] та в групі «Козацьке-життя, події!» (458 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] (староста села Козацьке), відповідач [PERSON] (дружина колишнього чоловіка позивача [PERSON] ) поширила неправдиву інформацію, щодо [PERSON] . Також, після зазначеної публікації [PERSON] у вищезазначені групи у месенджері Viber зкинула фото вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2020 року відносно [PERSON] , яким її було засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Отже, позивач стверджує, що відповідач [PERSON] достовірно розуміючи, що поширює недостовірну інформацію, тобто таку, інформацію яка не відповідає дійсності, та яка в свою чергу порушує особисті немайнові права, та завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме ганьбить гідність, честь та ділову репутацію позивача, а також завдає непоправну шкоду авторитету позивача [PERSON] , яка працює вчителем початкових класів Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 2014 рокую. Також позивач зазначає, що у зв`язку із поширенням відносно неї недостовірної інформації, вона була змушена з метою захисту своїх професійної честі та гідності вчителя початкових класів, звернутися до Директора Козацької ЗОШ І-ІІІ ступенів Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області з відповідною заявою про скликання загальних зборів трудового колективу Козацької ЗОШ з метою винесення питання щодо існуючої ситуації та захисту її честі, гідності та ділової репутації. Поширення відповідачем [PERSON] вищезазначеної недостовірної інформації неминуче відражається на також дітях позивача, яких вона виховую самостійно (без батька), а саме на: [PERSON] , [INFO] (у якого міопія (слабкий зір), у зв`язку із чим, він користується нічними коригуючими жорсткими лінзами), та [PERSON] , [INFO] (інвалід з дитинства), які дуже вразливі щодо зазначеної інформації, яку розповсюдила відповідач, у зв`язку із чим наразі змушені терпіти приниження та знущання з боку однокласників, та жителів села Козацьке. Більш того, відповідач [PERSON] , з телефону колишнього чоловіка [PERSON] (батька спільних дітей з позивачем) у месенджері Viber відправляла старшому сину [PERSON] (учню 8-ого класу) непристойні свої оголені фотографії, де вона фактично роздягнута. Отже, з метою захисту честі, гідності та ділової репутації позивач [PERSON] була змушена звернутися з відповідною позовною заявою до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Однак, її представник адвокат Царенко Олександр Олександрович, надав до суду заяву, згідно якої просив зазначену справу розглядати без їхньої участі, та просив задовольнити позовні вимоги. Також, зазначив, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Також, відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначала, що не згодна з позовними вимогами позивача, посилаючись на їх необґрунтованість, та зазначаючи, що ті обставини на які посилається позивач не відповідають дійсним обставинам справи. А також зазначила, що інформація яку вона поширила відповідала дійсності, оскільки повністю відповідає вироку відносно позивача [PERSON] за ч. 1 ст. 126 КК України, та матеріалам кримінального провадження, та фактично на її думку є її оціночним судженням. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, згідно якої повідомила суду, що дійсно обставини на які в свою чергу посилається позивач дійсно мали місце, та враховуючи той факт, що безпосередньо до неї не заявлено жодних позовних вимог, просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3\~ст. 128 ЦПК України\~судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч. 5\~ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно\~ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265\~цього\~Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до\~ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, та надані докази, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Під час шлюбу в них народилося двоє синів: Син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 02 липня 2007 року виконавчим комітетом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за № 17. Син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 10 листопада 2010 року виконавчим комітетом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за № 23. 23 вересня 2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі № 495/7399/19 було задоволено позовну заяву [PERSON] , та вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.04.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис за № 403. Позивач [PERSON] , [INFO] проживає по [ADDRESS] , разом зі своїми двома синами: [PERSON] , [INFO] (у якого міопія (слабкий зір), у зв`язку із чим, він користується нічними коригуючими жорсткими лінзами), та [PERSON] , [INFO] (інвалід з дитинства), яких виховує самостійно без батька - [PERSON] . Позивач [PERSON] , працює на посаді вчителя початкових класів Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 2014 року, за рішенням атестаційної комісії навчального закладу їй присвоєно кваліфікаційна категорія «спеціаліст ІІ категорії». Як вчитель [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальний і досвідчений педагог. У повсякденній роботі [PERSON] уміло використовує методи компетентнісного орієнтованого підходу до організації навчально-виховного процесу в початковій школі, володіє технологіями творчої педагогічної діяльності з урахуванням особливостей навчального матеріалу і здібностей учнів. Вищезазначені обставини підтверджуються характеристикою професійної діяльності вчителя початкових класів Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] , яка надана директором школи [PERSON] [INFO] в групах у месенджері Viber: група «С.КозацькеСтарокозацької ОТГ» (594 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] та в групі «Козацьке-життя, події!» (458 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] (староста села Козацьке), відповідач [PERSON] (дружина колишнього чоловіка позивача [PERSON] ) поширила недостовірну інформацію, щодо [PERSON] , з наступним змістом: «Уважаемые жители села Козацкое. Обращаюсь к тем чьи дети идут в первуй класс в 2021 году к преподавателю ИОРДАН ЛИДИИ АНАТОЛЬЕВНЕ эта женщина жестоко меня избила в присутствие своих детей. После моего обращения в милицию и снятия побоев, суд вынес решение о наказании в виде общественных работ сроком 150 часов (уборка территории кладбища с. Козацкое) На данный момент я продолжаю получать угрозы и оскорбление в своей адрес…… Обращаюсь с вопросом. Хотите ли Вы чтобы такой преподаватель учил ваших детей??????» Після вищезазначеної публікації відповідач [PERSON] у вищезазначені групи у месенджері Viber зкинула фото вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2020 року відносно [PERSON] , яким її було засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України. З описової частини вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2020 року який набрав законної сили, відносно позивача - [PERSON] , яким її було засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України, вбачається наступне: «12.08.2020 року, о 21 годині 00 хвилин більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, громадянка [PERSON] , [INFO] , знаходячись біля зупинки в селі Козацьке Білгород-Дністровського району Одеської області, побачивши потерпілу громадянку [PERSON] , яка знаходилась на пасажирському сидінні в вищезазначеному автобусі, у неї виник противоправний умисел на завдання потерпілій фізичного болю, далі реалізуючи свій умисел, громадянка [PERSON] на грунті неприязних відносин, умисно, в повній мірі усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до потерпілої [PERSON] , схопила та почала тягнути її за волосся, чим спричинила фізичний біль потерпілій та не спричинила тілесних ушкоджень.» Згідно ч. 1 статті 126 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Під ударом слід розуміти одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю. Побої - це багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень. Інші насильницькі дії - це інші, крім удару та побоїв, насильницькі дії, які можуть полягати, зокрема, у: щипанні, викручуванні кінцівок, защемленні тієї чи іншої частини тіла за допомогою будь-яких пристроїв, здушуванні шиї, вириванні волосся, дії на тіло термічними факторами тощо. Завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють склад злочину, передбаченого ст. 126, за двох умов, а саме тоді, коли вони: а) завдали потерпілому фізичного болю; б) не спричинили тілесних ушкоджень. Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому неспричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за ст. 126 КК України. Якщо ж після них на тілі потерпілого залишились ушкодження, зафіксовані в установленому законом порядку, їх слід оцінювати за ступенем тяжкості, виходячи із звичайних ознак, і залежно від ступеня тяжкості кваліфікувати, відповідно, за статтями 121, 122, 125 КК України. Додатково кваліфікувати завдання удару, побоїв чи вчинення інших насильницьких дій за ст. 126 непотрібно. Отже, з урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] достовірно розуміючи, що поширює недостовірну інформацію, тобто таку, інформацію яка не відповідає дійсності, та яка в свою чергу порушує особисті немайнові права, та завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме ганьбить гідність, честь та ділову репутацію позивача [PERSON] , а також завдає непоправну шкоду авторитету позивача [PERSON] , яка працює вчителем початкових класів Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 2014 рокую. У зв`язку із чим позивач [PERSON] була змушена з метою захисту своїх професійної честі та гідності вчителя початкових класів, звернутися до Директора Козацької ЗОШ І-ІІІ ступенів Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області з відповідною заявою про скликання загальних зборів трудового колективу Козацької ЗОШ з метою винесення питання щодо існуючої ситуації та захисту її честі, гідності та ділової репутації. За результатами її звернення, 12 травня 2021 року Протоколом № 3 загальних зборів трудового колективу Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, було вирішено: 1. Підтримати вчителя початкових класів [PERSON] у складній життєвій ситуації, захистити її професійну честь та гідність; 2. Клопотати перед адміністрацією школи про надання позитивної характеристики професійної діяльності [PERSON] для надання до інших органів з метою захисту честі та гідності. 3.Засудити дії [PERSON] щодо розповсюдження неправдивої інформації стосовно особистого життя вчителя початкових класів [PERSON] , яка не стосується роботи. Також, суд погоджується з тим, що поширення відповідачем [PERSON] вищезазначеної недостовірної інформації неминуче відражається на дітях позивача [PERSON] , яких вона виховую самостійно (без батька), а саме на: [PERSON] , [INFO] (у якого міопія (слабкий зір), у зв`язку із чим, він користується нічними коригуючими жорсткими лінзами), та [PERSON] , [INFO] (інвалід з дитинства), які дуже вразливі щодо зазначеної інформації, яку розповсюдила відповідач, у зв`язку із чим наразі змушені терпіти приниження та знущання з боку однокласників, та жителів села Козацьке. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.\~ Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанова №1)праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 297, ст. 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно положень\~ч.\~1\~ст.\~277\~ЦК України\~та роз`яснень,\~які містяться\~п.\~19\~Постанови №1 фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до п. 15 Постанови № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.\~ Отже,\~судом встановлено,\~що недостовірна\~інформації відносно\~позивача \~ [PERSON] була\~поширена відповідачем [PERSON] \~в групах у месенджері Viber: група «С.КозацькеСтарокозацької ОТГ» (594 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] та в групі «Козацьке-життя, події!» (458 учасників групи), адміністратором якої є відповідач [PERSON] (староста села Козацьке), отже в вищезазначених групах є більша частина мешканців села Козацьке, в якому безпосередньо проживає позивач, а також батькі учнів школи, в якій позивач працює вчителем. \~ \~ \~ \~ Сама відповідач [PERSON] у своїй заяві по суті (відзиву на позовну заяву) не заперечувала факт поширення публікації відносно позивача [PERSON] . Судом встановлено також, що недостовірна інформація про те, що позивач [PERSON] начебто жорстоко била відповідача [PERSON] спростовується вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2020 року відносно [PERSON] , яким її було засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Аналогічна норма міститься в цивільно-процесуальному кодексі. Так відповідно до приписів ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачено ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно абз. 5, 6 п. 15 Постанови № 1\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).\~ \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. \~ \~ \~ \~Тобто для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи є оціночним судженням. Згідно абз. 1 п. 1 Постанови №1 суди при вирішенні зазначених справ повинні застосовувати, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція), яка ратифікована Україною, та рішення Європейского суду з прав людини, як джерело права Статтею 10 Конвенції передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року по справі Лінгенс (Lingens) проти Австрії зазначено, що суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а справедливість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Зважаючи на вищезазначене, судом встановлено, що інформація, поширювана щодо позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] , по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, так такою, що, на переконання позивача, порушує її немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. У відповідності до п. 4 Постанови №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. \~Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. \~ \~ \~ \~Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача [PERSON] до позивача [PERSON] , що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач - [PERSON] створила негативну соціальну оцінку [PERSON] в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належного процес виховання дітей та взаємодії з ними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] завдано шкоди її немайновим інтересам, порушивши її гідність, честь та ділову репутацію. Визначаючи спосіб захисту своїх порушених прав, позивач виходив з того, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України визначено спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. При цьому, судом враховані також роз`яснення Верховного СудуУкраїни, викладені в п. 5 та п. 24 Постанови №1, в саме: - при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила; - задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Також, позивач [PERSON] зазначає, що внаслідок окреслених порушень її прав, в порядку ст. 23 ЦК України, вона має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» приниження честі та гідності й ділової репутації фізичної особи внаслідок протиправних дій саме по собі є моральною шкодою. Разом з тим позивач вважає, що сума у 100000 (сто тисяч) гривень, є мінімальною для відшкодування її душевних страждань, та страждань її дітей, які змушені вислуховувати образливі слова від своїх однолітків та від мешканців с. Козацьке, а відтак, розумною та справедливою. В свою чергу, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 5000,00 (п`ять тисяч гривень). Також, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, та витрат по сплаті судового збору у сумі 3178,00 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Отже, враховуючи, що судом задовольняється позовна заява позивача [PERSON] частково, то судові витрат необхідно стягнути також пропорційно задоволеним позовним вимогам. А саме, стягнути з відповідача [PERSON] понесені позивачем [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за позовні вимоги немайнового характеру, та 170,00 (сто сімдесят) гривень за позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. В частині стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, суд також вважає, що з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням витраченого представником позивача часу на складання процесуальних документів та надання інших супутніх послуг, зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 5000,00 (п`ять тисяч гривень). Враховуючи все вищенаведене, та

Outcome: partial