Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

15.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь [PERSON] 118399 (сто вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 42 копійки матеріальної шкоди заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у сумі 3670 (три тисячі шістсот сімдесят) гривень 49 копійок, стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика у сумі 22094 (двадцять дві тисячі дев`яносто чотири) гривні 50 копійок, стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду заподіяну унаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50234 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки (за пошкодження внаслідок ДТП транспортного засобу Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] .), стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду заподіяну унаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.01.2021 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин на автодорозі між селами Дмитрівка та Забуччя Києво-Святошинського (Бучанського) району Київської області сталося зіткнення транспортних засобів Мерседес GLS 400, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 15.01.2021 року відомості про дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 25.01.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. На час ДТП у [PERSON] був укладений відповідний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а також був діючий страховий поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» № 113904264. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на правах власності, зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками, а позивачу як пасажиру вищевказаного автомобіля заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Тобто, вищевказаним кримінальним правопорушенням позивачу було спричинено матеріальну шкоду, розмір якої становить 168633 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот тридцять три ) гривень 85 копійок. Такий розмір шкоди (збитків) обґрунтовується звітом експерта № 2216 від 23.02.2021 року, чеками та квитанціями, які додані в копіях до позовної заяви. Так, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивача було доставлено до БРР «Бородянська центральна районна лікарня Київської області», а 15.01.2021 року перевезено до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», де позивач проходила лікування по 30.01.2021 року, що підтверджується випискою із історії хвороби стаціонарного хворого № 182/18 від 15.01.2021 року, випискою із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 22.01.2021 року та випискою із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 30.01.2021 року. Подальше лікування позивача проходила амбулаторно. За період лікування позивачем було витрачено кошти на ліки, препарати та медичне обстеження в сумі 73 409 (сімдесят три тисячі чотириста дев`ять) гривень. 85 копійок. На момент подання позовної заяви, позивач отримала від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплату у сумі 51066 (п`ятдесят одну тисячу шістдесят шість) гривень, та не до отримала суми страхової виплати за відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого в розмірі 22343 (двадцять дві тисячі триста сорок три) гривень 85 копійок. Крім того, позивач вказувала, що статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивач вказує, що на момент пред`явлення позову їй не відшкодовано моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 3670 (три тисячі шістсот сімдесят) гривень 49 копійок. Крім того, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріального збитку у зв`язку з механічним пошкодженням її автомобіля Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту № 2216 від 23.02.2021 року «Про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ» розмір матеріального збитку заподіяного власнику в результаті пошкодження колісного транспортного засобу марки Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , складає: 146290 (сто сорок шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок. Згідно п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку про розрахунок визначення заподіяної шкоди завданої власнику КТЗ № 172/03/21 від 15.03.2021 року заподіяна шкода, згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 96055 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок. Однак, позивач відзначає, що незважаючи на її не одноразові звернення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не відшкодовано їй різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 96055 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок. Тож, відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в даному випадку повинна відшкодувати позивачу шкоду в сумі 122069 (сто двадцять дві тисячі шістдесят дев`ять) гривень 91 копійку, пов`язану з лікуванням, 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю та різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Зважаючи на вищевикладене, позивач зверталася до [PERSON] щодо відшкодування їй матеріального збитку у зв`язку з механічним пошкодженням її автомобіля Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , на що останній повідомив, що може відшкодувати різницю суми це 50234 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки, після того, як сплатить страхова компанія. Сума вирахувана наступним чином. Сума матеріального збитку 146290 (сто сорок шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок, вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди 96055 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок. 146290 грн. - 96055 грн. 57 коп. =50234 грн. 43 коп. Позивач вказує, що під час перебування в лікарні на лікуванні, в перші дні [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти в сумі 79200 гривень, з яких 46200 гривень пішли на лікування останнього, а 33000 гривень пішли на її лікування та інші потреби, а саме: оплата медичному персоналу за операцію та після операційний догляд медсестер; заняття з реабілітологом після операції в стаціонарі та вдома; додаткове вітаміновмісне й оздоровче лікування; транспортування з лікарні додому та підняття без ліфту на 5 поверх; послуги масажиста та послуги психотерапевта. Тому, на переконання позивача, відповідач [PERSON] в даному випадку повинен відшкодувати їй матеріальну шкоду в сумі 50234 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки за пошкодження транспортного засобу. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Оскільки страхова компанія прострочила виплати страхового відшкодування, позивач вважає, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повинна сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, що становить 22094 (двадцять дві тисячі дев`яносто чотири) гривні 50 копійок. Крім матеріальних збитків, діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті, що полягає у завданні їй фізичного болю та страждання у зв`язку із завданням середньої тяжкості тілесного ушкодження, численні обмеження фізичної діяльності, в душевних стражданнях у зв`язку з усвідомленням себе потерпілим від вчинення щодо неї протиправних дій з боку водія правопорушника; негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкій настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У результаті цієї ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, які підтверджено медичними документами та зазначено у виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 182/18 від 15.01.2021 року, виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 22.01.2021 року та виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 30.01.2021 року та у висновку судово-медичної експертизи № 38/Е від 10.03.2021 року. Після отримання травм, позивач змушена постійно звертатися до лікарів для отримання медичної допомоги, оскільки стан здоров`я позивача не покращується. Позивач наголошує, що впродовж всього періоду лікування вона почувалася незручно, дискомфортно та була змушена пристосовуватися до негативних умов існування. Серед таких умов, це неможливість проживати самостійно своєю родиною, внаслідок чого з 30.01.2021 року по квітень 2021 року позивач всією сім`єю проживали у своєї матері - [PERSON] у маленькій квартирі, хрущовського типу, на останньому, п`ятому поверсі, без ліфту, оскільки вона разом із сином здійснювала за нею та її чоловіком догляд. Внаслідок цього позивач взагалі тривалий час не виходила на свіже повітря. Крім того, позивач зауважує, що перші два тижні після аварії її матір [PERSON] та її син [PERSON] весь час знаходилися в лікарні, оскільки вони з чоловіком були у важкому стані, і їм робили декілька операцій. Син не міг працювати в той час, що також погіршило матеріальний стан родини. Близькі родичі змушені були організувати свій час з врахуванням потреб потерпілих. Тривалий час позивач не могла самостійно помитися, приготувати їжу, користуватися предметами побуту і гігієни. Пересувалася на милицях, що ускладнювалося фізичною слабкістю. Погано відновлюється функція правої руки, був сильний забій, після якого зап`ястя не згинається. Кім того, позивач зазначає, що є науковцем, доктором педагогічних наук, і викладачем, професором двох закладів вищої освіти (Національний транспортний університет, Університет менеджменту освіти НАПН України), і її робота безпосередньо пов`язана з комп`ютером. Знаходячись на лікарняному, позивач все одно залишалася долученою до консультування аспірантів і докторантів, які захищалися у 2021 році, написання статей, підтримки професійних контактів в Україні та закордоном (є членом проектної групи проекту за міжнародною програмою Еразмус+), однак її стан здоров`я не дозволяв виконувати вищевказану роботу в повному обсязі із-за больового відчуття та загального фізичного стану взагалі. У подальшому із - за погіршення стану здоров`я, спричиненого внаслідок ДТП, позивач була змушена звільнитися з Національного транспортного університету. Внаслідок цього та загального відчуття безпомічності позивач постійно знаходиться у депресивному стані. Великі незручності для родини позивача пов`язані з відсутністю автомобіля. Сім років сім`я позивача виплачувала кредит за автомобіль, який був основним засобом дістатися до роботи, що знаходиться далеко від місця проживання (25 км.). Очевидними є і фізичні незручності, пов`язані із відвідуванням лікарні і поліклініки, куди змушені були добиратися на таксі. Від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, позивач проходила неодноразові обстеження та лікування пухлини молочної залози, що підтверджується наступними документами, а саме: патогістологічне дослідження; консультативний висновок спеціаліста № 000047490 від 24.12.2021 року, консультативний висновок спеціаліста № 000047661 від 10.01.2022 року; протокол МР - дослідження № 000019541 від 24.12.2021 року та іншими протоколами обстеження. Враховуючи вищевикладене, моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, позивач оцінює у 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Вважає цю суму розумною та справедливою, оскільки обумовлена вищезазначеними фізичними та душевними стражданнями, погіршенням унаслідок цих страждань стану здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана внаслідок ДТП полягає у душевних стражданнях та у завдані позивачу фізичного болю. Позивач у свою чергу не заперечує про передачу відповідачу [PERSON] після сплати 50234 (п`ятдесяти тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки залишків транспортного засобу Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] . 10.04.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі. 04.05.2023 року представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Усенко А.М. через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач 2 повністю заперечує проти позовних вимог з наступних підстав: 03.02.2020 року між [PERSON] та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР.113904264, строком дії з 04.02.2020 року по 24:00 03.02.2021 року, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «MERCEDESBENZ GLS 400», д.н.з. [NUMBER] . 14.01.2021 року на автодорозі між селами Дмитрівка та Забуччя Києво-Святошинського району, сталося ДТП за участю забезпеченого ТЗ під керуванням Страхувальника та транспортного засобу «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить на праві приватної власності позивачу. В результаті вищевказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач та [PERSON] отримали ушкодження здоров`я різного ступеню тяжкості. Відповідно до частини 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 3 ст. 11 ЦК України також передбачено, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Слід зазначити, що у випадку завдання шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виникають два види правовідносин, і відповідно, зобов`язань: 1) Деліктні правовідносини (зобов`язання), де кредитором виступає потерпіла особа, а боржником - особа, яка завдала шкоди; 2) Договірні правовідносини (зобов`язання), які випливають з укладеного договору на користь третьої особи (договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності), де кредитором виступає особа на користь якої повинно бути здійснене страхове відшкодування (полягає у покритті частини чи усіх збитків завданих внаслідок настання страхової події - спричиненої шкоди з вини страхувальника), а боржником - страховик за цим договором. У даному випадку зобов`язання співвідповідача (страховика) випливають з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а не безпосередньо з самого факту завдання шкоди. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 цього Закону). Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Зі змісту ст. 3 Закону вбачається мета здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме: обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 1.3 Закону визначено, що потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу. Відповідно до п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданої шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника і дата подання заяви. До заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку. Крім того, відповідно до ст. 33-1.1 Закону, особа яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Як вбачається зі змісту п. ґ) п. 35.1. Закону обов`язок по обґрунтуванню вимоги заявника та надання доказів, що підтверджують заявлені вимоги відповідно покладений саме на заявника, тобто в даному випадку на позивача. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст. 36.2 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. 07.02.2021 року позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування. З приводу цього, представник відповідача 2 просив суд звернути увагу, що відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На виконання вимог ст. 34 Закону, після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, Страховик розпочав її розслідування. Так, 17.02.2021 року було проведено огляд автомобіля «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] та складено протокол технічного огляду КТЗ, який підписаний довіреною особою позивача, заяв та зауважень від якого не надходило, що свідчить про те, що він погодився з даним протоколом, правильність та достовірність даних, викладений в цьому протоколі погодив своїм підписом. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Відповідно до Звіту про оцінку № 2216 від 23.02.2021 року, складеного ФОП « [PERSON] », на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ «Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] , складала 244 286,18 грн., а ринкова вартість авто становила 146290,00 грн. Відповідно до положення ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом, звітом чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації ТЗ з місця ДТП». Тобто відновлювати пошкоджений транспортний засіб шляхом ремонту є економічно недоцільно. Таким чином, в даному випадку, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування має розраховуватись як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, для чого необхідно визначити вартість цього автомобіля в пошкодженому стані, тобто після ДТП. Відповідно до висновку № 172/03/21 від 15.03.2021 року, складеного аваркомом « [PERSON] », сума залишків транспортного засобу «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] , складала 50 234,43 грн. Згідно ст. 12 Закону: «…розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту». Відповідно до умов Полісу № ЕР.113904264 розмір франшизи становить 2600,00 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, завдану майну проводився наступним чином: 146 290,00 грн. - 50 234,43 грн. - 2600,00 грн. = 93 455,57 грн., де 146 290,00 грн. - вартість транспортного засобу до ДТП; 50 234,43 грн. - вартість транспортного засобу після ДТП; 2600,00 грн. - розмір франшизи за полісом №ЕР.113904264; 93 455,57 грн. - сума страхового відшкодування, належна до виплати. Отже сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті позивачу в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу склала 93 455,57 грн. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» зазначає, що відповідно до ст. 32.1. Закону, страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Станом на день звернення із заявою про страхове відшкодування позивач жодним чином не довів факт настання цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] , оскільки останнього ще не було визнано винним у вчиненні ДТП від 14.01.2021 року. В свою чергу, відповідно до Цивільного кодексу України, цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Разом з тим, чинним законодавством України, а саме ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вищезазначені статті передбачають, що обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування потерпілому - є наявність встановленої у судовому порядку вини страхувальника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у вчиненні ДТП, а саме: належним чином завірена копія рішення суду про притягнення до відповідальності страхувальника, який набрав законної сили. Отже, до вирішення у суді питання наявності вини застрахованої особи, у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відсутні підстави для здійснення страхових виплат, про що було повідомлено Позивача листом за вих. № 0003861 від 06.05.2021 року. Як вже наголошувалось вище, що відповідно до ст. 36.2 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку (строку для виплати страхового відшкодування) припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Представник відповідача 2 звертав увагу суду, що 25.01.2022 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано винним у вчиненні ДТП [PERSON] , та вирішено в судовому порядку заявлені цивільні позови щодо відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. В тому числі було стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] матеріальну шкоду (витрати на лікування) у розмірі 51066,00 грн. Позовну вимогу щодо стягнення 5 % моральної шкоди з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було залишено судом без задоволення. До того ж, вищевказаним вироком суду від 25.01.2022 року було стягнуто із Страхувальника ( [PERSON] ) в тому числі 150 390,30 грн. матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] . Тобто, після виконання страхувальником рішення суду виключно ця особа набула б права на компенсацію виплачених коштів за пошкоджений автомобіль позивачу. Виконуючи вищевказане рішення суду та з метою недопущення відкриття виконавчого провадження, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 04.02.2022 року виплатила [PERSON] витрати на лікування у розмірі 51066,00 грн., що не заперечується позивачем, а значить не потребує додатковому доказуванню. 30.08.2022 року постановою Київського апеляційного суду вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 року в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] , та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було скасовано та вирішено призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Наслідком вищевказаного судового рішення апеляційної інстанції і стало відкриття даного судового провадження. Тому, тільки після отримання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.04.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну у розмірі 93 455,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 00093588 від 24.04.2023 року. В частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та моральної шкоди слід зазначити наступне. Перш за все, слід зазначити, що відповідно до ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально, відповідним закладом охорони здоров`я. Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» під розрахунковим документом розуміється документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти. Отже, страховик зобов`язаний, в межах встановлених законом лімітів, відшкодувати потерпілому шкоду, яка має обов`язково бути підтверджена потерпілим документально платіжними документами, що підтверджують витрати, тобто чеками, накладними, квитанціями, тощо та підтверджені відповідним медичним закладом: встановлений діагноз з призначенням курсу лікування, кількістю та дозуванням медичних препаратів, призначених лікарем, із зазначенням причини призначення (зв`язок з ДТП), завірені належним чином (підписом та печаткою головного лікаря). Проаналізувавши документи, які були надані разом з позовною заявою вбачається відсутність причинно-наслідкового зв`язку з поставленим діагнозом (перелом середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків) та заявленими додатковими витратами позивача у розмірі 22343,85 грн. Представник відповідача 2 звертав увагу суду на ту обставину, що потерпіла (позивач) надала додаткові медичні документи, а саме консультативний висновок № 000047490, № 000047661 в яких жоден спеціаліст не підтвердив отримання гематоми молочної залози із травмами отриманими в ДТП від 14.01.2021 року. Травми, які є наслідком ДТП, наведені у виписках з історії хвороби за період стаціонарного лікування 14.01.2021-15.01.2021, 15.01.2021-22.01.2021, 23.01.2021-30.01.2021, а саме: перелом середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Також, всі медикаменти, зазначені в чеках та квитанціях придбані без письмових призначень лікуючого лікаря, а тому і не можуть бути прийняті до уваги. Вищезазначену позицію ПрАТ СК «ПЗУ Україна» донесла позивачу у відповіді на претензію від 29.12.2022 року. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача 2 повідомляв, що відповідно до ст. 26-1 (26 прим 1) Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З аналізу вказаних норм вбачається, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Приймаючи до уваги, що розмір страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю позивача складав 51066,00 грн., то розмір належного страхового відшкодування моральної шкоди позивачу складає: 2 553,30 грн. = 51066,00 грн. помножити на 5 процентів. 04.05.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 553,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2165 від 04.05.2023 року. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, так як фактичний розмір затрат на ремонт майна (відновлювальний ремонт автомобіля) позивача більший за суму отриманого страхового відшкодування, то необхідно прийняти рішення з урахуванням вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України та Постанови ПВСУ № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Тобто, згідно чинного законодавства, відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою необхідно покласти на особу винну в настанні ДТП. Таким чином ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів належним чином, в строк та в повному обсязі, тому нарахування штрафних санкцій (пені) є необґрунтованим та незаконним. В зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання, оскільки представники Товариства прийматимуть участь в інших судових засіданнях, та враховуючи, що в наданих представником ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відзиві на позовну заяву по даній справі чітко викладена позиція відповідача по суті заявлених позовних вимог, просив суд судове засідання проводити за відсутності представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 16.05.2023 року представник відповідача 1 [PERSON] - адвокат Соколовський В.Л. через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач 1 визнає обставини, що призвели до страхового випадку, а саме про те, що 14.01.2021 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, відповідач, керуючи автомобілем марки Мерседес GLS 400, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі між селами Дмитрівка та Забуччя Києво-Святошинського (Бучанського) району Київської області. Рухаючись у вказаному напрямку, відповідач 1 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та при здійсненні обгону попутного транспортного засобу, в місці де обгін заборонено, а саме в кінці підйому, не впевнившись в безпечності маневру виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався на зустріч зі села Дмитрівка у напрямку села Забуччя. В результаті ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості отримали водій автомобіля марки Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] та його пасажир [PERSON] . На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», на підставі полісу № ЕР.113904264 від 03.02.2020 року, та межі страхових лімітів становили 130000,00 грн шкода завдана майну та 260 000,00 грн шкода завдана здоров`ю кожного потерпілого. Крім того, відповідач 1 зазначив, що повністю погоджується з доводами позовної заяви щодо необхідності стягнення саме з відповідача 2 - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди завданої майну, що становить 96055,57 грн, що є різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП і повністю покривається лімітом цивільної відповідальності [PERSON] за полісом № ЕР.113904264 від 03.02.2020 року. Зазначив, що у разі стягнення судом з відповідача 1 [PERSON] шкоди завданої в результаті ДТП, яка мала місце 14.01.2021 року, просив суд постановити рішення, яким передати відповідачу майно, яке не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, тобто автомобіль марки Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] . В свою чергу, представник відповідача 1 зазначив, що відповідач не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданої позивачем у позовній заяві, щодо обсягу моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього у судовому порядку. Відповідач 1 вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн є необґрунтованою, суттєво завищеною та не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а відтак у її задоволенні варто відмовити. Відповідач 1 з метою мінімізування моральних страждань позивача з першого дня настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень розпочав активно цікавитись станом здоров`я останнього, неодноразово вибачався за свої ненавмисні та необережні дії, які спричинили дану ДТП. Відповідач 1 відвідував позивача у закладі охорони здоров`я та вказував на бажання виправити ситуацію, яка сталася посильними для нього діями. Відповідач 1 будучи застрахованим у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», на підставі полісу № ЕР.113904264 від 03.02.2020 року своєчасно звернувся до страховика з повідомленням про настання страхового випадку та надав повний пакет документів необхідних для виплати страхового відшкодування потерпілим. В подальшому розуміючи, що його цивільно-правова відповідальність застрахована та межі страхових лімітів становили 130000,00 грн шкода завдана майну та 260000,00 грн шкода завдана здоров`ю кожного потерпілого, але процедура початку виплати може розтягнутися у часі, тому вирішив добровільно надати моральну компенсацію потерпілим [PERSON] - позивачу та його дружині [PERSON] 19.01.2021 року відповідач добровільно передав сину позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 79200,00 грн, про що останній написав розписку. Відповідач 1 надавав дану суму грошових коштів як відшкодування моральної шкоди та не вдавався у зміст розписки [PERSON] , яким було вказано, що дані кошти на лікування батьків. З наведеного слідує, що відповідачем 1 19.01.2021 року виплачено позивачу саме моральну шкоду у розмірі 39600,00 грн. В подальшому, [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування та отримала її у розмірі 51066,85 грн, що у свою чергу повністю покривається лімітом за договором страхування. З урахуванням вище наведеного, відповідач 1 вважає, що в повній мірі відшкодував моральну шкоду завдану його необережними діями, тому підстав для задоволення цивільного позову немає. 13.06.2023 року позивач через канцелярію суду зареєструвала відповідь на відзив, в якій зазначила, що отримавши відзив на позовну заяву від представника відповідача 1 Соколовського В.Л. та ознайомившись із ним, вважає за необхідне надати відповідь на відзив. У відзиві відповідач 1 зазначає, що визнає обставини, які призвели до скоєння ДТП, а саме порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 14.2 «в» та 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, унаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу на правах власності та заподіяно позивачу тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Тобто, відповідач 1 визнає, що своїми діями позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, яка відповідно до ряду Законів України підлягає відшкодуванню. Щодо матеріальної шкоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , позивачу було заподіяно матеріального збитку 146290 (сто сорок шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок, де вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди 96055 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок. На сьогоднішній день Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила відшкодування 96055 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок, а тому з урахуванням вимог ст. 1194 ЦК України відповідач повинен відшкодувати різницю суми це 50234 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки. Відповідно до відзиву відповідач 1 [PERSON] погоджується відшкодувати вищевказану суму з подальшою передачею йому автомобіля Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , який не може використовуватися за призначенням, але має певну вартість. У даному випадку, позивач зазначає, що не заперечує про передачу відповідачу [PERSON] автомобіля Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , після відшкодування позивачу 50234 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки матеріального збитку. Щодо моральної шкоди. У відзиві відповідач зазначає, що сума морально шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок є необґрунтованою, суттєво завищеною та не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості, а відтак у її задоволенні просить відмовити. Крім того, у відзиві зазначено, що відповідач з метою мінізування моральних страждань цікавився здоров`ям позивача та своєчасно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Позивач вказує, що моральна шкода, завдана їй внаслідок ДТП полягає у душевних стражданнях та у завдані їй фізичного болю. У результаті цієї ДТП, позивач отримала тілесні ушкодження, які підтверджено медичними документами та зазначено у виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 182/18 від 15.01.2021 року, виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 22.01.2021 року та виписці із історії хвороби стаціонарного хворого № 112064/100245/11 від 30.01.2021 року та у висновку судово-медичної експертизи № 38/Е від 10.03.2021 року, які додавалися до позовної заяви. Після отримання травм, позивач змушена була постійно звертатися до лікарів для отримання медичної допомоги. Впродовж всього періоду лікування позивач почувалася незручно, дискомфортно та була змушена пристосовуватися до негативних умов існування. Серед таких умов, це неможливість проживати самостійно своєю родиною, внаслідок чого з 30.01.2021 року по квітень 2021 року позивач всією сім`єю проживали у своєї матері - [PERSON] у маленькій квартирі, хрущовського типу, на останньому, п`ятому поверсі, без ліфту, оскільки вона разом із сином здійснювала за нею та її чоловіком догляд. Внаслідок цього позивач взагалі тривалий час не виходила на свіже повітря. Крім того, позивач зауважує, що перші два тижні після аварії її матір [PERSON] та її син [PERSON] весь час знаходилися в лікарні, оскільки вони з чоловіком були у важкому стані, і їм робили декілька операцій. Син не міг працювати в той час, що також погіршило матеріальний стан родини. Близькі родичі змушені були організувати свій час з врахуванням потреб потерпілих. Тривалий час позивач не могла самостійно помитися, приготувати їжу, користуватися предметами побуту і гігієни. Пересувалася на милицях, що ускладнювалося фізичною слабкістю. Погано відновлюється функція правої руки, був сильний забій, після якого зап`ястя не згинається. Кім того, позивач зазначає, що є науковцем, доктором педагогічних наук, і викладачем, професором двох закладів вищої освіти (Національний транспортний університет, Університет менеджменту освіти НАПН України), і її робота безпосередньо пов`язана з комп`ютером. Знаходячись на лікарняному, позивач все одно залишалася долученою до консультування аспірантів і докторантів, які захищалися у 2021 році, написання статей, підтримки професійних контактів в Україні та закордоном (є членом проектної групи проекту за міжнародною програмою Еразмус+), однак її стан здоров`я не дозволяв виконувати вищевказану роботу в повному обсязі із-за больового відчуття та загального фізичного стану взагалі. У подальшому із - за погіршення стану здоров`я, спричиненого внаслідок ДТП, позивач була змушена звільнитися з Національного транспортного університету. Внаслідок цього та загального відчуття безпомічності позивач постійно знаходилася у депресивному стані. Великі незручності родини позивача пов`язані з відсутністю автомобіля. Сім років родина позивача виплачували кредит за автомобіль, який був основним засобом дістатися до роботи, що знаходиться далеко від місця проживання (25 км.). Від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, позивач проходила неодноразові обстеження та лікування пухлини молочної залози, що підтверджується наступними документами, а саме: патогістологічне дослідження; консультативний висновок спеціаліста № 000047490 від 24.12.2021 року, консультативний висновок спеціаліста № 000047661 від 10.01.2022 року; протокол МР - дослідження № 000019541 від 24.12.2021 року та іншими протоколами обстеження. З вищевикладеного на думку позивача вбачається, що випадки відповідач цікавився її здоров`ям та своєчасно звернувся до страхової компанії, ніяким чином не вплинули на мінімізацію душевних страждань та у зменшенні мені фізичного болю. Тому зазначення у відзиві про відмову у відшкодуванні моральної шкоди є не обґрунтованим, оскілки відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Враховуючи вищевикладене, моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, позивач оцінює у 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Вважає цю суму розумною та справедливою, оскільки обумовлена вищезазначеними фізичними та душевними стражданнями, погіршенням унаслідок цих страждань стану здоров`я. Щодо передачі суми коштів відповідачем. Позивач вказує, що під час перебування в лікарні на лікуванні, в перші дні [PERSON] було передано її чоловікові [PERSON] грошові кошти в сумі 79200 гривень, з яких 46200 гривень пішли на лікування останнього, а 33000 гривень пішли на її лікування та інші потреби, а саме: оплата медичному персоналу за операцію та після операційний догляд медсестер; заняття з реабілітологом після операції в стаціонарі та вдома; додаткове вітаміновмісне й оздоровче лікування; моє транспортування з лікарні додому та підняття без ліфту на 5 поверх; послуги масажиста та послуги психотерапевта. Ця сума була потрачена на певні послуги і є одноразовою, а тому ніяким чином не впливала на полегшення її душевних страждань, зменшенню фізичного болю та ніяк не впливала на полегшенні виконання повсякденних обов`язків, тимчасової відірваності від активного соціального життя, покращення сну і т.д. Щодо відзиву на позовну заяву, який був наданий в копії представником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Позивач вважає, що даний документ не можливо брати до розгляду, оскільки порядок його складання та направлення сторонам суперечить вимогам ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦПК України відзив підписується відповідачем або його представником. Відзив наданий представником не підписаний. Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Відзив не направлявся та переданий без наданих до нього документів. Відповідно до ч. 6 ст. 178 ЦПК України до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. З таким документом позивача не ознайомлено. Просила позов задовольнити у повному обсязі. 05.07.2023 року представник відповідача 1 [PERSON] - Соколовський В.Л. через канцелярію суду зареєстрував заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач у своїй відповіді на відзив підтвердила, що отримала страхове відшкодування від відповідача 2 у розмірі 93455,57 грн та одночасно висловила позицію про необхідність стягнення з відповідача 1 грошових коштів у розмірі 2600,00 грн, як франшизу за страховим договором. Однак, на переконання представника відповідача 1, обрана позивачем форма збільшення позовних вимог не відповідає нормам цивільного процесуального кодексу України та за своїм змістом не є заявою про збільшення позовних вимог. За таких умов у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] слід відмовити. Крім того представник відповідача 1 зазначив, що позивач ухиляється у визначенні правової природи грошових коштів переданих [PERSON] за розпискою від 19.01.2021 року. Відповідач 1 надаючи грошові кошти переслідував виключно ціль відшкодування моральної шкоди, що виходило з того, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована із страховим лімітом 260000,00 грн за шкоду завдану здоров`ю, що повністю покриває суму завданого збитку. Так само, позивач не відносить отриманні від [PERSON] грошові кошти до відшкодування моральної шкоди, оскільки у такому випадку матиме місце подвійне відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Відзначав, що для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди недостатньо встановити лише вину особи, яка завдала таку шкоду. Необхідно також і встановити та обґрунтувати розмір завданої шкоди. Розмір завданої шкоди є окремою категорією доказування у справах про відшкодування шкоди. Відповідач 1 не погоджується з доводами викладеними у відповіді на відзив, що відсутності активних дій з його боку щодо мінімізації моральних страждань позивача та вважає звернути увагу суду, що у перші дні після ДТП відповідач 1 встановив місце лікування потерпілих та добровільно передав грошові кошти у сумі 79200,00 грн моральної компенсації, звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та всіляко сприяв швидкому встановленню суми завданого збитку, добровільно відшкодував вартість евакуації транспортного засобу позивача та його зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, а також його перевезення до місця зберігання, повністю визнав вину під час проведення досудового розслідування та активно сприяв розкриттю злочину, що встановлено судом при ухваленні вироку як обставина, що пом`якшує покарання. Зазначав, що від моменту вчинення ДТП та по даний час відповідач 1 бажав та бажає відшкодувати завдану шкоду позивачу, однак вказував, що сума такого відшкодування має бути обґрунтованою, та відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості. 14.08.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. Судове засідання було призначено на 15.11.2023 року об 11 годині 00 хвилин. У судове засідання, яке було призначене на 15.11.2023 року об 11 годині 00 хвилин з`явилися: позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] та представник відповідача 1 Кучерук М.В. Позивач та представник позивача підтримали позовну заяву, просили суд позов задовольнити, представник відповідача 1 заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд у позові відмовити. У судовому засідання, яке було призначено на 15.11.2023 року було оголошено перерву до 15.11.2023 року о 17 год 00 хв. 15.11.2023 року позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника. 15.11.2023 року представник відповідача 1 [PERSON] - [PERSON] через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача 1. Вказав, що позиція щодо позову була викладена у документах по суті справи та висловлена у судових дебатах. 15.11.2023 року представник відповідача 2 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, проте у поданому відзиві зазначав, що просить суд здійснювати розгляд справи у відсутності представника відповідача 2. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.01.2021 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин на автодорозі між селами Дмитрівка та Забуччя Києво-Святошинського (Бучанського) району Київської області сталося зіткнення транспортних засобів Мерседес GLS 400, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач та [PERSON] отримали ушкодження здоров`я різного ступеня тяжкості. На час ДТП у [PERSON] був укладений відповідний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а також був діючий страховий поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» № 113904264. З наданих позивачем до позовної заяви квитанцій та виписок сума затрачених коштів на лікування позивача склала 73409,85 грн. На момент подання позовної заяви (15.02.2023 року) ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило [PERSON] стразові виплати у сумі 51066,00 гривень. Відповідно до Звіту про оцінку №2216 від 23.02.2021 року, складеного ФОП « [PERSON] », на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ «Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] , складала 244 286,18 грн., а ринкова вартість авто становила 146290,00 грн. Відповідно до положення ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом, звітом чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації ТЗ з місця ДТП.» Тобто відновлювати пошкоджений транспортний засіб шляхом ремонту є економічно недоцільно. Таким чином, в даному випадку, відповідно до ст. 30 ЗУ «ОСЦВВНТЗ» розмір страхового відшкодування має розраховуватись як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, для чого необхідно визначити вартість цього автомобіля в пошкодженому стані, тобто після ДТП. Відповідно до Висновку №172/03/21 від 15.03.2021 року, складеного аваркомом « [PERSON] », сума залишків транспортного засобу «Kia Picanto», державний реєстраційний знак [NUMBER] , складала 50 234,43 грн. Згідно ст. 12 Закону: «…розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту». Відповідно до умов Полісу №ЕР.113904264 розмір франшизи становить 2600,00 грн. Розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, завдану майну проводився наступним чином: 146 290,00 грн. - 50 234,43 грн. - 2600,00 грн. = 93 455,57 грн., де 146 290,00 грн. - вартість транспортного засобу до ДТП; 50 234,43 грн. - вартість транспортного засобу після ДТП; 2600,00 грн. - розмір франшизи за полісом №ЕР.113904264; 93 455,57 грн. - сума страхового відшкодування, належна до виплати. Отже сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті позивачу в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу склала 93 455,57 грн. Згідно копії платіжної інструкції № 2165 від 04.05.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило [PERSON] 2553,30 грн страхового відшкодування (5% моральної шкоди). Згідно платіжної інструкції № 00093588 від 24.04.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило [PERSON] 93455,57 грн страхового відшкодування. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З вище наведеного, вбачається, що відповідачем 2 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не доплачено позивачу 22343,85 грн страхових виплати за проведене лікування та 1117,19 грн моральної шкоди, а саме у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. 15.01.2021 року відомості про дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 25.01.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Отже, з змісту вказаної норми вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набуття вироку у кримінальному провадження законної сили. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/3481/21 щодо відповідача 1 [PERSON] набрав законної сили 30.08.2022 року. Сума не відшкодованого страхового відшкодування становить 22343,85 грн + 93455,57 грн = 115799,42грн. Період розрахунку: з 30.08.2022 року по 08.09.2022 року - 10 днів [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 10 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 586,29 грн. Період розрахунку: з 09.09.2022 року по 20.10.2022 року - 42 дні [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 6 662,43 грн. Період розрахунку: з 21.10.2022 року по 08.12.2022 року - 49 днів [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 49 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 7 772,84 грн. Період розрахунку: з 09.12.2022 року по 31.12.2022 року - 23 дні [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 23 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 648,47 грн. Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 26.01.2023 року - 26 днів [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 26 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 124,36 грн. Період розрахунку: з 27.01.2023 року по 15.02.2023 року - 20 днів [Розрахункова ставка] = 25,000 % (облікова ставка НБУ) ? 2 = 50,000 % [Пеня] = 115 799,42 грн. (сума боргу) ? 50,000 % (розрахункова ставка) / 100 % ? 20 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 172,59 грн. Разом сума пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування становить 26 966,98 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що: «інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням». Так, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки аргументи відповідача 2, що останній не здійснював виплату, оскільки Постановою Київського апеляційного суду від 30.08.2022 року в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було скасовано та вирішено призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, не можуть бути взяті судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами) від 27.03.1992 року № 6 шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (Велика палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем, визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Крім того, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 року у справі № 209/3145/15-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 року у справі № 362/3680/17, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 року у справі № 753/11069/16-ц, підтверджують право потерпілого на відшкодування повної ринкової вартості автомобіля внаслідок його фізичного знищення. Позивач у свою чергу не заперечує про передачу відповідачу [PERSON] після сплати 50234 (п`ятдесяти тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 копійки залишки транспортного засобу Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] . В свою чергу відповідач у поданому у справі відзиві просив суд у разі стягнення з нього шкоди завданої в результаті ДТП, постановити рішення про передачу позивачем відповідачу майна, яке не може використовувати за призначенням, але має певну цінність, тобто автомобіль Kia Picanto, реєстраційний номер [NUMBER] . Тому, позивач має передати свій пошкоджений автомобіль відповідачу 1 [PERSON] , після відшкодування останнім збитків матеріальної шкоди у розмірі 50234,43 грн. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Тобто ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12.07.2007 року). ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29.03.2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.09.2023 року у справі № 202/8301/21 зазначила, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у 150000,00 грн не відповідав засадам розумності та виваженості, а відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн відповідає цим засадам із урахуванням того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його безпідставного збагачення. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що внаслідок ДТП, яка сталася 14.01.2021 року з вини [PERSON] , що встановлено вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 року в справі № 369/3481/21, позивачу спричинені глибокі моральні (душевні) страждання, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також дослідивши всі обставини справи, врахувавши кримінальний характер діянь відповідача, які полягають, зокрема у завданні позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості, характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивача, погіршенням стану здоров`я та загального психоемоційного стану, неможливістю відновлення попереднього стану, незручності та неможливість протягом тривалого часу вести звичний спосіб життя внаслідок отримання тілесних ушкоджень, а також взявши до уваги ступінь вини відповідача 1, та виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 25000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача, і не призведе до його безпідставного збагачення. Суд не приймає доводи [PERSON] про те, що він уже виплатив позивачу 39 600,00 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки як вбачається з розписки від 19.01.2021 року відповідач передав грошові кошти саме на лікування позивача, а не на відшкодування моральної шкоди. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код фінансової установи за ЄДРПОУ - 20782312, адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62) слід стягнути в дохід Держави суму судового збору у розмірі 1464 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн 83 коп., а з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) слід стягнути в дохід Держави суму судового збору у розмірі 3757 (три тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial