Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

10.01.2022 Вінницьким апеляційним судом скасовано вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2021 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до [PERSON] , страхової компанії АТ СГ «ТАС» та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 26.01.2022 до Немирівського районного суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , Страхової компанії АТ СГ «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому позивач просив стягнути з [PERSON] 499\~946 грн. 53 коп. завданої майнової шкоди та 200\~000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.05.2022 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Покоєвича А.О., у якому останній зазначив про те, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди не відповідає обставинам справи та співмірності заподіяної шкоди позивачу. Крім того, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у СГ «ТАС» за полісом 134029944, за яким встановлений ліміт відповідальності Страховика за шкоду нанесену майну третім особам у розмірі 100\~000грн., за шкоду, нанесену життю та здоров`ю 200\~000 грн. Таким чином, відповідальність відповідача за шкоду завдану майну має рахуватися за мінусом 100\~000 грн. страхового відшкодування. Однак, позивач просить стягнути з [PERSON] 336\~085,00 грн. за ремонт авто, проте з позовної заяви, а також додатків не зрозуміло яким чином проводилась експертиза, звідки булі взята початкова вартість автомобіля та як вона оцінювалася. До того ж, автомобіль [PERSON] є фізично знищеним, тому відшкодування вартості авто має відбуватися відповідно до ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте висновки експертних автотоварознавчих досліджень від 15.06.20220, які містять суми вартості авто до і після ДТП, не є допустимими доказами, оскільки експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність відповідно до ст.ст. 70, 102 КПК України. Крім того, позивачем свідомо замовчується той факт, що [PERSON] в добровільному порядку вже відшкодовано 75\~000 грн. У зв`язку з наведеними обставинами, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 09.06.2022 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Станіславської І.В. про збільшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просила стягнути з [PERSON] 111\~132 грн. 15 коп. майнової шкоди, з якої: 10\~531 грн. 15 коп. матеріальний збиток від пошкодження автомобіля, 100\~601 грн. 00 коп. упущеної вигоди та моральну шкоду в сумі 98\~905 грн. 25 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» шкоду, заподіяну майну в сумі 98\~000 грн.00 коп., шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 21\~895 грн. 15 коп. та моральну шкоду в сумі 1094 грн. 75 коп. Обгрунтовуючи позовні вимоги у збільшеному розмірі, представник позивача зазначила, що вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.06.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно вироку суду, [PERSON] , 14.10.2019 р. біля 13:30 год., керуючи автомобілем марки «Daewoo» моделі «Matiz», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на автодорозі М-12 в напрямку м. Одеса на ділянці дороги 422км. + 400 м., розпочав перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, водій автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому крижової кісти зліва, закритих уламкових переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток. Дані ушкодження виникли 14.10.2019р. та по тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я. Відповідно до висновку авто-технічної експертизи в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1 ПДР України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.6 (г) ПДР України: Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух зі швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км./год. на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км./год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км./год. та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 10. 1 та вимог горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Вказаним кримінальним правопорушенням позивачу було спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичне обстеження та витрат на відновлення, ремонт транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander» д.н.з. [NUMBER] , 2004 року виготовлення. Відповідно до висновку експерта №237 від 14.01.2020 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля типу загальний універсал В, марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] , сірого кольору, 2004 року випуску, внаслідок ДТП, станом на момент проведення експертизи, а саме на 14.01.2020 становить 148531,15 грн. Таким чином, майнова шкода завдана [PERSON] власнику транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з його пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.10.2019, становить 148\~531,15 грн. Щодо витрат на лікування, позивачем в загальній сумі було витрачено 21\~895 грн. 15 коп., що підтверджується наданими до позову копіями відповідних товарних чеків, актом наданих послуг, договором прокату медичної техніки від 11.11.2019, виписками з медичних карток щодо призначення лікувальних препаратів. Також, [PERSON] завдано матеріальний збиток (упущена вигода) внаслідок втрати заробітку через непрацездатність, оскільки він перебував на стаціонарному лікуванні в МКЛ ШМД м. Вінниці та в подальшому на амбулаторному лікуванні в період із 14.10.2019 по 10.02.2020 року (всього 120 днів), не міг займатися трудовою діяльністю та отримувати заробіток для забезпечення нормальної життєдіяльності як самого себе, так і своєї сім`ї. Сума втрати середнього заробітку [PERSON] за час лікування (ІV квартал 2019 року та І квартал 2020 року) становить 1000 601,00 грн. та складається з суми середнього значення доходу за ІV квартал 2018, ІV квартал 2019, ІV квартал 2020, І квартал 2020, І квартал 2021 за мінусом отриманого доходу в ІV кварталі 2019 року та в І півріччі 2020 року. Також, даним кримінальним правопорушенням, крім матеріальної шкоди, [PERSON] було завдано і моральну шкоду, наявність якої позивач обґрунтовує: -стражданнями, пережитими ним внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від неправомірних дій [PERSON] ; -пережитим ним стресом під час вчинення обвинуваченим злочину, так як [PERSON] було затиснуто у вказаному вище автомобілі та він усвідомлював те,що своїми діями [PERSON] міг позбавити його життя; стресом пережитим в лікарні, хвилюванням за його малолітню дитину [PERSON] та брата [PERSON] , які перебували разом з позивачем в авто під час ДТП, його хвилюваннями під час загрози викидня у вагітної дружини [PERSON] , яка перебувала на останньому 9-му місяці вагітності, хвилюваннями позивача за свою сім`ю, неможливості рухатись, працювати та надавати кошти на утримання сім`ї, а також переживаннями позивача через виникнення у нього значних проблем з опоно-рухомим апаратом, що в подальшому позбавило його сну та нормального існування; -переживаннями позивача у зв`язку з тим, що після народження його дочки [INFO] [PERSON] , у його дружини [PERSON] внаслідок значних переживань пропала лактація, що в свою черги сказалось на здоров`ї останніх; - переживаннями позивача через неспроможність оплати комунальні платежі, оренду робочого офісу, так як незадовільний стан здоров`я і неможливість виконувати посадові обов`язки, внаслідок отриманих в ДТП травм спричинило простій в його підприємницькій діяльності; -конфліктами позивача в сім`ї через неспроможність забезпечити належним чином її існування у зв`язку з браком коштів та неможливості працювати, внаслідок отриманих травм; -пережитим стресом позивача через постійне відчуття болю в кістках під час руху; -витратами позивача, пов`язаними з лікуванням та реабілітацією, яка ще продовжується після лікування, внаслідок перенесених травм; -пережитого позивачем жаху від усвідомлення ним того, що внаслідок спричинених травм колінних суглобів, він більше ніколи не зможе бігати та робити різкі рухи ногами, а лише спокійні рухи, що в реаліях сьогодення практично є неможливим та позбавляє нормального існування та в подальшому виконання своїх професійних обов`язків (роботи). Враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 100\~000 (сто тисяч), яку вважає достатньою та справедливою компенсацією, розмір якої є співмірним понесеним стражданням. Цивільно-правова відповідальність на автомобіль «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. [NUMBER] , яким керував під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , відповідно до полісу №134029944 застрахована в АТ СГ «ТАС». У зв`язку із наведеним, АТ СГ «ТАС» зобов`язана відшкодувати позивачу завдану йому [PERSON] шкоду здоров`ю, яка полягає у витратах на лікування, у розмірі 21\~895,15 грн., моральну шкоду у розмірі 5% від розміру страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю, що складає 1 094, 75 грн., а також майнову шкоду, завдану [PERSON] внаслідок ДТП власнику легкового автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з [NUMBER] , в сумі 98\~000 грн. (з врахуванням вартості франшизи 2000 грн.) Враховуючи, що завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100\~000 грн., то стягненню з [PERSON] підлягає сума відшкодування у розмірі 98\~905, 25 грн. Крім того, враховуючи, що завдані збитки у вигляді пошкодження легкового автомобіля типу загальний універсал В, марки Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, становлять 148\~531,15 грн., з яких 98\~000 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок страхових виплат, а також, зважаючи на те, що 40\~000 грн. майнової шкоди було відшкодовано [PERSON] в ході судового розгляду кримінального провадження, відповідно з [PERSON] слід стягнути 10\~531,15 грн. Також з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача упущена вигода недоотриманий дохід, який би останній міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його права не були порушені, в сумі 100\~601,00 грн. 11.08.2022 на адресу суду надійшов відзив представника АТ СГ «ТАС», в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог представника позивача, зважаючи на те, що заява про збільшення позовних вимог подана поза межами строку, визначеного ЦПК України, а сама страхова компанія залучена до участі у справі за заявою представника відповідача, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 51 ЦПК України. Крім того, сума витрат на лікування позивача у розмірі 21\~895,15 грн. є безпідставною, оскільки не підтверджена документальними доказами, які не направлялися відповідачу. Ухвалою суду від 02.11.2022 прийнято заяву представника позивача [PERSON] -адвоката Станіславської І.В. про збільшення позовних вимог. Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Станіславська І.В. підтримали позов, просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] , а також представник АТ СГ «ТАС» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, а також витребувані судом матеріали кримінального провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Cудом встановлено, що [PERSON] , 14.10.2019 р. біля 13:30 год., керуючи автомобілем марки «Daewoo» моделі «Matiz», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на автодорозі М-12 в напрямку м. Одеса на ділянці дороги 422км. + 400 м., розпочав перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, водій автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому крижової кісти зліва, закритих уламкових переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток. Дані ушкодження виникли 14.10.2019р. та по тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я. Відповідно до висновку авто-технічної експертизи в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1 ПДР України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.6 (г) ПДР України: Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух зі швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км./год. на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км./год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км./год. та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 10. 1 та вимог горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29.06.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.01.2022 вирок Немирівського районного суду скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін (а.с. 11-27). Відповідно до положень ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував транспортним засобом «Daewoo», моделі «Matiz» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у Страховій компанії АТ СГ «ТАС» (поліс 134029944). Ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 100\~000,00 грн., за шкоду нанесену життю і здоров`ю - 200\~000, 00 грн. на одну особу, франшиза 2000,00 грн. (а.с.71 к/п т. 1). 16.10.2019 [PERSON] звернувся до АТ СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.10.2019 неподалік с. Кудлаї Немирівського району Вінницької област (а.с.69 к/п т.1). Відповідно до ч. 1\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ч. 1\~ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1\~ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом № 1961-IV ( Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»). Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень статей 9, 22, 23, 24 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого), майну третьої особи. Згідно \~ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 30.1\~ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 30.2\~ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи, від 01.04.2021 №8311/20-21, ринкова вартість технічно справного автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату ДТП (14.10.2019 року) складає 134\~559,86 грн.; ринкова вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату проведення експертизи, складає 544\~652,99 грн. (а.с. 132-138 к/п т.1). Таким чином, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» є значно вищою вартості даного автомобіля до ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, а автомобіль є фізично знищеним, у зв`язку із чим його власнику підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експерта №№8311/20-21 від 01.04.2021 утилізаційну вартість КТЗ автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату проведення експертизи визначити не представилось можливим через відсутність вартісних даних аналогічного пошкодженого т/з на вторинному України та результатів діагностування авто на спеціалізованому СТО. Пунктом 7.18 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092\~визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Поряд із цим, пунктом 7.19 вказаної Методики встановлено, що у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] зазначили про те, що на час розгляду справи судом автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] проданий, на підтвердження чого надали суду акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №327/22/1/011894 від 27.09.2022, відповідно до якого вартість автомобіля склала 49\~000,00 грн. Враховуючи те, що на момент розгляду справи судом автомобіль «Mitsubishi Outlander фактично продано, що підтверджено позивачем відповідним документом, суд вважає за можливе при обрахуванні страхової виплати взяти ціну продажу даного авто як кінцеву вартість зазначеного автомобіля з отриманими пошкодженнями. Таким чином, страхове відшкодування шкоди завданої майну [PERSON] розраховується судом наступним чином: 134\~559,86 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 49\~000,00 грн. (фактична ціна продажу автомобіля після ДТП) 2000,00 грн. (франшиза)=83\~559,86 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що сума страхової виплати є достатньою для повного відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілому [PERSON] , суд не вбачає підстав для стягнення коштів для її відшкодування з [PERSON] , у зв`язку із чим, доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що в матеріалах кримінального провадження наявні висновки експерта №236 від 26.12.2019, №237 від 14.01.2020 за результатами проведених авто товарознавчих експертиз, які судом не взято до уваги, зважаючи на те, що вказані експертизи було проведено під час досудового розслідування, а їх результати не містять всіх даних, необхідних для вирішення цивільного спору (а.с. 195-204, 228-237 к/п т.1). Також вважає недопустимими доказами висновки експертних досліджень від 15.06.2020р. № 60-R|/75/9 та №63-R|/72/6, враховуючи те, що експерт, який надав дані висновки не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку (а.с.106-111, 118-123 к/п т.1). При цьому, суд враховує, що висновки зазначених експертиз ставилися під сумнів учасниками справи, у зв`язку із чим, за клопотанням представника відповідача [PERSON] у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, висновок якої від 01.04.2021 №8311/20-21 визнано судом належним та допустимим доказом у справі. Таким чином, сума страхової виплати, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] АТ СГ\~«ТАС» в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну, складає 83\~559,86 грн. Щодо відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача, суд вважає зазначити наступне. Згідно п 24.1. ст. 24 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 14.10.2019 по 17.10.2019 у Вінницькій міській лікарні швидкої медичної допомоги, після чого знаходився на амбулаторному лікуванні по 10.02.2020 з приводу закритого перелому крижової кісти зліва, закритих уламкових переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток. (а.с.32 к/п т.1, 52-82). На підтвердження своїх вимог щодо відшкодування шкоди завданої здоров`ю, позивачем надано виписки з медичних карток щодо призначення лікувальних препаратів, копії товарних та фіскальних чеків на суму на 9 365,86 грн., акт наданих послуг, відповідно до якого позивачем отримано спортивно-оздоровчі послуги на суму 11\~250,00 грн., а також договір прокату медичної техніки від 11.11.2019, згідно якого позивач брав на прокат милиці, вартість прокату яких склала 400,00 грн. (всього на суму 21015, 86 грн.). Враховуючи, що зазначені витрати на лікування та реабілітацію позивача нерозривно пов`язані з отриманням ним шкоди, завданої внаслідок ДТП, що підтверджується відповідними лікарськими призначеннями (а.с.52-84), суд вважає,що вони підлягають стягненню з АТ СГ «ТАС». Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Так, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20). При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Крім того, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] 13.12.2010 зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с. 85). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , внаслідок отриманих від ДТП травм, останній перебував на стаціонарному лікуванні з 14.10.2019 по 17.10.2019 у Вінницькій міській лікарні швидкої медичної допомоги, після чого знаходився на амбулаторному лікуванні по 10.02.2020 включно, у зв`язку із чим не міг здійснювати підприємницьку діяльність (а.с. 52-82). Згідно ч. 1 ст. 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Частиною 2 ст. 1198 ЦК України визначено, що розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу. У відповідності до ч. 3 ст. 1198 ЦК України розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] , його дохід за 2018 рік склав 418\~401,82 грн. (а.с.92). Таким чином, розмір доходу втраченого [PERSON] внаслідок неможливості здійснення підприємницької діяльності розраховується судом наступним чином: 418\~401,82 : 12 =34\~866,81 грн. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню 34\~866, 81 грн. у рахунок відшкодування доходу, який не був отриманий [PERSON] внаслідок отриманих від ДТП травм, проходження у зв`язку із цим лікування та реабілітації. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок вчинення ДТП, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав чималих фізичних страждань, при цьому відчував хвилювання за дружину, яка на момент ДТП перебувала у стані вагітності, малолітню дитину та брата, які знаходились в машині під час ДТП, тривалий час знаходився на лікуванні, у зв`язку із чим не міг працювати та утримувати свою дружину та двох малолітніх дітей, сплачувати комунальні послуги та здійснювати інші платежі, пов`язані із забезпеченням нормальної життєдіяльності позивача та його родини, що призвело до певних негативних змін у звичайному житті позивача та супроводжувалося душевними хвилюваннями, пригніченістю та депресивним станом, тому, з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 35\~000 грн. У судовому засіданні встановлено, що під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України, останнім сплачено позивачу 35\~000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що [PERSON] особисто підтвердив в судовому засіданні. Таким чином, з огляду на те, що моральна шкода позивачу фактично відшкодована, суд не вбачає підстав для її стягнення з [PERSON] . Разом з цим, відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених\~підпунктами "г"\~і\~"ґ"\~пункту 41.1 та\~підпунктом "в"\~пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи, що шкода, завдана здоров`ю позивача складає 21\~015 грн. 86 коп., то з АТ СГ\~«ТАС» слід стягнути моральну шкоду заподіяну [PERSON] у розмірі 1050 грн. 76 коп. Представник АТ СГ «ТАС» не погоджувався з необхідністю сплати страхової виплати, завданої здоров`ю [PERSON] , мотивуючи тим, що документи, які підтверджують розмір такої шкоди АТ СГ «ТАС» не направлялись, тому не можуть бути взяті судом до уваги. Разом з тим, перевіривши доводи представника відповідача в цій частині, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї отримана АТ СГ «ТАС» 18.02.2022. Крім того, представник АТ СГ «ТАС» посилався на те, що заява про збільшення позовних вимог подана представником позивача з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, тому не може бути взята судом до уваги. Доводи представника відповідача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з матеріалів справи, після скасування вироку суду відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного спору, апеляційним судом призначено новий розгляд в суді 1-ї інстанції в порядку цивільного судочинства. Після отримання справи Немирівським районним судом Вінницької області, ухвалою суду від 31.01.2022 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Страхової компанії АТ СГ«ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, відкрито загальне позовне провадження. 09.06.2022 до Немирівського районного суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, питання про прийняття якої до розгляду вирішено судом 02.11.2022. Цією ж ухвалою закрито підготовадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Таким чином, враховуючи, що справа розглядалася судом в порядку загального позовного провадження, подання заяви про збільшення позовних вимог до закічення підготовчого засідання у справі, яка була прийнята судом на цій стадії судового розгляду, не суперпечить вимогам п. 2 ч. 2 ст. 49 КК України. Крім того, представник АТ СГ «ТАС» зазначив про те, що АТ СГ ТАС» залучена судом в якості співвідповідача за клопотанням представника відповідача [PERSON] , що суперечить вимогам ст. 53 ЦПК України, тому стягнення з страхової компанії сум матеріальної та моральної шкоди буде порушенням норм процессуального права. З такими доводами представника відповідача суд не погодожується, враховуючи наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 02.11.2020 за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] судом залучено АТ СГ«ТАС» в якості співвідповідача. Зазначена ухвала окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягала, проте могла бути оскаржена разом з ухваленим у справі вироком. З поданих учасниками справи апеляційних скарг та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2022 вбачається, що питання неправомірності винесення судом 02.11.2020 ухвали про залучення АТ СГ«ТАС» в якості співвідповідача ними не порушувалося, а рішення апеляційним судом з цього приводу не приймалося. Таким чином, враховуючи, що дана ухвала є чинною, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з АТ СГ «ТАС» сум страхових виплат у відшкодування завданої потерпілому матеріальної та моральної шкоди та шкоди, завданої його здоров`ю. За наведених та встановлених вище судом обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь [PERSON] : з [PERSON] - 34 86,81 грн. упущеної вигоди; з АТ СГ «ТАС» - 83 559,86 грн. шкоди, заподіяної майну, 21 015,76 грн. шкоди, заподіяної здоров`ю, 1 050,76 грн. моральної шкоди. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Представник позивача адвокат Станіславська І.В. просила стягнути пропорційно з відповідачів судові витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Представник відповідача АТ СГ «ТАС» (приватне) заперечив з щодо стягнення всієї суми витрат на правничу допомогу, вважаючи її безпідставною і необґрунтованою та просив розмір її зменшити. Зваживши доводи представників сторін щодо питання стягнення судових витрат, перевіривши надані ними докази на підтвердження зазначених вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору та понесеними витратами на оплату правничої допомоги. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що судом встановлено, що [PERSON] понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Бєрєснєвим І.Р., що підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН000414; договором (правочин) №07-06/20 про надання правової допомоги та доручення від 24.06.2020, укладений між [PERSON] та адвокатом Бєрєснєвим І.Р.; додатковою угодою №1 до Договору №07/06/20 від 24.06.2020 про надання правової допомоги та доручення від 24.06.2020; квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 26.06.2020 на суму 10\~000 грн.; акт виконаних робіт (надання послуг) за Договором про надання професійної правничої допомоги №07-06/20 від 24.06.2020 року по запиту [PERSON] від 01.12.2022, а також [PERSON] понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Станіславською І.В., що підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000426; договіром №217/21-к про надання правничої допомоги від 06.10.2021, укладении між [PERSON] та адвокатом Станіславською І.В.; додатком №1 до договору №217/21-к про надання професійної правничої допомоги від 06.10.2021; детальним описом робіт (наданих послуг) зо Договором про надання професійної правничої допомоги №217/21-к від 06.10.2021; квитанцією до прибуткового касового ордера №217/21-к від 06.10.2021 на суму 20\~000 грн., що на думку суду, є обґрунтованою підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, при цьому, зважаючи на обсяг виконаних робіт адвокатами і кількість витраченого часу на її виконання, відсутні підстави вважати, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним. Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд вважає, що такі судові витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана робота знайшла своє відображення у матеріалах справи, а тому, враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представниками позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та АТ СГ "ТАС" на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial