Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просять визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі по 1/4 частці кожному, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2008 року реєстраційний номер № [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації відділу приватизації житлового фонду квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на [PERSON] ), [PERSON] . Вказана квартира отримана ними шляхом приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2023 року закрито підготовче провадження. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Кріуліна К.В., про слухання справи за його та позивача відсутності із зазначенням щодо підтримання доводів позовної заяви в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. До суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Чубенка С.С., про слухання справи за його відсутності із зазначенням, що не заперечує проти задоволення позову. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності із зазначенням, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності її та [PERSON] із зазначенням, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від третьої особи - представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Келчевської І.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2008 року реєстраційний номер № [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації відділу приватизації житлового фонду квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на « [PERSON] »), [PERSON] . Квартира зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності за №П-3-36768 від 10.10.2008 року. Зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири 44 кв. м. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved