Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Горбачова Г.М., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 39 років в м. Маріуполі Донецької області, причина смерті: множинні переломи кісток скелету, які утворилися в результаті бойових дій. Заяву обґрунтовує тим, що 04.04.2022 року об 08 год. 30 хв. за адресою [ADDRESS] помер колишній чоловік заявниці [PERSON] та батько їх спільної дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , причиною смерті стали множинні переломи кісток скелету, які утворилися в результаті бойових дій. Про смерть свого колишнього чоловіка та батька їх спільної дитини заявниця дізналась наприкінці квітня 2022 року від рідного брата колишнього покійного чоловіка. Встановлення факту смерті заявниці необхідно для оформлення спадкових прав малолітньої [PERSON] , [INFO] . Пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання Заявниця [PERSON] її представник адвокат Горбачова Г.М. в судове засідання не з`явилися; адвокат Горбачова Г.М через підсистему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у відсутності сторони заявника. Представник заінтересованої особи\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2023 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2022 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати невідкладно. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 11.09.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у заявниці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Орджоніківського районного суду м. Маріуполя Донецької області /справа №265/7804/20, провадження №2/265/427/21/ від 18.02.2021 року, яке набуло законної сили 22.03.2021 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.09.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище без змін [PERSON] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1822, виданого 01.06.2022 року органами окупаційної влади ДНР, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у [ADDRESS] внаслідок бойових дій, причина смерті: множинні переломи кісток скелету. Фотосвітлиною підтверджується наявність місця поховання [PERSON] , померлого [INFO] . 14.11.2023 року заявниці [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану в м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено в проведенні реєстрації факту смерті [PERSON] , яки \~ \~ \~ \~ помер [INFO] , що підтверджується відмовою у проведенні держаної реєстрації смерті №1566/3113-25 від 14.11.2023 року. Оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається як сухопутна територія\~тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції; виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia», «IlascuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Таким чином, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для задоволення заяви [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 39 років в [ADDRESS] , причина смерті: множинні переломи кісток скелету, які сталися в результаті бойових дій. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved