Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

25 липня 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.08.2019 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідно до якої було відкрито картковий рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 75 000 тисяч гривень. Відповідач вчасно не виконував свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.05.2023 року становить 86 419 грн. 14 коп., а саме - 67 910 грн. 90 коп. заборгованість за кредитом, 18 508 грн. 24 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг. Викладені у позові обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідкою про видані картки, копією заяви позичальника, витягом з «тарифів», витягом з «умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання, копією наказу банку щодо затвердження «умов та правил надання банківських послуг», у редакції, що діяла на момент підписання договору. Копією документу, що посвідчує особу відповідача. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 684 грн., 00 коп. 26.07.2023 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 07.09.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження та призначення справи до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, подав відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням чого просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та представниця відповідача в судове засідання не з`явилися, представниця відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Також до суду подано відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 12.08.2019 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідно до якої було відкрито картковий рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 75 000 тисяч гривень. Відповідач вчасно не виконував свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.05.2023 року становить 86 419 грн. 14 коп., яка складається з наступного: 67 910 грн. 90 коп. заборгованість за кредитом, 18 508 грн. 24 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 2 684 грн., 00 коп. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі враховуючи викладені ним обставини в відзиві на позовну заяву. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Копія Анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами. В зазначеній Анкеті-заяві відсутні будь-які умови які є істотними для кредитного зобов`язання, насамперед, в Анкеті-заяві відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення відповідачем цих коштів. Умови та Правила надання банківських послуг не можуть підтверджувати факт існування боргу, так як в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони ним не підписані, що свідчить про те, що вони на нього не розповсюджуються. В постанові Верховного Суду України №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, у справі №6-2320цс17 від 22 березня 2017 року, посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т.д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник при отриманні банківської карти. Зважаючи на вказану правову позицію та обставини справи, суд не може прийняти посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на існування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку (які не підписані позичальником), їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Інших доказів з цього приводу до суду позивачем надано не було. Таким чином, в ході розгляду справи, АТ КБ ПриватБанк» не було доведено обґрунтованості його доводів з приводу умов та порядку здійснення нарахувань (відсотків, пені, штрафу) за вказаним кредитом, а наведений позивачем розрахунок заборгованості суд вважає таким, що не ґрунтується на законі та фактичних обставинах спору. Наявними у справі належними і допустимими доказами не підтверджено достатній обсяг фактів та обставин, які б надали можливість суду самостійно розрахувати розмір заборгованості у спірних правовідносинах, а позивач усунувся від виконання своїх процесуальних зобов`язань щодо явки до суду, подання переконливих доказів та доведення перед судом обґрунтованості позову. Слід також звернути увагу на заперечення відповідача щодо позовних вимог. Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на той факт, що начебто підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає Договір про надання банківських послуг. Разом з тим, із Витягом із Протоколу № 27 засідання Правління від 24.6.2019 (блок 17) про затвердженням Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. «Умови та Правила надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк» також не були і додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви. Надані позивачем Витяги із «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» не містять інформації щодо того, на яку дату вони складені та/або діяли, тобто позивачем додано до позовної заяви Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у тій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову без будь-яких даних щодо терміну дії Тарифів та Умов. Окрім того, з доданих документів не вбачається, яка сума могла бути виданою позичальнику. Відсутня інформація в Анкеті-заяві про наявний кредитний ліміт та/або суму, перераховану відповідачеві в якості кредитного платежу. В фото Анкети - заяви чітко зазначено, що "ця інформація зберігає чинність та є актуальною ДО 27.08.2019". Жодних додаткових документів про тарифи відповідач не підписував. Виписка, що додана представником позивача до позовної заяви, відображає транзакції з 12.08.2019 і у полі «встановлення кредитного ліміту» значиться 3500 гривень! Статтею 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (більше 3-х років), застосування положень статті 634 Цивільного кодексу України неможливе. Також слід зазначити, що Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити яка саме редакція «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» діяла на момент підписання заяви є неможливим. Надані позивачем Витяги із «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», зважаючи на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише факт проставлення особистого підпису позичальника - може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Щодо безпідставного нарахування процентів, штрафів та пені, слід зазначити наступне. Розрахунки заборгованості, як документи, що мають аналітично-узагальнюючий характер, за «Договором № б/н від 12.08.2019 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] » є недостатніми для доведення вимог позову про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, оскільки, як зазначено вище, не доведено обставини узгодження сторонами конкретних тарифів щодо спірних платежів, а це унеможливлює перевірку судом правильності застосування процентних ставок, пені, штрафу та нарахування позивачем відповідних сум, що є предметом спору. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, незрозуміло, починаючи від якої дати позивач вважає заборгованість прострочено. Розрахунок подано від 12.08.2019, що може свідчити про порушення строків позовної давності для звернення до суду, який складає 3 роки. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач просить задовольнити вимогу про стягнення з відповідача всіх складових повної вартості кредиту, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, розміщених на веб-реесурсі: https://privatbank.ua/terms/ При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач зрозумів, ознайомився і погодився із ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Відсутні також підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем картки взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не є, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Позивач знаходився і знаходиться у більш сприятливих умовах, з огляду на технічну можливість зміни інформації, розміщеної на сайті, з огляду на застосування дрібного шрифту у документах тощо. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий розрахунок не містить жодних реквізитів на підтвердження того, що складений Банком (відсутній штамп, печатка тощо). За таких обставин, вимога про стягнення та нарахування процентів, штрафів та пені є безпідставними. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Застосування конструкції договору приєднання його умови розроблено АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час розгляду справи, від повного, всебічного та об`єктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжувала правові наслідки у виді виникнення зобов`язань сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обов`язку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed