Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

у листопаді\~2021\~року [PERSON] \~звернувся до\~Вовчанського \~районного суду\~Харківської області\~з вказаною\~позовною заявою,\~в якій\~просить визнати\~за ним\~право власності\~на \~частину квартири\~ [ADDRESS] ,\~вказуючи на\~те,\~що 09.06.2012\~року він\~зареєстрував шлюб\~з [PERSON] .\~В період\~зареєстрованого шлюбу\~та за\~рахунок спільних\~коштів на\~підставі договору\~купівлі-продажу,\~посвідченого нотаріально,\~вони придбали\~квартиру за\~вище зазначеною\~адресою,\~при цьому\~договір купівлі-продажу\~квартири в\~інтересах їх\~сім`ї було\~укладено відповідачем\~ [PERSON] \~і право\~власності на\~дану квартиру\~зареєстровано за\~останньою.\~Після розірвання\~шлюбу,\~позивач \~не може\~дійти згоди\~з відповідачем\~щодо розподілу\~спільного майна,\~зокрема зазначеної\~квартири. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. 09.02.2022р. відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на те, що під час шлюбу з позивачем, а саме 20.07.2012 нею була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованою в реєстрі за №795. Після розлучення з позивачем, проживання в зазначеній квартирі стало неможливим через неодноразові погрози зі сторони позивача та його рідних. Як пояснює у відзиві відповідач, на час придбання квартири вони з відповідачем не мали змоги придбати житло, маючи невеликі заробітні плати, в дійсності, зазначену вище квартиру придбав вітчим відповідачки [PERSON] , який позичив кошти на її придбання, особисто знайшов спірну квартиру та домовився з нотаріусом про час здійснення купівлі-продажу вказаної квартири. Оформлюючи квартиру всі розуміли, що вказані кошти сплатив її вітчим, та те, що саме вона набуває права власності на спірну квартиру та однією з умов [PERSON] стало оформлення саме на відповідачку договору купівлі-продажу вказаного житла. Також [PERSON] зазначає, що саме вона сплачувала комунальні послуги, а позивач жодного разу не приймав участі по сплаті комунальних платежів (а.с.46-50). Ухвалою від 01.12.2021 Вовчанський районний суд Харківської області відкрив загальне позовне провадження у справі (а.с.22). Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, у зв`язку з чим зазначена справа була направлена з Вовчанського районного суду Харківської області до Машівського районного суду Полтавської області за територіальною підсудністю (а.с.69). Ухвалою від 01.12.2022 Машівський районний суд Полтавської області прийняв справу до провадження (а.с.70). 19.04.2023 своєю ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті (а.с.109). У судове засідання сторони з`явилися, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, (а.с.148), відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду, оскільки поштове відділення за її місцем проживання тимчасово не працює, та шляхом смс повідомлення (а.с.139-142)), причини неявки не повідомила. Суд, враховуючи позицію сторін, а також дослідивши надані письмові докази у справі, встановив такі обставини у справі. Судом установлено, що 09.06.2012 між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб, після укладення шлюбу відповідач взяла прізвище « [PERSON] » (а.с.10). 11.03.2019 рішенням Вовчанського районного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). З копії паспорту, наданого відповідачкою (а.с.57), її прізвище на даний час « [PERSON] ». 17.11.2021 позивач направив відповідачу пропозицію укласти договір про поділ в натурі квартири як об`єкта права спільної часткової власності з його обов`язковим нотаріальним посвідченням (а.с.12, 14). Як убачається з договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 20.07.2012 та витягу з Державного реєстру правочинів, відповідач придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.6-7, 8), 04.09.2012 право власності на дану квартиру за [PERSON] зареєстровано в КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» за №36490004 (а.с.9). \~ \~ \~ \~За п.п.1,4 вказаного договору купівлі-продажу квартири продавець передав у власність, а покупець ( [PERSON] ) прийняла у власність і зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за квартиру [ADDRESS] , продаж вчинено за домовленістю сторін за суму 76\~950,00 грн, які продавець одержав від покупця при підписанні договору. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63СК\~України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68СК\~України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до статті 69СК\~України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2018 року №372/504/17, діє абсолютна презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.02.2019 року №464/7011/16-ц, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Розглядаючи доводи відповідачки про придбання спірної квартири за кошти, надані їй вітчимом, тобто її особисті кошти, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60СК\~України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80ЦПК\~України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої-третьої статті 89ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно з п. 8 договору купівлі-продажу квартири, придбання вище вказаної вкартири за цим договором вчиняється зі згоди чоловіка покупця [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Кротовою І.К. 20.07.2012 року за реєстровим №794. Цей договір підписаний відповідачкою та п.10 цього договору передбачає, що правочин відповідає дійсним намірам сторін, жодна з умов правочину заперечень не викликає, сторони однаково розуміють значення, умови та його правові наслідки. Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 65СК\~України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні. В той же час, при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу відповідачка не повідомляла нотаріусу, що купує квартиру як особисту приватну власність, не просила визначити статус спірної квартири у договорі як її приватного майна, договір не містить жодних застережень. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів одержання відповідачем від вітчима [PERSON] грошових коштів за квартиру. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що спірну квартиру було придбано сторонами у справі, які на час її придбання, перебували у зареєстрованому шлюбі, а матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали відповідачу особисто, а тому вимоги позивача про визнання за ним права власності на частину спірну квартиру є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідачки на користь позивача потрібно стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved