Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.08.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, в якій позивачка просить суд визнати з нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 3/5 частки домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову, позивачка стверджує, що вона є дружиною [PERSON] . Позивачка вказує, що за час життя, її чоловік набув у власність 3/5 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2005 року. В подальшому внаслідок реконструкції належного майна та наявного спору з [PERSON] щодо користування земельною ділянкою, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.04.2010 року по справі №2-2096/2010 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої зокрема земельна ділянка розташована під гаражем літ. «З» переходить у користування [PERSON] . Надалі, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року за №1512/2-272/11, за [PERSON] визнано право власності на 3/5 частки домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці, площею 307,00 кв.м., а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складають з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площе. 18,6 кв.м., 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м., 1-5 кухня площею 10,6 кв.м., 1-6 житлова площею 11,3 кв.м., І коридор площею 9,2 кв.м.; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м., літ. «К» вбиральня, літ. «И» кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, №1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення, за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/5 частки домоволодіння, загальною площею 66,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що [INFO] її чоловік [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилась спадщина до належного останньому за час життя майно, у тому числі на вказану частку нерухомого майна. Внаслідок чого, вона [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін з дня смерті, вона звернулась до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадщину в порядку спадкування за законом. Також, позивач зазначає, що спадкоємцями до майна померлого крім неї, є також діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу склали заяви про відмову від спадщини на її [PERSON] користь. У зв`язку з чим, позивачка стверджує, що вона є єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, Державним нотаріусом Арабаджи К.Г. 13.04.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/5 частки домоволодіння під [ADDRESS] , з підстав наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах розбіжностей у загальній і житловій площах домоволодіння, яке становить спадкове майно. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Разом з\~позовом,\~позивачем надано\~до суду\~клопотання про\~витребування доказів,\~за наслідком\~розгляду якого,\~Київським районним\~судом міста\~Одеси 04.10.2023\~року постановлено\~ухвалу про\~задоволення клопотання\~та витребування\~з Приморської\~державної нотаріальної\~контори у\~місті Одесі\~належним чином\~завірені копії\~матеріалів спадкової\~справи №230Б/2022,\~заведеної до\~майна [PERSON] ,\~померлого [INFO] . Тієї ж дати, 04.10.2023 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 30.10.2023 року до суду надійшли з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі витребувані судом документи, на викання ухвали суду від 04.10.2023 року. У судове засідання призначене на 14.11.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 14.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності, а 19.09.2023 року до суду надійшли заяви від відповідачів: [PERSON] та [PERSON] про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Приймаючи викладене, подання сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 14.11.2023 року за відсутності учасників справи на підставі документів наявних в матеріалах справи. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] про визнання права власності підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної ради народних депутатів міста Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №613. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Як вбачається, 25.02.2005 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу від 25.02.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., зареєстрований в реєстрі за №635, за умовами якого [PERSON] придбав 3/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] , та складаються в цілому з одного житлового будинку з черепашнику під літ. «А», житловою площею 28,2 кв.м. та надвірних споруд: «Б, Д» - сараї, «Г» - вбиральня, «Е» - душова, «З» - гараж, №1-2 огорожі, І-ІІ мостіння, розташовані на земельній ділянці 616 кв.м. У володіння покупця за цим договором переходять: 1-3 жила з житлового будинку під літ. «А» житловою площею 18,6 кв.м., І коридор; ІІ веранда, ІІІ- кухня, сараї літ «Б, Д», душова літ. «Е», що складають 3/5 частин житлового будинку. Отже, згідно цього договору у володіння [PERSON] перейшли: 1-3 жила з житлового будинку літ. «А», житловою площею 18,6 кв.м, І коридор, ІІ веранда, ІІІ кухня, сараї літ. «Б», «Д», душова літ. «Е», що складають 3/5 частин житлового будинку. Будинок знаходиться на земельній ділянці, яка відводилася для індивідуального житлового будівництва згідно Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1318 від 15.11.1955 року, та № 17 від 05.01.1990 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2010 року у справі № 2-2096/2010 було затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та його сусідом - власником 2/5 частин будинку [PERSON] . Згідно умов цієї мирової угоди в користуванні позивача залишилася земельна ділянка площею 307 кв.м, а також додатково перейшла ділянка під гаражем літ. «З». Згідно п. 10 мирової угоди [PERSON] надав позивачу згоду на будівництво та введення в експлуатацію жилих та нежилих приміщень на приналежній йому земельній ділянці. В подальшому [PERSON] , за власні кошти, для поліпшення умов проживання своєї родини, було здійснено реконструкцію належної йому частини житлового будинку з будуванням надвірних споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме добудовано: літ. «а2» прибудова, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, позов [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 3/5 (три п`ятих) домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці площею 307,0 кв.м. а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складаються з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площею 18,6 кв.м, 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м, 1-5 кухня площею 10,6 кв.м, 1-6 житлова площею 11,3 кв.м, І коридор площею 9,2 кв.м; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, № 1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: [ADDRESS] . Зазначено, що рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на 3/5 (три п`ятих) домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Вказані обставини встановлені вказаним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, яке набрало законної сили 23.03.2011 року. За наслідком чого, вказані обставини у відповідності до положень ч.4,5 ст.82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають. На підставі вказаного рішення суду, 23.12.2011 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що складено номер 21962 в книзі:213-63, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності №32643478 від 23.12.2011 року. Також вказаний запис про право власності [PERSON] на зазначене майно перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як запис Реєстру прав власності на нерухоме майно, з зазначенням площі домоволодіння, загальною 66,2 кв.м., житловою 28,2 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою №342456327 від 11.08.2023 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] , у віці 87 років, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті особи відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті такої особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. У відповідності\~до ст.\~1261\~ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Приймаючи викладені положення законодавства та встановлені обставини, вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належне за час життя останньому майно, у тому числі на 3/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належне на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11. Як вбачається, позивачка [PERSON] будучи дружиною, та відповідачі: [PERSON] та [PERSON] будучи дітьми [PERSON] , померлого [INFO] , належить до кола спадкоємців першої черги до майна останнього. Також судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , заведена державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. 09.06.2022 року за №230Б/2022, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 09.06.2023 року. Під час розгляду справи судом були витребувані належним чином завірені копії матеріалів вказаної спадкової справи, з якої вбачається, що 09.06.2023 року до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. також звернулись інші спадкоємці до майна [PERSON] , померлого [INFO] , а саме: [PERSON] та [PERSON] з заявами про відмову від належної кожної їм частки у спадковому майні на користь спадкодавця [PERSON] . В матеріалах спадкової справи №230Б/2022 відсутня інформація про інших спадкоємців до майна [PERSON] , померлого [INFO] , а також відсутня інформація про зареєстровані заповіти чи спадкові договори, складені [PERSON] . Отже, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги до майна [PERSON] , померлого [INFO] , яка звернулась у встановлені законом строки для прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка. Однак, 13.04.2023 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Арабаджи К.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №274/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/5 частки домоволодіння під [ADDRESS] , з підстав наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах розбіжностей у загальній і житловій площах домоволодіння, яке становить спадкове майно. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові\~\~ належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до абз.3 п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11, набрало законної сили та підлягає до обов`язкового виконання, не є оскарженим, а відтак відсутні підстави ставити встановлені судом висновки під сумнів, суд вважає останнє належним доказом підтверджуючи факт набуття за життя [PERSON] у власність на 3/5 (три п`ятих) часток домоволодіння, що розташовані на земельній ділянці площею 307,0 кв.м. а також на земельній ділянці під гаражем літ. «М», які складаються з житлового будинку літ. «А»: 1-3 житлова площею 18,6 кв.м, 1-4 санвузол площею 3,5 кв.м, 1-5 кухня площею 10,6 кв.м, 1-6 житлова площею 11,3 кв.м, І коридор площею 9,2 кв.м; ІІІ підсобне площею 7,7 кв.м, літ. «К» вбиральня, літ. «И» літня кухня, літ. «Л» літній душ, літ. «М» гараж, № 1, 3-5 огорожа, І мостіння, за адресою: [ADDRESS] . За наслідком чого, оскільки позивачка [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем першої черги до майна [PERSON] , померлого [INFO] , здійснивши дії з прийняття спадщини за законом, а також враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, суд вважає встановленим порушене право позивача, що полягає у позбавлені права на оформлення спадкових прав на спадщину та набуття права власності на спадкове майно. При вище встановлених обставинах в цілому, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, наявність факту та належних доказів набуття спадкодавцем за час життя у власність частки нерухомого майна, що становить спадкове майно, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на нерухоме майно 3/5 (три п`ятих) часток домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належали [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2011 року по справі №1512/2-272/11. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved