Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту КП «Київтеплоенерго») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 11 579,41 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 628,60 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 634,61 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 591,27 грн., а також витрати пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що відповідач проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Позивач вказує, що відповідач користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. 10.08.2021 постановлено ухвалу суду та залишено позовну заяву без руху, оскільки не відповідає вимогам п. 5 с.3 ст. 175 ЦПК України. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2021 відкрито провадження по справі, постановлено змінювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заочним рішенням Десняського районного суду м.Києва від 24.05.2022 стягнуто з [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 579,41 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 628,60 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 634,6182 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 591,27 грн. та судовий збір в розмірі 2 270 грн. В частині інших вимог позову відмовити. 20.06.2023 від представника відповідача - адвоката Рашкової В.В. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.08.2023 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року по справі № 754/12098/21 за позовом КП "Київтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, при цьому до суду направила заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без участі відповідача та його представника, та відмовити в задоволенні позову. Крім того, вказала, що під час прийняття рішення звернути особливу увагу, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та за послуги централізованого постачання гарячої води - заборгованість відповідача за ці послуги станом на 01.10.2023 відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та за послуги централізованого постачання гарячої води - просить врахувати заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Окрім того, відповідач набула право власності на 5/12 на квартиру 22.11.2016 та станом на 25.05.2017 за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором. Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 208,01 грн., за адресою: [ADDRESS] . За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] набула право власності на 5/12 на квартиру 22.11.2016 року, що підтверджується договором купівлі-продажу. У відповідності інформації з Деснянської районної в місті Києві адміністрації від 25.05.2017 станом на 25.05.2017 рік за адресою: [ADDRESS] , ніхто не був зареєстрований. Відповідно до заяв від 11.05.2017 та 07.12.2017 відповідач [PERSON] зверталась до ПАТ «Київенерго» про перерахунок заборгованості, проте в той час відбувалась реорганізація і відповіді відповідач не отримала. У відповідності до довідки про заборгованість за житлово-комунальні послуги від 11.10.2023, наданої представником позивача, станом на 01.10.2023 заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та за послуги централізованого постачання гарячої води у відповідача відсутня. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами такого Закону між Позивачем та Відповідачем не укладався, а тому на теперішній час діє договір укладений до 01.05.2019. КП«КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , котра під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання. А також зазначає, про те, що від відповідач не надходило у встановленому законом порядку відмови від надання послуг. Крім того, позивач на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 208,01 грн. Однак, згідно договору цесії від 11.10.2018 встановлено загальну суму заборгованості яка за ним передається, однак встановити яку саме суму заборгувала відповідач неможливо з цього договору. При цьому, у відповідності з довідки Деснянської районної в місті Києві адміністрації станом на 27.06.2015 за вищезазначеною адресою були зареєстровані: [PERSON] [INFO] , який був зареєстрований з 19.07.2001 по 30.07.2015, знятий з реєстраційного обліку по смерті; [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований з 26.10.2004 по 20.10.2016. Станом на 25.05.2017 рік за вищезазначеною адресою ніхто не зареєстрований. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції негативного доказу для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України , № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, а саме матеріали справи не містять доказів наявності боргу зі сторони відповідача в заявленому розмірі, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed