Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

05.09.2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, згідно вимог якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , (зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (р/р [NUMBER] , МФО 322669, код ЄДРПОУ 42098368 у Головному управлінні міста Києва та Київській області АТ "Ощадбанк", отримувач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, призначення платежу: погашення переплати пенсії) безпідставно отримані кошти (пенсію) в сумі 287 361,68 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч триста шістдесят одна грн. 68 коп.) та стягнути судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває громадянин [PERSON] , який отримує довічне грошове утримання судді у відставці На підставі аналізу проведених перерахунків, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.01.2018 по 31.05.2018 у розмірі 287 361,68 грн. З метою досудового врегулювання спору, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було направлено громадянину [PERSON] листи від 12.06.2018 № 18213/03, від 03.06.2021 № 2600-0504-8/91296, від 09.05.2023 № 2600-0504-8/90859 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 287 361,68 грн., проте зазначений лист відповідачем проігноровано та безпідставно отримані кошти в сумі 287 361,68 грн. повернуті не були, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 29.09.2023 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. відкрито провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, 03.11.2023 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про судове засідання належним чином, заяв, клопотань до суду не подано. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває громадянин [PERSON] , [INFO] , який отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Закону України «Про Конституційний суд України», який набрав чинності з 03.08.2017, суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України проводиться перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду і здійснюється з усієї суми винагороди судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Відповідно до заяви судді з 01.01.18 через збільшення окладів суддів конституційного суду було проведено перерахунок в розмірі 90% від окладу. При проведені зазначеного перерахунку було невірно визначено відсоток для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України. Відповідно до листа ПФУ від 02.05.18 № 15244/02-12, розмір довічного грошового утримання судді визначається відповідно до ч. 1 ст.27 Закону № 2136 в розмірі 50% винагороди судді Конституційного Суду України. Відповідно до пункту 1 статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд є органом, який здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. На підставі аналізу проведених перерахунків, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.01.2018 по 31.05.2018 у розмірі 287 361,68 грн. З метою досудового врегулювання спору, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було направлено громадянину [PERSON] листи від 12.06.2018 № 18213/03, від 03.06.2021 № 2600-0504-8/91296, від 09.05.2023 № 2600-0504-8/90859 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 287 361,68 грн., проте зазначений лист відповідачем проігноровано та безпідставно отримані кошти в сумі 287 361,68 грн. повернуті не були. Відповідно до ч. 1-3 ст. 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі України. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 № 25-3), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 за № 374/7695, переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством. Пунктом 7 Порядку чітко зазначені випадки при яких переплата пенсії може бути визнана безнадійною заборгованістю, а саме: смерті боржника; визнання боржника безвісно відсутнім або померлим; набрання законної сили рішенням суду про відмову територіальним органам Пенсійного фонду України у стягненні (утриманні) з боржника сум переплат пенсії; якщо заходи, вжиті територіальними органами Пенсійного фонду України, з розшуку боржника не дали позитивних результатів; в інших випадках, передбачених законом. В Постанові від 25.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №679/2231/15-ц (посилання: http://reyestr.court.gov.ua/Review/73660871) зазначив, що стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4)вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц. Отже, в силу вимог ст. 1212 ЦК України, суд вважає доведено, те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти, оскільки як встановлено судом вказані кошти були набуті без відповідної правової підстави. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 4310,42 грн.

Outcome: approved