Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначено, що з 06.11.2010 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася донька [PERSON] , однак 20.05.2013 шлюб між ними розірвано. З березня 2013 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем і спору щодо місця проживання дитини не було. Починаючи з березня 2013 року, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує, взагалі з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, дитина його не пам`ятає, оскільки за всі роки жодного разу його не бачила та не питає про нього. З червня 2015 року позивач з донькою мешкають окремо в орендованій двокімнатній квартирі в м. Харкові, де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, і батьки позивача допомагають у вихованні дитини. Донька відвідувала садок, на даний час навчається в школі, знаходиться на обліку в поліклініці, але відповідач за весь цей час жодного разу життям дитини не поцікавився. У грудні 2018 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області стосовно тимчасового виїзду дитини з метою подорожування у супроводі матері за кордон до Німеччини двічі не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 24.04.2019 та рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 08.05.2019 вирішено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно доньки. Також, на підставі судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 12.09.2018 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки, але відповідач перерахував лише 1300,00 грн. в грудні 2018 року, жодних інших надходжень у погашення заборгованості за аліментами, яка станом на 16.03.2021 складає 47529,55, не надходило. Рішенням суду від 18.02.2020 у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено і попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, однак [PERSON] до комісії з питань захисту прав дитини Чугуївської міської ради за консультацією щодо визначення часу та способу спілкування з дитиною не звертався, будь-яких заяв від нього не надходило. Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини і донька не набула необхідного емоційного контакту з батьком, оскільки останній не цікавиться жодним чином її життям. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач та її представник про дату судового засідання повідомлені, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Від представника третьої особи за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] , яка змінила своє прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу, є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до копії довідки відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області від 16.03.2021 малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю та бабусею (а.с. 11). Згідно копії акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 18.03.2021 за адресою фактичного проживання дитини разом з матір`ю, а саме: [ADDRESS] , умови проживання дитини задовільні, в квартирі зроблений ремонт, в наявності всі комунальні зручності, є необхідні меблі, побутова техніка, для дитини виділена окрема кімната, облаштована необхідними меблями, є ліжко, стіл для навчання, шафа для зберігання речей, дитина забезпечена харчуванням, одягом та взуттям, відносини в сім`ї доброзичливі, дружні, для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови (а.с. 12). Згідно копії психолого-педагогічної характеристики вихованки Чугуївського дошкільного навчального закладу (ясел-садка) № 1 від 20.06.2018, [PERSON] відвідувала садок з 02.03.2013 по 31.08.2017, вихованням дитини займалася мати, яка приділяла велику увагу вихованню та навчанню дитини, приводила та забирала дівчинку з дитячого садка, цікавилася успіхами дитини, виховувала у дитини соціально-моральні якості, пізнавальну активність, відвідувала всі батьківські збори, дитячі святкові ранки; батько в закладі не з`являвся взагалі (а.с. 13). Відповідно до копії характеристики та повідомлення від 05.03.2021 Харківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 139 Харківської міської ради, де [PERSON] навчається з 1 вересня 2017 року по теперішній час, вихованням дитини займається мама, яка належним чином виконує свої обов`язки, батько дитини протягом навчання дитини в школі батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався, не цікавився навчанням доньки (а.с. 14). Згідно копії повідомлення КНП «Міська дитяча поліклініка №13» № 314 від 25.03.2019, [PERSON] спостерігається лікарем-педіатром в даному закладі, з яким мати заключила Декларацію на медичне обслуговування 07.07.2018, за час спостереження дитина єдиний раз була на прийомі у лікаря-педіатра, її супроводжувала мати (а.с. 15). Відповідно до копії довідки-характеристики КЗОЗ «Чугуївський МЦП МСД» Чугуївської міської ради Харківської області від 27.06.2018, [PERSON] знаходилася під наглядом сімейного лікаря з часу народження, у лікуванні та оздоровленні якої брала участь тільки мама (а.с. 16). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 5/1 від 24.04.2019, затверджений рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 130 від 08.05.2019, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , винесено без достатніх правових підстав, оскільки він недостатньо обґрунтований, має формальний характер. Жодних даних щодо характеристики батька у висновку не зазначено. Як вбачається з цього рішення, у ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить такі інтереси. Отже рішення складено лише на основі пояснень матері дитини та відомостей з навчальних закладів і закладів охорони здоров`я, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Крім того, суд звертає увагу, що позивач вже зверталась до суду з таким саме позовом, в задоволені якого було відмовлено з цих саме підстав з тими самими документами на підтвердження. Тобто, навіть новий висновок комісія з питань захисту прав дитини не робила та нові довідки про участь батька у вихованні дитини не надані. До того ж, у постанові Харківського апеляційного суду, з апеляційною скаргою до якого звернулась [PERSON] , зазначено, що з службової характеристики Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 10.11.2016, старший сержант контрактної служби [PERSON] за час проходження служби зарекомендував себе дисциплінованим, грамотним, виконавчим військовослужбовцем. До того ж, не зрозуміла наявність заборгованості по аліментам, оскільки відповідач є військовослужбовцем і отримує заробітну плату. Тому на думку суду конфліктні відносини сторін та проживання дитини в сім`ї матері стали причинами усунення батька від виховання доньки. Суд вважає, що належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано, оскільки невідвідування батьком навчальних закладів доньки та закладів охорони здоров`я, де вона перебуває під наглядом, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, враховуючи, що він проживає з дитиною у різних населених пунктах, а також з березня 2016 року є військовослужбовцем. Факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини також не може свідчити про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню доньки, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Обставини справи не містять в собі доказів, які б свідчили про винне, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а навпаки свідчать про його бажання бачити та спілкуватися з донькою, приймати участь у фізичному та духовному розвитку дитини, надавати необхідну матеріальну допомогу та підтримку для її виховання, та про наявні перешкоди в цьому з боку позивача. Необхідність для позивачки отримувати згоду батька на вчинення тих чи інших дій щодо дитини, зокрема, на виїзд за кордон тощо, також не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини, і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження №14-244 цс 18). Неявка відповідача на засідання комісії з прав дитини при вирішенні питання щодо підтвердження місця її проживання для тимчасового виїзду за кордон не свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки. До того ж, причин такої неявки органом опіки та піклування не з`ясовано. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із батьком. Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню та зазначає, що жодних нових доказів щодо нехтування батьком своїх обов`язків з часу винесення рішення суду про відмову у позбавленні батьківських прав позивачем не надано. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed