Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

18.08.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказала, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, за час якого набуте спільне майно: нежитлові приміщення другого поверху №2/28 площею 6,3 кв.м. у житловому будинку, що знаходиться [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078584663101, оціночна вартість 45356 грн; квартира 19/100 часток, що розташована за адресою [ADDRESS] , житловою площею 64,2 кв.м., загальною площею 92, 0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374149063101, оціночна вартість 108\~542,82 грн; квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078691763101, оціночна вартість 453\~271 грн; житловий будинок (1\\2 часток), що розташований за адресою [ADDRESS] , житловою площею 73,4 кв.м., загальною площею 134,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого май \~ \~ \~ \~на 38579130, оціночна вартість 72100,50 грн. Вказане майно набуте у період шлюб і має статус спільного сумісного майна. У зв`язку з чим позивач просить припинити у порядку спільного майна подружжя право спільної сумісної власності позивача та відповідача на спірне майно. Визнати за позивачем право приватної власності на квартира 19/100 часток, що розташована за адресою [ADDRESS] , житловою площею 64,2 кв.м., загальною площею 92, 0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374149063101, оціночна вартість 108\~542,82 грн та на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078691763101, оціночна вартість 453\~271 грн. визнати за відповідачем право приватної власності на нежитлові приміщення другого поверху №2/28 площею 6,3 кв.м. у житловому будинку, що знаходиться [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078584663101, оціночна вартість 45356 грн, 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078691763101, оціночна вартість 453\~271 грн, житловий будинок (1\\2 часток), що розташований за адресою [ADDRESS] , житловою площею 73,4 кв.м., загальною площею 134,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38579130, оціночна вартість 72100,50 грн. стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила адвоката Заруцького Р.М. представляти її інтереси в суді. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено,\~ що\~ \~24.03.2007\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено шлюб,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про шлюб,\~яке видано\~Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по місту\~Харкову реєстраційної\~служби Харківського\~міського управління\~юстиції.\~ Станом на день розгляду зазначеної справи в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що підтверджується інформацією, яка міститься на сайті «Судова влада», справа №638/9420/23 про розірвання шлюбу, станом на 17.11.2023 не розглянута. 12.08.2016 [PERSON] уклав договір купівлі- продажу квартири, предметом якого є 19/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] . 12.12.2012 [PERSON] та [PERSON] , як покупці, уклали договір купівлі- продажу частини житлового будинку, предметом якого є 1\\2 частина житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . 2\\6 частини зазначеного будинку належить [PERSON] , а 1\\6 частини [PERSON] . З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2016 №72552124 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] набуто на підставі довідки Житлово будівельного кооперативу «Набережний квартал схід 12» від 17.09.2016. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2016 №72552870 підтверджується, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлові приміщення другого поверху №2/28 у житловому будинку літ. «А-12», загальною площею 6,3 кв.м. по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] набуто на підставі довідки Житлово будівельного кооперативу «Набережний квартал схід 12» від 17.09.2016. Отже, судом встановлено, підтверджується належними доказами, що спірне майно придбане [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України,\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з\~ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ч.4\~ст.65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 69-71 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в\~постанові від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5\~ст.71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбане у період шлюбу, незалежно від того на кого зареєстровані спірні об`єкти нерухомості. Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Жодної із сторін не заявлено вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. Вирішуючи питання щодо визнання за позивачем права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 64,2 кв.м., загальною площею 92, 0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 374149063101 та на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1078691763101, суд виходить з того, що позивачем висловлено саме таке вирішення спору про поділ майна, в свою чергу відповідачем не надано жодного заперечення щодо саме такого поділу спільного майна. Отже, суд приходить до висновку, що саме в такій редакції позовна заява підлягає задоволенню. При цьому, позивачем на підтвердження вартості спірних об`єктів нерухомості надано висновки про ринкову вартість 19/100 частин квартири [ADDRESS] , яка становить 365536,25 грн; будинку [ADDRESS] 72100,50 грн; квартири [ADDRESS] 453271 грн, нежитлові приміщення по [ADDRESS] 45356 грн. Отже, загальна вартість спірного майна становить 9636 263,75 грн. Судом вирішено виділи на праві приватної власності [PERSON] 19/100 частин квартири [ADDRESS] , яка становить 365536,25 грн та 1\\2 частини квартири [ADDRESS] вартістю 453271 грн., загальна вартість майна, яке виділяється на праві приватної власності на [PERSON] становить 592\~171,75 грн (365\~536,25 + (453271/2)). Вартість майна, що виділяється відповідачу [PERSON] становить 344\~092 грн (45356+72100,50+(453271/2)). Отже, в рахунок урівняння часток\~ слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості спірного майна, відповідно до оцінки. При цьому різниця вартості майна становить 248\~079,75 грн. З рахуванням того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача 248\~079,75 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved