Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

24 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. На обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на грошовий вклад на банківському рахунку померлого в сумі 274 740,68 грн. та на недоотриману пенсію [PERSON] за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року в розмірі 164 348,26 грн. За життя [PERSON] заповіту не складав [PERSON] зазначає, що у визначений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Юлії Тенгізівни заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а в подальшому - з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з чим 31 липня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НРК № 478890 на грошовий вклад в сумі 274 740,68 грн., що знаходиться на рахунку в Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, яка належала [PERSON] , але не була ним отримана за життя у розмірі 164 348,23 грн. за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року, їй не було видане, у зв`язку з тим, що на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Ю.Т. до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь від 14.05.2021 року за вих. № 1200-0405-8/11169, згідно якої суми недоотриманої пенсії не включаються до складу спадщини і виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера. В той же час, позивач звертає увагу на те, що на адвокатський запит відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь від 07.09.2021 року за вих. № 1200-0405-8/34790, згідно якої вбачається, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року складає 164 348,26 грн. Крім того, належність суми недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року підтверджується рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року по справі № 360/2815/20, яке набрало законної сили 27 жовтня 2020 року, яким зобов`язано відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити [PERSON] з 01.11.2019 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, яка виникла за період її несплати, починаючи з 01.11.2019 року. Позивач [PERSON] вважає, що вона має право на спадкове майно, тобто пенсію відповідно до приписів ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який є спеціальним у цих правовідносинах, а посилання відповідача на приписи ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, перешкоджають у реалізації нею прав на спадкування недоотриманої пенсії спадкодавцем, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на таке спадкове майно. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] , але не була ним отримана за життя у розмірі 164 348,26 грн. за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року включно, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на її користь суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] , але не була ним отримана за життя у розмірі 164 348,26 грн. за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року включно, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а також вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісову Юлію Тенгізівну надати на адресу суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 6/2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 08 травня 2023 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судове засідання не з`явився, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого вимоги позивача не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість, просив розглядати справу за його відсутності та в позові відмовити, з огляду на наступне. [PERSON] , [INFO] був пенсіонером відповідно до\~Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»\~та перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. На виконання\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»\~(зі змінами), якою визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - ЄІБДВПО), Пенсійним фондом України були проведені заходи контролю щодо перевірки наявності інформації стосовно переміщених осіб в ЄІБДВПО. За результатами перевірки було з`ясовано, що інформація про реєстрацію [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи, відсутня. Управлінням соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області надіслано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] згідно з пунктом 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам"\~(на момент чинності), на підставі якої виплату пенсії [PERSON] було призупинено з листопада 2019 року до з`ясування. Згідно з пунктом 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам"\~встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком № 509. Із заявою про поновлення виплати пенсії згідно з Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам [PERSON] до відповідача не звертався. Пенсія з 01 листопада 2019 року [PERSON] не нараховується. [INFO] [PERSON] помер та знятий з обліку у зв`язку зі смертю [INFO] на момент смерті у померлого залишилась сума невиплаченої пенсії за період з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року в розмірі 164 348,26 грн. Зокрема зазначив, що твердження позивача про включення до складу спадщини недоотриманої пенсії [PERSON] є безпідставними, оскільки, суми пенсії, які належали спадкодавцю, але не були ними одержані за життя передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Сторона відповідача наголошує на тому, що порядок виплати сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію та членів їх сім`ї і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю передбачено\~ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»\~та якою встановлено, що вказані суми не включаються до складу спадщини. В той же час, позивач [PERSON] з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка протягом 6-ти місяців після смерті пенсіонера до відповідача не зверталася. Крім того, відповідач наголошує на тому, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в той час як повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. З приводу витрат на правову допомогу заперечував, оскільки вони необґрунтовані, неспівмірні та належними доказами не підтверджені. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у віці 82 роки помер чоловік позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , про що 15 квітня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 7429, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 квітня 2021 року. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63419701 від 03 лютого 2021 року. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав разом з дружиною, тобто позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа № 6/2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Юлією Тенгізівною, номер у спадковому реєстрі: 67152639, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63419690 від 03 лютого 2021 року та № 65827388 від 31 липня 2021 року. З матеріалів спадкової справи № 6/2021 вбачається, що позивач [PERSON] у визначений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Встановлено, що позивач [PERSON] 31 липня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НРК № 478890 на грошовий вклад в сумі 274 740,68 грн., що знаходиться на рахунку в Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10012/0163 (номер у спадковому реєстрі: 68072819, номер в реєстрі нотаріальних дій: 578), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63419690 від 03 лютого 2021 року та № 65827388 від 31 липня 2021 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, яка належала [PERSON] , але не була ним отримана за життя позивач [PERSON] не отримала, у зв`язку з тим, що на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісової Ю.Т. до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь від 14.05.2021 року за вих. № 1200-0405-8/11169, згідно якої суми недоотриманої пенсії не включаються до складу спадщини і виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера. Так, судом встановлено, що померлий [PERSON] перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. було здійснено запит до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 08.05.2021 року за вих. № 52/02-14 стосовно недоодержаної пенсії померлим [PERSON] , на який була отримана відповідь від 14.05.2021 року за вих. № 1200-0405-8/11169 про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців. На адвокатський запит від 30.08.2021 року відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь від 07.09.2021 року за вих. № 1200-0405-8/34790, згідно якої вбачається, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року (з урахуванням проведеного перерахунку по постанові КМУ № 103) складає 164 348,26 грн. [PERSON] зняти з обліку у зв`язку зі смертю [INFO] , актовий запис № 7429 від 15.04.2021 року. Встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року по справі № 360/2815/20, яке набрало законної сили 27 жовтня 2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити [PERSON] з 01.11.2019 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, яка виникла за період її несплати, починаючи з 01.11.2019 року. Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд наводить наступні норми права. Так, приписами ст. 61\~Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262) передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Відповідно до п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 року № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Конституцією України\~(стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За\~статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Відповідно до\~статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України\~визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до вимог\~ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~(Закон № 1058-IV)\~сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~(Закон № 1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим вищезазначений розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про спадщину. Отже,\~Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262)\~є спеціальним\~законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями\~Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тобто суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Згідно з ч. 2\~ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є\~Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до\~Конституції України\~та цього\~Кодексу. В преамбулі\~Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року\~зазначено, що цей\~Закон\~визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.\~Закон\~має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим\~Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених\~Конституцією України\~та цим\~Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61\~Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262). Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262) визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим\~Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті. Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1\~затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті. Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області мотивує свої заперечення у виплаті позивачу [PERSON] сум недоотриманої пенсії померлого чоловіка [PERSON] тим, що порядок виплати сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за\~та членів їх сім`ї і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю передбачено\~статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262), якою встановлено, що вказані суми не включаються до складу спадщини. Проте, суд із такою позицією відповідача погодитися не може, виходячи з наступного. Як вже було зазначено вище, за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон № 2262) суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї. Так, у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя». Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання. У цій справі встановлено, що позивач [PERSON] протягом 6-ти місяців після смерті та отримання свідоцтва про смерть чоловіка не зверталася до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області для отримання відповідних сум пенсії. У такому разі, в силу приписів ч. 3 ст. 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала [PERSON] і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, та орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV, ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ. Вказаний висновок сформований в постанові Верховного Суду від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а. Як зазначалося вище, зміст частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV), які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. За викладених обставин, суд вважає, що позивач має право на спадкове майно недоотриману пенсію спадкодавцем відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV), який є спеціальним у цих правовідносинах. Аналогічна правова\~позиція викладена\~у постановах\~Верховного Суду\~від 23\~лютого 2022\~року по справі № 428/10113/20 , провадження № 61-14299св21; від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20; від 09 червня 2022 року по справі № 200/12094/18-а, провадження № К/9901/10098/19; від 06 квітня 2022 року по справі №200/10136/20-а. При цьому суд зауважує, що сторона відповідача помилково вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В той же час суд зауважує, що за вимогами п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно із п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Так, зі змісту постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріусу винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження. На думку суду, зміст ст. 1296 ЦК України, ст. 66, 68 Закону України «Про нотаріат», п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Крім того, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна. Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у таких спадкових справах. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20 травня 2021 року по справі № 339/369/18, провадження № 61-18714св19. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину позивачем [PERSON] не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для відмови у позові. В той же час, судом встановлено, що остання у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з чим має право на спадкове майно недоотриману пенсію спадкодавцем відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV). При цьому суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена права звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] на недоотриману останнім пенсію, а у разі отримання відмови нотаріуса з відповідним позовом до суду. Що стосується суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] та не була ним отримана за життя, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за життя 23 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, який рішенням вказаного суду від 24 вересня 2020 року по справі № 360/2815/20 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати [PERSON] з 01 листопада 2019 року раніше призначеної пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити [PERSON] з 01 листопада 2019 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, а також виплатити заборгованість з пенсії за вислугу років, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 листопада 2019 року на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо зупинення нарахування і виплати пенсії та зобов`язання відповідача здійснити виплату всієї суми заборгованості за період з листопада 2019 року по серпень 2020 року включно однією сумою - відмовлено. Також вирішено питання щодо судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 27 жовтня 2020 року. У своєму рішенні Луганський окружний адміністративний суд посилався на те, що: «… право особи на отримання пенсії (у тому числі за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є\~законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих\~Законом\~1058-IV, не можуть застосовуватись. Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення виплати пенсії, відмінних від визначених частиною першою\~статті 49 Закону\~№ 1058-IV, не є іншим випадком припинення виплати пенсії, передбаченим\~законом, у розумінні пункту 5 частини першої\~статті 49 цього Закону. З вищевикладених підстав, суд також вважає неможливим застосувати до спірних правовідносин положення Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам"\~(у редакції, чинній до 30 серпня 2019 року), якими регламентовано, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З аналогічних підстав суд не може застосувати до спірних правовідносин положення абзацу двадцятого пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам"\~(у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), якими визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 листопада 2019 року не приймалося, тобто припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, визначений частиною першою\~статті 49 Закону № 1058-IV. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що припинення з 01 листопада 2019 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії за вислугу років здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених частиною першою\~статті 49 Закону № 1058-IV, або підстав, передбачених іншим\~законом, та не у спосіб, визначений частиною першою\~статті 49 Закону № 1058-IV, а отже, дії відповідача є протиправними. Таким чином, позивач, починаючи з 01 листопада 2019 року, не отримує пенсію з вини відповідача. Відповідно, суми пенсії, невиплачені позивачу з вини відповідача, мають бути виплачені йому за минулий час без обмеження будь-яким строком. При розгляді даної справи, суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, пов`язаних зі зверненням до адміністративного суду пенсіонерів, що проживають на території проведення антитерористичної операції, яким територіальними органами Пенсійного фонду України припинено нарахування і виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, виключний перелік яких наведений у частині першій\~статті 49 Закону № 1058-IV, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18 (зразкова справа про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі (№№ рішень в ЄДРСР 73869341, 76945461 відповідно), постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 688/1196/17 (№ рішення в ЄДРСР 75047424) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 638/2208/17\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(№ рішення в ЄДРСР 76906153)…» Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено вище, про що не заперечувалося сторонами, на адвокатський запит від 30.08.2021 року відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь від 07.09.2021 року за вих. № 1200-0405-8/34790, згідно якої вбачається, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.11.2019 року по 30.11.2020 року (з урахуванням проведеного перерахунку по постанові КМУ № 103) складає 164 348,26 грн. [PERSON] знятий з обліку у зв`язку зі смертю [INFO] , актовий запис № 7429 від 15.04.2021 року. В той же час, суд зауважує, що відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 ЗУ«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) [PERSON] був знятий з обліку Головного управління Пенсійного фонду України у зв`язку зі смертю [INFO] , актовий запис № 7429 від 15.04.2021 року, то період недоотриманої пенсії повинен становити, починаючи з 01.11.2019 року (дата припинення виплати пенсії [PERSON] ) та по день його смерті [INFO] , в той час як з відповіді слідує, що перерахунок пенсії здійснено по 30.11.2020 року, тобто за 20 днів після смерті, у зв`язку з чим суд вважає недоведеною належними та допустими доказами суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому [PERSON] саме в розмірі 164 348,26 грн. та не була ним отримана за життя. Сторона позивача не скористалася своїм правом подати приватному нотаріусу дану відповідь ГУ ПФУ в Луганській області для встановлення та перевірки даних обставини, що було б підставою для прийняття нотаріусом вмотивованого рішення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину або відмови у його видачі. Сама лише відповідь відповідача про зазначення вказаної суми недоотриманої пенсії [PERSON] не є достовірним доказом на підтвердження її розміру, з огляду на обставини викладені вище. Що стосується доводів сторони відповідача про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в той час як повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне. Водночас справою адміністративної юрисдикції з огляду на п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин (відповідні правові висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 804/15129/15). Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті батька призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Сама собою участь у спорі Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 31 липня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину серії 31 липня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НРК № 478890 на грошовий вклад в сумі 274 740,68 грн., що знаходиться на рахунку в Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10012/0163 (номер у спадковому реєстрі: 68072819, номер в реєстрі нотаріальних дій: 578), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63419690 від 03 лютого 2021 року та № 65827388 від 31 липня 2021 року. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 у справі № 286/3516/16 та у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а, провадження № К/9901/10098/19. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підтверджені належними доказами та передчасні, а тому задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наве дених висновків суду. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1 643,48 грн. покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed