Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28.11.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.12.2023 року. Позивач, [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] ,- про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позов мотивовано тим, що 13.12.2016 року [PERSON] (далі - Позивач), уклав шлюб з [PERSON] (далі - Відповідач), який зареєстрований Причорноморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 13.12,2016 року зроблено запис №489, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Неповнолітніх дітей у подружжя немає. Позивач зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства У позовній заяві вказано, що останні роки сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між Позивачем та Відповідачем шлюбних відносин. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. У позовній заяві вказано на те, що спору щодо поділу спільно нажитого майна, між подружжям поки немає. У позовній заяві містяться посилання на ст. ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 104, ч.3 ст. 105,ст. 110 СК України, ст.ст. 28, 175 ЦПК України. Окрім того, позивач просить не надавати строк для примирення. Оскільки вищевказана норма є правом, а не обов`язком суду, прошу суд взяти до уваги наступні обставини справи. При цьому позивач зазначає, що до повномасштабного вторгнення російської федерації Позивач та Відповідач жили у м. Маріуполі, однак, після початку війни в Україні Відповідач залишилася перебувати під окупацією, через що вона не зможе взяти участь у судовому розгляді справи, а позивач вступив до лав ЗС України та несе службу в військовій частині [NUMBER] та зареєстрований у м. Ужгороді. Позивач заявляє, що домовилися з відповідачем, що справа розглядатиметься в Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за місцем реєстрації позивача. Позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Причорноморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 13.12.2016 року зроблено запис №489. Не застосовувати строк для примирення при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, зазначає, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Окрім того, відповідач вказує, що примирення неможливе та буде суперечити її інтересам. Відповідач просить: розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 13.12.2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Причорноморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 13.12.2016 року зроблено запис №489, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 18.08.2023 (виданого повторно). На даний час позивач по справі зареєстрована [ADDRESS] . Разом із тим, від відповідача по справі надійшла заява про те, що[PERSON] , бажає, щоб справа про розірвання шлюбу розглядалася в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області відповідно до ч. 2 ст.28 ЦПК України за місцем реєстрації мого чоловіка. Звертаю увагу суду на те, що вона знаходжуся у м. Маріуполь, яке знаходиться під тимчасовою окупацією рф та не зможе взяти безпосередню участь у судовому розгляді справи. У зв`язку із вказаним, бажає, щоб розгляд справи відбувався за місцем реєстрації [PERSON] , який зможе звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу на території України та взяти безпосередню участь у розгляді справи. Як встановлено зі змісту позовної заяви спільне життя подружжя не склалося. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, про що вказує позивач в позовній заяві, а відповідач не заперечує. При цьому як позивач так і відповідач заперечують проти надання їм часу для примирення, та вважають що подальше шлюбне життя буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведуть, тобто даний шлюб існує тільки формально. Зі змісту поданої відповідачем заяви вбачається, що вона позов визнає, просить розірвати шлюб. Сторони по справі неповнолітніх дітей не мають. Позовна заява не містить вимог щодо розподілу спільного майна подружжя. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , - слід розірвати. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved