Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі,питання розірвання шлюбу у справі №. 686/15931/23 розглядається судом. [INFO] в них народився син [PERSON] , який проживають разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач усунулась від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, що підтверджується постановою про адміністративне правопорушення, Син проживає разом із ним. Відповідачка з того часу не бере участі у вихованні дітей та не цікавиться ним. Разом із тим, він не чинитиме перешкод відповідачці у спілкуванні та вихованні дитини. Просить визначити місце проживання дітей з батьком. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Подав заяву про розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Просить розглянути справу за відсутності повноважного представника. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2023 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2023 року підготовче провадження закрито. 28листопада 2023 року ухвалено рішення у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Заслухавши доводи позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач разом із сином проживають у [ADDRESS] , що належить на праві власності ??? Разом із ним проживає без реєстрації його син - [PERSON] . Позивач мотивує позов тим, що син проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, незважаючи на укладений договір про здійснення батьківських прав та обов`язків відповідач фактично самоусунулась від участі у вихованні дитини. тому з метою захисту їх прав на свободу пересування та вільний вибір місця перебування, вважає визначити місце проживання малолітніх сина з ним. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Права позивача суд вважає порушеними та такими, що підлягають судовому захисту. Суд вважає, що відповідно до вимог Закону права дитини є порушеними, а тому слід визначити місце проживання дітей з батьком без згоди їх матері. Дитина виявила бажання проживати разом з батьком, що підтверджується довідкою старости сіл Буйволівці та Жилинці Ярмолинецького району за № 222 ід 15 червня 2023 року та не заперечувались представниками сторін у підготовчому провадженні. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] досяг ву, коли самостійно може вирішувати з ким із батьків він має проживати. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За нормами з ч.ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини). П. 1 ст. 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року). Враховуючи, що малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з батьком, спір між батьками про їх місце проживання відсутній, згоду матері позивач не може отримати внаслідок нехтування ним цих правил, дитина самостійно виявила бажання проживати разом із батьком, то суд вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved