Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 11.03.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передає [PERSON] у власність майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, з цього моменту [PERSON] є власником будинку та земельної ділянки за вищевказаною адресою. Право власності зареєстровано, відповідно до законодавства. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в зазначеному будинку. Однак, відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад три роки без поважних причин, участі в утриманні будинку жодним чином не приймають. Відповідачі добровільно вчинити дії по зняттю з реєстрації місця проживання відмовляються. Хоча згідно пункту 15 договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.03.2023 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гончар Т.М. в реєстрі за № 475 продавець [PERSON] , була зобов`язана знятися з реєстрації з вказаного житлового будинку (який відчужувався на користь позивача) та зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані у вказаному будинку до 01.05.2023 року. Продавцем (відповідачем 1) на момент подання позову такі дії не вчинено. Відповідачі членами сім`ї позивача власниками чи співвласниками зазначеного будинку не є, а їх реєстрація у вказаному будинку створює перешкоди (ускладнення) у реалізації належних як власнику прав володіння, користування та розпорядження власним будинком, зокрема оформити субсидію для відшкодування комунальних послуг, так як у вказаному житлі зареєстровані відповідачі, тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вказаному будинку та зняття з реєстраційного обліку, в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, однак її представник - адвокат Моняк О.В. подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просили такі задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явився, не одноразово повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку. Крім того, відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Відзив не подавав. Відповідно до ст.128 ч.11 ЦПК України, відповідачі, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак подав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, просили ухвалити рішення згідно законодавства. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідачами у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.03.2023 р., між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передає [PERSON] у власність майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,10, що розташована там же. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,, кадастровий №2120884800:04:002:0010, площа угідь становить 0.0059 га - малоповерхова забудова, 0,0021 га - малоповерхова забудова, 0,017 га - малоповерхова забудова, 0,0418 га - малоповерхова забудова, 0,0332 га - малоповерхова забудова. Тобто, з цього моменту [PERSON] є власником вищевказаного майна за вищевказаною адресою. Право власності зареєстровано, відповідно до законодавства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 325483832; дата формування витягу 11.03.2023 року (житловий будинок), власник - [PERSON] ; витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 325484121 дата формування витягу 11.03.2023 року (земельна ділянка), власник - [PERSON] . З відповіді Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на адвокатський запит № 1/7 від 20.07.2023 року, вбачається що на даний час в житловому будинку зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, відповідачі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не є членом сім`ї власника будинку [PERSON] , в зазначеному будинку не проживають тривалий час (більше одного року), житловим будинком не користуються та добровільно знятись з реєстрації за указаною адресою відповідач не бажають. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.ч. 1,2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved