Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У вересні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 жовтня 1993 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, неповнолітні діти відсутні оскільки спільний син та донька повнолітні. Позивачем вказано, що з початку 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем поступово погіршувалися, подальше спільне подружнє життя та збереження сім`ї неможливі. Понад 8 років вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, кожний з них має окремий бюджет, їхнє спілкування практично припинилось, кожен із них живе своїм життям. Позивач вважає, що для неї з відповідачем вже неможливе спільне сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого збереження подальших відносин не вбачається за можливе. У позовній заяві позивач просить врахувати, що вони з відповідачем уже тривалий час (понад 8 років) не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя, на сімейні цінності, між ними припилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо, тому подальше спільне життя в шлюбі суперечитиме її інтересам. У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що позов підлягає задоволенню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася про дату час та місце повідомлена належним чином. До суду 13.10.2023 подала заяву у якій просила судове засідання у справі проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце повідомлений належним чином. До суду 13.10.2023 надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Бахарєва Максима Анатолійовича у якому він просив проводити за відсутності відповідача та представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, у заяві вказано, що відповідач визнає позов. До заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Бахарєва Максима Анатолійовича, долучено заяву [PERSON] про визнання позову, у якій відповідач вказує, що підтверджує доводи, викладені у позовній заяви, визнає позовну заяву, просив шлюб розірвати а розглянути дану спрву без її участі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, що між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований 23 жовтня 1993 року Ворошиловським районним ЗАГС м. Донецьк, про що було складено актовий запис - № 631, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Сторони не заперечували, що їх спільні діти повнолітні. Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, з матеріалів справи, та з встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу. Як встановлено судом, подружнє життя між сторонами дійсно не склалося, тривалий час подружжя не проживає разом, фактично між ними припинені і шлюбні стосунки, і ведення спільного господарства і взагалі спілкування. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та їх дитини. Оскільки відповідач фактично визнав позов, про що вказав безпосередньо в своїй заяві, а також вказана у заяві представника відповідача і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved