Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 07.03.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, та остаточно просила: припинити за [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0910 га, що зареєстрована за ними на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ОД № 034115 від 19 жовтня 1998 року, який зареєстровано у Книзі записів державним актів на право приватної власності на землю №943; \~ \~ \~ \~визнати за нею право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0910 га, що зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ОД № 034115 від 19 жовтня 1998 року, який зареєстровано у Книзі записів державним актів на право приватної власності на землю № 943. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 квітня 2016 року [PERSON] придбала з електронних торгів предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка під будинком не продавалась виконавчою службою. 15 серпня 2016 року на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 19 травня 2016 року приватний нотаріус Ізмаїльського МНО Гіренко М.М. видав свідоцтво за реєстровим номером 1001, згідно якого позивачка стала власником вказаного будинку. До позивачки власником будинку був [PERSON] , який був боржником за виконавчим провадженням та придбав будинок у [PERSON] (5/6 часток власності) та [PERSON] (1/6 часток власності) на підставі договору купівлі продажу житлового будинку. Разом з тим, предметом іпотеки є тільки житловий будинок, земельна ділянка під будинком в іпотеку не передавалась. У наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачці відмовлено у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів , та тому, що власниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] ІІ. Стислий виклад позиції учасників судового процесу 2.1. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі причини неявки не повідомили. На адресу суду надійшли повідомлення працівників поштового відділення зв`язку, згідно з якими відповідачі відсутні за вказаною адресою. ІІІ. Процесуальні дії у справі 3.1. 21.03.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.28). 3.2. Ухвалою суду від 14.09.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 3.3. Ухвалою суду від 16.11.2023 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). 3.4. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Оцінка та висновки суду 4.1.У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.2. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії VI-ОД №034115 від 19 жовтня 1998 року, власниками земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №943 (а.с.17-18). 4.3. На підставі договору купівлі продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського МНО Гнесько В.Г. 13 грудня 2007 року, номер згідно реєстру 2357, [PERSON] придбав будинок у [PERSON] (5/6 часток власності) та [PERSON] (1/6 часток власності) за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). Відповідно до умов вказаного договору його предметом є тільки житловий будинок (а.с.21-22). 4.4. 07 квітня 2016 року [PERSON] придбала з електронних торгів предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). 4.5. Згідно п. 1.2. іпотечного договору від 13 грудня 2007 року предметом іпотеки є тільки житловий будинок, земельна ділянка під будинком в іпотеку не передавалась. 4.6.\~15\~серпня 2016\~року,\~на підставі\~Акту про\~реалізацію предмета\~іпотеки від\~19\~травня 2016\~року,\~приватний нотаріус\~Ізмаїльського МНО\~Гіренко М.М.\~видав свідоцтво\~за реєстровим\~номером 1001,\~згідно якого\~позивачка є\~власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Приватний нотаріус у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснив державну реєстрацію права власності на придбане майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1003231951106, номер запи су про право власності 15963511 (а.с.8-9). 4.7. Рішеннями 20, 27, 28, 37 сесій 7 скликання Ізмаїльської міської ради позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування придбаного житлового будинку, у зв`язку із невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів (а.с.11-14). Відповідно до\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 4.8. Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства\~без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). 4.9. Згідно з ч.1 ст.120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 4.10. За позицією Верховного Суду, викладеною\~у постановах від 13.05.2020\~року у\~справі №700/670/16-ц та\~від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, при застосуванні положень\~ст. 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст. 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку\~у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. 4.11. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає\~ принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~ст.120 ЗК України,\~ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Дана позиція узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16. 4.12. Між тим, новий власник будинку (будівлі/споруди), захищаючи своє право, не може ставити вимогу про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки, оскільки ним набуто разом із правом власності на житловий будинок (будівлю/споруду) право власності на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику\~(постанова Верховного Суду від 27.11.2019 року, справа №461/2328/16-ц). 4.13. Перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості\~(постанова Верховного Суду від 18.02.2020, справа 907/132/19). 4.14. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №910/18560/16, чинне законодавство\~імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Таким чином, право на земельну ділянку автоматично переходить до нового власника об`єкту нерухомості, розташованого на ній, навіть якщо він придбаний на прилюдних торгах, і інформація про лот не містила даних про земельну ділянку і його вартість була визначена без урахування вартості земельної ділянки. Отже, навіть примусово втративши право власності на жилий будинок,\~(будівлю/споруду), одночасно втрачається і право власності на земельну ділянку, на якій розташовано об`єкт нерухомості. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (Суд у цьому висновку враховує mutatis mutandis висновки, викладені у пункті 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі N 910/18560/16). 4.15. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди\~ особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). 4.16. Також необхідно звернути увагу на постанову Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 352/1506/21, за змістом якої Пленумом Верховного Суду України у пункті18-2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції від 19 березня 2010 року), роз`яснено, якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. 4.17. Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований; згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. 4.18. Відтак, аналіз норм законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved