Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Таргонія В.М. звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, який обґрунтовано тим, що 01 серпня 2018 року вантажний потяг №2209, рухаючись в бік станції Кожушко на другій залізничній колії 1034 км пікету №5, залізничної станції м. Слов`янськ скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. Обставини смерті [PERSON] встановлені Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/6516/21 від 20.10.2021, залишеного без змін постановою апеляційного суду від 8 лютого 2022 року та постановою Верховного суду від 26.10.2022. Позивач є матір`ю загиблою, вони були дуже близькі одна одній, дочка була її опорою та підтримкою, смертю її дитини було зруйновано повністю її життя. Загибель дитини завдало їй надзвичайні страждання, які продовжуються до тепер. Смерть доньки є різкою та тяжкою психологічною травмою, яка викликала надзвичайний стрес та такі страждання є триваючими, тому що смерть дитини є непоправною подією. Позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, так як з віком у людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя; [INFO] помер чоловік позивача у віці 58 років; щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки втрата доньки є невідворотною і непоправною. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати надалі, що свідчить про їх тривалість; смерть доньки є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, крім того такі страждання є не лише трагічною подією. Страждання пов`язані з смертю відрізняються тим, що є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата рідної людини є непоправною подією; втрата доньки є однозначно передчасною і будь яких передумов для смерті не було. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, тому з урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою [PERSON] оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди 300000 грн.. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 300000,00 грн. рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю дочки [PERSON] . Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» - адвокат Чаруковський Р.В., до суду надав Відзив на позовну заяву, в якому не заперечував щодо задоволення позовних вимог на суму не більше 20000,00 грн. з тих підстав, що обґрунтовуючи завдання моральної шкоди та визначаючи її розмір в сумі 300000,00 грн. позивач в позовній заяві зокрема зазначає наступні підстави, що [PERSON] загинула в результаті наїзду вантажного поїзду №2209 на станції Слов`янськ; обставини загибелі [PERSON] було встановлено судом при розгляді справи №243/6516/21; загибель доньки спричинили позивачу надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір; позивача і доньку об`єднували спільний побут, спільні традиції, вони разом святкували різні події, свята; двоє онуків стали круглими сиротами; позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, так як з віком у людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя; [INFO] помер чоловік позивача у віці 58 років; щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки втрата доньки є невідворотною і непоправною. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати надалі, що свідчить про їх тривалість; смерть доньки є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, крім того такі страждання є не лише трагічною подією. Страждання пов`язані з смертю відрізняються тим, що є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата рідної людини є непоправною подією; втрата доньки є однозначно передчасною і будь яких передумов для смерті не було; тому розмір моральної шкоди оцінено в сумі 300000,0 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ні зараз, ні під час розгляду справи №243/6516/21 відповідач не заперечував і не заперечує факт смертельного травмування 01.08.2018 [PERSON] вантажним поїздом №2209 на станції Слов`янськ. Відповідачем для розслідування причин аварії було створено комісію. Згідно з актом службового розслідування аварії від 03.08.2018р. (копія додається) було встановлено, що вина працівників залізничного транспорту у травмуванні [PERSON] відсутня. Вантажний поїзд №2209 рухався з дозволеною швидкістю 30 км/г, при екстреному гальмуванні тормозний шлях склав 140 м, розрахунковий тормозний шлях 145 м. Машиністом подавалися попереджувальні звукові сигнали, про наближення вантажного потягу пасажири неодноразово повідомлялися по гучномовному зв`язку станції Слов`янськ. Але, [PERSON] не реагувала на попереджувальні сигнали потягу та на станційні оголошення так як була в навушниках. Згідно з висновками комісії, причиною смертельного травмування стало порушення [PERSON] п.п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998. Викладені вище обставини виключають вину відповідача та підтверджують факт смертельного травмування [PERSON] через власну грубу необережність та недотримання вимог Правил.. Позивач стверджує, що через загибель єдиної доньки їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в суму 30000,00 грн. Але на підтвердження завдання моральної шкоди та її розміру позивач не надає жодних належних доказів. З зазначених в позовній заяві підстав позовних вимог відповідач не заперечує, що сам по собі факт випадкової смерті близької та рідної особи може свідчити про завдання моральної шкоди. Але заявлена відповідачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, та не враховує всі фактичні обставини справи. З обставин справи вбачається, що донька позивача загинула через власну самовпевненість та зухвале ігнорування Правил безпеки; позовна заява не містить доказів того, що через завдану позивачу моральну шкоду він має докладати додаткові зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин або потребує додаткового догляду; смерть чоловіка позивача не має жодного відношення до обставин справи та виходить за межі позовних вимог; позовну заяву подано через 5 років після транспортної події. Тобто коли позивач якось пережив втрату рідної людини, а гострота сприйняття душевних страждань пом`якшилась з плином часу; позивач зазначає що він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Але ці зусилля він пов`язує з тим, що з віком у людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя. Тобто такі зусилля пов`язанні виключно з збільшенням його віку; позивач стверджує, що втрата доньки є однозначно передчасною і будь яких передумов для смерті не було. З зазначеним твердженням неможливо погодитися в повному обсязі в зв`язку з фактичними обставинами справи. Єдиними причинами загибелі доньки позивача є факт перетину залізничної колії у навушниках та грубе недотримання вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Також звернення до суду з позовом лише через 5 років дає підстави вважати, що першопричиною подання позову є не відшкодування моральної шкоди, а є позитивна робота адвоката з клієнтом. Так з доданого до позовної заяви ордеру вбачається, що позивач уклав договір про надання правової допомоги ще 19.04.2021, а позовна заява підписана представником лише 18.09.2023 - тобто майже через 2,5 роки. По даній транспортній події у межах справи №243/6516/21 аналогічний позов було подано від імені іншої доньки позивача також адвокатом Таргоній В.М. ще у 02.06.2021. Таким чином ще в червні 2021 року позивач мав підстави, докази та договір про надання правової допомоги для подання позовної заяви про стягнення моральної шкоди. Але позов було подано лише після перегляду справи №243/6516/21 у Верховному суді та фактичному виконанні АТ «Укрзалізниця» рішення по цій справі. Таким чином позивач вирішив подати чинний позов не через отриману моральну шкоду та необхідністю захисту порушеного права, а через позитивний для нього результат розгляду справи №243/6516/21 та можливістю отримати додаткові кошти. Вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не відповідають принципам розумності, справедливості та співмірності, та не враховують фактичні обставини справи, відсутність вини відповідача та порушення потерпілим положень Правил. Крім того, опис позивачем моральних страждань не відповідають його фактичним діям На думку відповідача та з урахуванням всіх обставин справи, сума відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 20000,0 грн. Окремо слід зазначити, що подібні позовні заяви з суттєво завищеними і необґрунтованими розмірами позовних вимог подаються до стратегічного підприємства, яке є об`єктом критичної інфраструктури, в умовах воєнного стану. Більш того, незважаючи на дію воєнного стану кількість таких справ не стала меншою, а розмір позовних вимог значно збільшується. За час дії воєнного стану фінансовий і матеріальний стан відповідача значно погіршився. Так за інформацією Департаменту майнової політики АТ «Укрзалізниця» (лист №ЦКМ-13/1244 від 04.04.2023) станом на 31.03.2023 внаслідок збройної агресії російської федерації кількість пошкодженого, знищеного та втраченого майна відповідача становить - 89 080 од, залишковою вартістю 17 159 547 тис. грн.. Просить суд задовольнити вимоги [PERSON] , в сумі не більше 20000,0 грн. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Норми ст. 4 ЦПК України вказують, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, з матеріалів справи, а саме зі Свідоцтва про народження, виданого 28 січня 1986 року відділом ЗАГС Слов`янського міськвиконкому Донецької області УССР, вбачаться, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . [INFO] о 06 годині 55 хвилин в м. Слов`янську Донецької області на станції «Кожушко» на перехідному настилі на 1134 км вантажним потягом №2209 було травмовано жінку, [PERSON] , яка цього ж дня померла у лікарні. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 06 серпня 2018 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в м. Слов`янську Донецької області. 01 серпня 2018 року за фактом цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050510001601, розпочато досудове розслідування. Згідно Висновку експерта № 487 від 03 вересня 2018 року, причиною смерті [PERSON] стала поєднана травма голови, грудної клітки та тазу з множинними переломами черепа та кісток скелету, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, розривом правової легені, яка ускладнилася травматичним шоком, набряком легенів і головного мозку. Виявлені при дослідженні трупа [PERSON] : відкрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які пориви голови лобно-тім`яно-потиличних ділянок справа та зліва, перелом склепіння та основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку лобних часток, правої лобно-тім`яної частки та мозочка, переломи кісток обличчя, забійні рани волосистої частини голови та обличчя, синці повік очей, крововилив верхньої губи; тупа травма грудної клітки: переломи 1,2 ребер справа, 7,8,9 зліва, перелом поперечного відростка 2 грудного хребця, забої легень, розрив правої легені, тупа травма тазу: переломи лонних та сідничної кісток, крижової кістки утворились від дії тупих предметів з великою силою, незадовго до надходження у лікарню та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Інших тілесних ушкоджень, за винятком слідів медичних операцій та маніпуляцій при дослідженні її трупа не виявлено. При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа [PERSON] спирт етиловий не знайдено. З Акту службового розслідування аварії, затвердженого Начальником структурного підрозділу «Станція Слов`янськ» Толуп О.А. , вбачається, що черговий по залізничній станції «Слов`янськ» Демьяненко С.А. , неодноразово передавав оголошення по гучному парковому зв`язку станції про слідування вантажного поїзду №2209. Машиніст поїзду № 2209 [PERSON] подавав сигнали високої гучності, застосовував екстрене гальмування для запобігання наїзду на людину. Під час прямування поїзду №2209 (машиніст ТЧ-1 [PERSON] , помічник [PERSON] ) по колії №ІІ станції «Слов`янськ» 1034км, пк 5, було застосовано екстрене гальмування для запобігання наїзду на сторонню людину. Потерпіла переходила колії по перехідному настилі на небезпечній відстані від поїзда, що рухався, була в навушниках, на звукові сигнали не реагувала. Через малу відстань наїзду запобігти не вдалося. О 06 годині 59 хвилин машиніст поїзду №2209 [PERSON] повідомив чергового по залізничній станції «Слов`янськ» Демьяненко С.А. , який викликав фельдшера медпункту станції - Бобух та швидку допомогу. На місці події особа потерпілої не була встановлена. О 07 годині 20 хвилин потерпілу з тілесними ушкодженнями було доставлено до травматичного Відділення м. Слов`янська каретою швидкої допомоги. Згідно розшифрування швидкостемірної стрічки екстрене гальмування було застосоване при швидкості 30 км/г. Фактичний гальмівний шлях 140 м, розрахунковий гальмівний шлях 145м, зупинка поїзда о06 годині 55 хвилин. Комісія встановила, що причиною травмування сторонньої залізничному транспорту громадянки [PERSON] стало порушення постраждалим п.2.2 (перед тим, як увійти в небезпечну зону потрібно впевнитись у відсутності потяга або локомотива, тощо) п.2.3 (при наближенні потяга або локомотива, вагона, тощо треба зупинитись поза межами небезпечної зони…), п.2.6 (переходи і перебігати через залізничні колії перед потягом або локомотивом, вагоном, тощо, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400м забороняється) Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженим наказом МТУ №54 від 19.02.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Даний випадок травмування [PERSON] по ІІ колії станції Слов`янськ, 1034 км, ПК5, вважати не пов`язаним з виробництвом. Провини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається. Постановою слідчого Слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 вересня 2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050510001601 від 01 серпня 2018 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення. Разом з тим, за наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що між наїздом потягу № 2209, що належить АТ «Українська залізниця» під керуванням машиніста [PERSON] на [PERSON] та її смертю, наявний причинно-наслідковий зв`язок. В судовому засіданні не заперечувалося представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В., що потяг №2209, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі АТ «Укрзалізниця». Машиніст поїзду №2209 [PERSON] , який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Дана обставина також встановлена в судовому засіданні встановлено та визнана представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В. Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Дані обставини також встановлені Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/6516/21 від 20.10.2021, яке набуло законної сили 08 лютого 2022 рок, а тому відповідно до ч.4 та.ч.5 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказуванню під час розгляду цієї справи. Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дочки, [PERSON] , зазначила, що через загибель її дочки [PERSON] , вона зазнала надзвичайні страждання, які продовжуються до тепер. Смерть доньки є різкою та тяжкою психологічною травмою, яка викликала надзвичайний стрес та такі страждання є триваючими, тому що смерть дитини є непоправною подією. Позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, так як з віком у людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя; [INFO] помер чоловік позивача у віці 58 років; щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки втрата доньки є невідворотною і непоправною. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати надалі, що свідчить про їх тривалість; смерть доньки є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, крім того такі страждання є не лише трагічною подією. Страждання пов`язані з смертю відрізняються тим, що є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата рідної людини є непоправною подією; втрата доньки є однозначно передчасною і будь яких передумов для смерті не було. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Чаруковський Р.В., визнаючи частково позовні вимоги, посилається на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок її необережності, оскільки [PERSON] переходила залізничну колію в навушниках, не відреагувала на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, та в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, не переконалася у відсутності поїзда, хоч об`єктивно мала можливість вжити заходи з безпечного перетинання залізничної колії, що виключає вину відповідача та підтверджує факт смертельного травмування [PERSON] через власну необережність та недотримання вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Донька позивача загинула через власну самовпевненість та зухвале ігнорування Правил безпеки; позовна заява не містить доказів того, що через завдану позивачу моральну шкоду він має докладати додаткові зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин або потребує додаткового догляду; смерть чоловіка позивача не має жодного відношення до обставин справи та виходить за межі позовних вимог; позовну заяву подано через 5 років після транспортної події. Тобто коли позивач якось пережив втрату рідної людини, а гострота сприйняття душевних страждань пом`якшилась з плином часу; позивач зазначає що він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Але ці зусилля він пов`язує з тим, що з віком у людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя. Тобто такі зусилля пов`язанні виключно з збільшенням його віку; позивач стверджує, що втрата доньки є однозначно передчасною і будь яких передумов для смерті не було. З зазначеним твердженням неможливо погодитися в повному обсязі в зв`язку з фактичними обставинами справи. Єдиними причинами загибелі доньки позивача є факт перетину залізничної колії у навушниках та грубе недотримання вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Також звернення до суду з позовом лише через 5 років дає підстави вважати, що першопричиною подання позову є не відшкодування моральної шкоди, а є позитивна робота адвоката з клієнтом. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матері [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Проте, в судовому засіданні встановлено, що загибла [PERSON] переходила залізничну колію в навушниках, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпіла, знаючи про небезпечність перебування на пероні залізничного переїзду, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлювала всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останньої, хоча в судовому засіданні не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої [PERSON] , а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених матір`ю [PERSON] - [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої смертю дочки. В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати матері загиблої [PERSON] , на думку суду, у зв`язку з спричиненням смерті дочки становити 50000,00 грн., з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями матері, душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті дочки, що на думку суду, буде відповідати перенесеним [PERSON] моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивача, - з іншого. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням [PERSON] . При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому позовні вимоги [PERSON] підлягає частковому задоволенню, що на думку суду, буде відповідати її перенесеним моральним стражданням і переживанням, і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2023 року складає 2684,00 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця » [PERSON] моральної шкоди у розмірі по 50000,00 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 16,67% ((50000,00 грн. - задоволені вимоги) / (300000,00 грн. - заявлені позовні вимоги)*100%). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 178,97 грн. (2684*0,4 * 16,67% / 100%).

Outcome: partial