Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальний збиток у розмірі 808221,75 грн, інфляційне збільшення у розмірі 121938,53 грн, штрафні санкції у розмірі 18998,75 грн, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 квітня 2022 о 15 год. 30 хв. [PERSON] в м. Києві по вул. В. Гетьмана (Шулявський шляхопровід), керуючи автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи розворот на шляхопроводі, не надав переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 10.7 (б) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Солом?янського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП позивачу завдано збитків на суму 936721,75 грн. Позивач надіслав на адресу ПАТ «НАСК Оранта» пакет необхідних документів для отримання страхового відшкодування в розмірі 936721,75 грн. 13.09.2022 ПАТ «НАСК Оранта» оплатило до ТОВ «Автомир» послуги з ремонту автомобіля у розмірі страхового покриття за полісом ОСЦПВ у сумі 128500 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] складає 936721,75 грн, а сума страхового відшкодування є недостатньою для повного покриття завданих збитків, позивачем направлено лист-претензію про добровільну сплату різниці коштів, але відповідачем лист проігноровано. Відтак загальна суму боргу 808221,75 грн, інфляційні втрати 121938,53 грн, 18998,75 грн 3% річних. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано учасникам справи. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Сторони у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн. Відповідно до змісту постанови, [PERSON] 12.04.2022 о 15 год 30 хв в м. Києві по вул. В. Гетьмана (Шулявський шляхопровід), керуючи автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи розворот на шляхопроводі, не надав переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 10.7 (б) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 14.07.2022. Згідно з копією звіту № 20/09/22 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу від 14.09.2022, вартість відновлювального ремонту КТЗ 856149,38 грн (з ПДВ 20%), 725461,15 грн (без ПДВ 20%); величина втрат товарної вартості КТЗ 80572,37 грн (з ПДВ 20%), 70626,80 грн (без ПДВ 20%); ринкова вартість КТЗ на дату оцінки, без врахування отриманих пошкоджень 1292447,27 грн; вартість матеріального збитку з ПДВ 20% 936721,75 грн; вартість матеріального збитку без ПДВ 796087,95 грн. 18.10.2022 № 14/1746-22-Вих позивач направив відповідачу письмову претензію про стягнення збитків, завданої ДТП у розмірі 808221,75 грн. Платіжним доручення № 41706 від 13.09.2022 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатило 128500,00 грн Автомир ТОВ, призначення платежу: стр.відшк. на ремонт автомоб. Volkswagen Transporter, д/н [NUMBER] . Дог. №АТ-0283424 від 25.10.2021 р., власник Військова частина [NUMBER] 23311346 Без ПДВ. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК). Верховний суд України у п. 9 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля) були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, ще випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна зашкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Враховуючи, що подія ДТП відбулась з вини відповідача, між його діями та наслідками є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою суду, сума відшкодування має бути стягнута саме з нього у розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у строки встановлені умовами договору. Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу 808221,75 грн, інфляційні втрати 121938,53 грн та 18998,75 грн 3% річних. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 14237,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved