Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Іллінецького районного суду з позовною заявою про визнання договорів дарування недійсними, в якій вказали, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , про що 30.07.2003 року складено відповідний актовий запис. Померла [PERSON] , за життя заповітного розпорядження не складала. Відповідно позивачі, як її діти, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, мають право на першу чергу спадкування за законом. До складу спадкового майна набутого батьками позивачів, яке перебуває у спільній сумісній власності є: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] та земельні ділянки - 0,1000 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0434, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та площею 0,0647 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0435, для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за тією ж адресою що і будинок. В травні 2016 року [PERSON] звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] , про визнання правочину договору дарування недійсним. Із зазначеного позову [PERSON] позивачам стало відомо, що 15 травня 2015 року останній подарував [PERSON] житловий будинок та земельні ділянки за адресою [ADDRESS] . 07 червня 2016 року ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області, провадження у справі № 131/871/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання правочину договору дарування недійсним, закрито за заявою позивача про відмову від позову. Позивачі вважають, що вчинений правочин безпосередньо стосується їх права спадкування майна після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не отримував право на спадщину на майно після смерті [PERSON] , а відтак не мав права вчиняти зазначений правочин. У ході розгляду справи відповідач [PERSON] [INFO] помер. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Токарчук М.В. заперечив щодо позовних вимог, вказавши, що жодних підстав для визнання оспорюваних договорів дарування не встановлено. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши думку сторін, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до слідуючого висновку. Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Так, судом установлено, що відповідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виконавчого комітету Іллінецької селищної ради народних депутатів Вінницької області №198 від 09 жовтня 1986 року, цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на праві особистої власності належав [PERSON] (а.с. 126 том 2). Відповідно до технічного паспорту на жилий будинок [ADDRESS] , виготовленого Гайсинським міжрайонним БТІ 27.02.2015 року, жилий будинок 1960 року побудови. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року визнано за [PERSON] [INFO] , право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 20). При цьому, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31.01.2017 рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року скасовано з мотивів невірного вибору [PERSON] способу захисту щодо визнання права власності, оскільки його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] фактично встановлено свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок виконавчого комітету Іллінецької селищної ради народних депутатів Вінницької області №198 від 09 жовтня 1986 року. Відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Нікітчук Н.А., від 15 травня 2015 року [PERSON] подарував [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0434 (а.с.17-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37611751 від 15.05.2015, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0647 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0435 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 59). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37610265 від 15.05.2015, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0434 належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 53). Згідно договору дарування земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Нікітчук Н.А., від 15 травня 2015 року [PERSON] подарував [PERSON] земельні ділянки: площею 0,1000 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0434 та площею 0,0647 га кадастровий номер 0521210100:05:004:0435, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.47-48). Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Нікітчук Н.А., від 15 травня 2015 та договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Нікітчук Н.А., від 15 травня 2015 року, позивачі посилалися на те що їх батько [PERSON] не мав права вчиняти правочин - договір дарування на вказане майно, оскільки дане майно було спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] яка померла [INFO] . Тому, враховуючи, що позивачі як діти [PERSON] є спадкоємцями першої черги, [PERSON] порушив їх права, уклавши оспорювані договори дарування. Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставами недійсності договору є: 1) недотримання в момент укладення договору стороною (сторонами) таких вимог: - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; 2) договір є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин): у разі недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; укладення договору дарування від імені неповнолітнього без згоди органу опіки та піклування; 3) також договір є недійсним у разі: недотримання письмової форми; вчинення під впливом помилки; обману; насильства; під впливом тяжкої обставини, тощо. У цьому разі недійсність встановлюється судом. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, звертаючись до суду із позовом, позивачі у порушення статей 79, 81 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів на підтвердження факту прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, позивачами суду не надано жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження позиції, що земельні ділянки: площею 0,1000 га, кадастровий номер 0521210100:05:004:0434 та площею 0,0647 га кадастровий номер 0521210100:05:004:0435, що розташовані за адресою [ADDRESS] належали [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності. Дані доводи позивачів спростовуються Державним актом серії ЯИ №842941 від 25.12.2009 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га., яка розташована за адресою [ADDRESS] та Державним актом серії ЯИ №842942 від 25.12.2009 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0647 га., яка розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того, згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виконавчого комітету Іллінецької селищної ради народних депутатів Вінницької області №198 від 09 жовтня 1986 року, цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на праві особистої власності належав [PERSON] . Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Таким чином під час розгляду справи позивачами не було доведено належними та допустимими доказами жодне порушення вимог ст. 203 ЦК України при укладанні оспорюваних договорів дарування між [PERSON] та [PERSON] . Недоведеність позовних вимог є підставами для відмови у задоволенні позову. Щодо розподілу судових витрати слід зазначити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). В даному випадку відмова у задоволенні позовних вимог в повному обсязі є підставою для відмови у розподілу судових витрат які складаються з витрат на сплату судового збору. Ухвалою Іллінецького районного суду від 05.02.2019 року в дані цивільній справі забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на земельну ділянку площею 0,1 га. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №0521210100:05:004:0434, на земельну ділянку площею 0,0647 га. з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №0521210100:05:004:0435, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, враховуючи, що судом позивачам відмовлено у задоволенні позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed