Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивачі звернулися до суду з указаним позовом, у якому просять стягнути з відповідача по 300000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди кожному позивачу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.03.2018 близько 18 год 30 хв на залізничному перегоні "Бердичів-Михайленки", на відстані 39 м, по непарній колії від зупиночної платформи "Мирославка"електропотяг №2251 під керуванням машиніста [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , 1965 р.н. [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер в Бердичівській ЦРЛ. Вказані обставини було встановлено рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.01.2022 у справі №556/1338/21, яке було залишено без змін Постановою Рівненського апеляційного суду від 11.08.2022. Вказують, що внаслідок загибелі батька, позивачам було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивачі втратили батька. Після даної події, позивачі перенесли глибинне моральне потрясіння, відчувають сум, біль та страждання, які неможливо виміряти. Враховуючи викладене, просять задовольнити позовні вимоги. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 02.06.2023 відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін. 30.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, у якому він зазначив, що обставини, на які покликаються позивачі, є загальними, абстрактними твердженнями, є не конкретними фактами, що мають відношення до справи, томі відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено факт завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Моральна шкода документально не підтверджена. Заявлена сума моральної шкоди в розмірі 600 000,00 грн, не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. Смерть [PERSON] настала внаслідок його протиправних дій, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 28.08.2023 закрито проведення підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.10.2023 розгляд справи відкладено для виклику позивачів, явка яких визнана судом обов`язковою. У судовому засіданні 28.11.2023 представник позивачів та позивачі позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 686/4032/21 (провадження № 61-19006св21). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] , записаний батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , після реєстрації шлюбу 02.09.2011, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 08.03.2018 близько 18 год 30 хв на залізничному перегоні "Бердичів-Михайленки", на відстані 39 м., по непарній колії від зупиночної платформи "Мирославка", електропотяг №2251 під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на [PERSON] , 1965 р.н. 09.03.2018 р. за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018060050000323 та розпочато досудове розслідування за ч.3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 10.09.2018, кримінальне провадження №12018060050000323 від 08.03.2018 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. Відповідно до листа АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" від 09.04.2021 за №ЦЦТех-08/102, поїзд № 2251 обслуговувався електровозом серії ВЛ80т № 1420, який перебуває на балансі виробничого підрозділу "Локомотивне депо Козятин" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укразалізниця". Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.01.2022 у цивільній справі № 556/1338/21, позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь [PERSON] , [INFO] , 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Указаним рішенням суду було встановлено, що дизель-поїзд №2251 перебуває на балансі виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", [PERSON] , (машиніст вищевказаного потягу) перебуває в трудових відносинах з АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", що підтверджуються посвідченням № [NUMBER] . Також, встановлено, що [PERSON] не перебував в стані алкогольного сп`яніння (висновок судово-медичної експертизи №75 від 21.06.2018), лежав в кінці зупиночної платформи між платформою та колією, вниз головою, не реагував на попереджувальні сигнали (постанова про закриття провадження у справі від 10.09.2018), а також ту обставину, що зупиночна платформа на час проведення огляду місця події була вкрита втоптаним снігом (протокол огляду місця події з додатками). Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію учасників провадження, суд приходить до наступних висновків. Порядок та умови відшкодування шкоди встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом з цим, така відповідальність має свої межі, за якими остання виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого, під яким слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, а також розуміти значення своїх дій та керувати ними. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення, зокрема, умислу потерпілого покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц. Враховуючи, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке належить відповідачу, під керуванням його найманого працівника, то з урахуванням положень ст. 1172 ЦК України, відповідач, як юридична особа несе обов`язок відшкодування завданої шкоди. Питання чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20 травня 2021 року у справі № 501/2015/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20-ц. При цьому, представником відповідача не доведено, що смерть [PERSON] настала внаслідок непереборної сили або усвідомленого бажання потерпілого настання шкідливого результату (наприклад, суїциду), а тому, з урахуванням положень ч. 5 ст.1187 ЦК України, відповідач не може вважатися таким, що звільняється від відповідальності за завдану шкоду. У ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] судом не встановлено. Отже, у даному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. Твердження представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а у діях потерпілого наявне свідоме порушення правил безпеки (інтелектуальна ознака умислу), не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи судом не встановлено. Встановивши, що позивачі доводилися дітьми загиблому, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок його загибелі підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок порушення ним п. 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення судом не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його особистої недбалості та необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя. Водночас, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 коп), який слід стягнути на користь кожного з позивачів, а отже позов слід задовольнити частково. V. Розподіл судових витрат Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 1999,80 грн.

Outcome: partial