Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Рівненської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Лариса Петрівна про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла сестра позивача, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), яка на час смерті була громадянкою Російської Федерації та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .Після її смерті на території України залишилося спадкове майно, яке складається із 1/2 частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склала. Чоловік спадкодавиці, [PERSON] , своєю заявою від 08.05.1997 року відмовився від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки, від прийняття спадщини в м. Рівне після смерті своєї дружини на користь її матері - [PERSON] .Відтак 03 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П., від імені своєї матері, [PERSON] (діяв на підставі нотаріально засвідченої довіреності) із заявою про прийняття [PERSON] спадщини після смерті її дочки, [PERSON] . [INFO] померла мама позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.2.1993 року та 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , та була успадкована [PERSON] , оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] , 14 травня 2021 року, у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, згідно якого [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . 19 травня 2023 року за № 158/02-31 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на ім`я [PERSON] в зв`язку не наданням документів, які б свідчили про вступ [PERSON] в управління або володіння спадковим майном, а також пропуском 6-місячного строку для відмови від спадщини чоловіка померлої [PERSON] та дочки померлої - [PERSON] . Проте, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , сплачувала комунальні послуги, брала участь в утриманні прибудинкової території. а відтак вважається такою, що спадщину прийняла вступивши у володіння спадковим майном. 22 травня 2023 року Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. [PERSON] було видано довідку, з якої вбачається, що, хоча він і вчасно звернуся із заявою про прийняття спадщини, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадкове майно лише на1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка безпосередньо належала його матері. Видати ж Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка мала б бути успадкованою його матір`ю після смерті сестри не має можливості, оскільки у даній спадковій справі винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на вказані обставини [PERSON] позбавлений можливості в позасудовий спосіб врегулювати питання успадкування та оформлення за собою права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належала його сестрі, [PERSON] , та була успадкована його матір`ю [PERSON] , шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, а відтак звертається до суду за захистом охоронюваного законом права. Відповідачем Рівненською міською радою подано до суду відзив на позов, у яких представник позивача зазначає, що позовні вимоги не визнає, вказує, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, в такому випадку спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Таким чином, Рівненська міська рада вважає, що оскільки [PERSON] (спадкодавицею у справі) за життя не було належним чином здійснено оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] , то відсутні усі підстави для задоволення позовної заяви. Ухвалою суду від 06 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 вересня 2023 року. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Рівненської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Л.П. про визнання права власності на спадкове майно - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задоволити. Представник відповідача Рівненської міської ради Мозоль Н.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, зазначених у відзиві. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши виступи сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] померла сестра позивача, [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , що видане Царицинським відділом ЗАГС м. Москви 02 вересня 1996 року. Як вбачається із матеріалів справи, на час смерті [PERSON] була громадянкою Російської Федерації та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .? Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 10 лютого 1995 року уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року, що видане Фондом державно-комунального майна міської Ради народних депутатів [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності із [PERSON] квартира [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склала. Чоловік спадкодавиці, [PERSON] , своєю заявою від 08.05.1997 року відмовився від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки, від прийняття спадщини в м. Рівне після смерті своєї дружини на користь її матері - [PERSON] , про що свідчить копія заяви, що подана ним приватному нотаріусу 28 Московської державної нотаріальної контори Ізмайловій Н.І. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , вбачається, що їх матір`ю є [PERSON] . Із матеріалів справи встановлено, що 03 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П., від імені своєї матері, [PERSON] на підставі довіреності №77 АГ 2969505, із заявою про прийняття [PERSON] спадщини після смерті її дочки, [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] . Таким чином, після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року та частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Як встановлено судом із копії заповіту, який вчинений [PERSON] , на випадок своєї смерті вона заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Як вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі та встановлено із пояснень позивача [PERSON] , [INFO] , у встановлений Законом шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, згідно якого [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . 19 травня 2023 року за № 158/02-31 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на ім`я [PERSON] в зв`язку не наданням документів, які б свідчили про вступ [PERSON] в управління або володіння спадковим майном, а також пропуском 6-місячного строку для відмови від спадщини чоловіка померлої [PERSON] та дочки померлої - [PERSON] . Як вбачається із Довідки № 01/05/23 від 22.05.2023 року, що видана ОСББ «Гур`єва 8», а також довідки №9135 від 16.05.2023 року, що видана Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради [PERSON] з 02.06.1971 року була зареєстрована та постійно проживала у квартирі [ADDRESS] . Як встановлено судом із матеріалів справи [PERSON] сплачувала комунальні послуги, брала участь в утриманні прибудинкової території, зверталась за отриманням житлової субсидії, укладала договори з приводу користування комунальними послугами у спірній квартирі, а відтак вважається такою, що спадщину прийняла вступивши у володіння спадковим майном. 22 травня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. [PERSON] було видано довідку за № 161/01-16, з якої вбачається, що, хоча він і вчасно звернуся із заявою про прийняття спадщини, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадкове майно лише на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка безпосередньо належала його матері. Видати ж Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка мала б бути успадкованою його матір`ю після смерті сестри не має можливості, оскільки у даній спадковій справі винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Отже, виходячи з вищезазначеного, [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої у 1996 році доньки, так як вступила у фактичне володіння квартирою, однак за життя не оформила належним чином свідоцтво про право на спадкове майно. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Дана позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19). Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року (провадження № 61-432сво22) зазначив: спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є Цивільний кодекс України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час виникнення права на спадкування у 1996 році. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 ці\\ї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених п. 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження у справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстр правом України, тобто спадкування нерухомого майна за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: - спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; - подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; - якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. З огляду на вказану позицію Верховного Суду вбачається, що неподання чоловіком спадкодавиці, [PERSON] , та її донькою, [PERSON] , заяви про прийняття спадкового майна саме у відповідності із законодавством України, свідчить про те, що спадкове майно, а саме - 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , вони не прийняли, а відтак єдиним спадкоємцем по закону є матір померлої, [PERSON] , після смерті якої спадкоємцем за заповітом є її син, [PERSON] . З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, що підтверджені належними та достатніми у їх сукупності доказами, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved