Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що з відповідачкою по справі [PERSON] він перебував у шлюбі, який зареєстрували 26 серпня 200 року у відділі реєстрації цивільного стану Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області за актовим записом №42, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом з квітня 2023 року, в зв`язку протиріччям спільних інтересів подружжя, та поганими відносинами. Позивач спільно з донькою проживають за однією адресою по [ADDRESS] відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Спільна дочка подружжя проживає разом з батьком, який займається її вихованням та утриманням. Тому позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем та визначити місце проживання неповнолітньої доньки разом з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просить позов задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову. Зі змісту даної заяви вбачається, що відповідачка [PERSON] повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення судом місця проживання їхньої неповнолітньої доньки разом з батьком. Справу просить розглянути без її участі. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала та надала висновок служби про доцільність проживання неповнолітньої доньки сторін разом з батьком, до висновку приєднана заява дитини, у якій остання зазначає, що бажає проживати з батьком. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу: Судом встановлено, що сторони у справі 26 серпня 2006 року зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області за актовим записом №42 про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.16). Від шлюбу у сторін [INFO] народилась спільна дитина - донька [PERSON] , про що було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] ( а.с.15). Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Сторони строк на примирення не бажають. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з п.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини: Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.15). Відповідно до довідки №319 від 20.10.2023 року виданої Благовіщенською міською радою Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: село Новоселиця Голованівського району Кіровоградської області ( а.с.17). Згідно довідки КНП "Благовіщенська лікарня" Благовіщенської міської ради від 20.10.023 року [PERSON] [INFO] на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває ( а.с.19). Батько [PERSON] постійно підтримує контакт з школою, успішністю дитини цікавиться, з вчителями спілкується, батьківські збори відвідує. До школи приводить дитину і забирає, на виклики до школи приходить тільки батько, що підтверджується довідкою виданою директором Новоселицького ліцею Благовіщенської міської ради О.Дашевського від 25 жовтня 2023 року №107 ( а.с.20). Згідно довідки - характеристики виданої 25 жовтня 2023 року за №320 старостою Благовіщенської місткої ради Володимиром Срібним - [PERSON] проживає по [ADDRESS] . За період проживання на території села Новоселиця Голованівського району зарекомендував себе з позитивної сторони, ввічливий, доброзичливий, працелюбний, ініціативний, гарний господар та батько. За характером спокійний, врівноважений. В громадських місцях веде себе добре ( а.с.18). Згідно акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 23 жовтня 2023 року за №237 зазначається, що житловий будинок за адресою вудиця Центральна будинок [ADDRESS] складається з 3 кімнат. Будинку великий, просторий. Дитина має окрему кімнату, облаштовану сучасними меблями та необхідною технікою, має телефон, планшет. Сім`я забезпечена продуктами харчування та готова до осінньо-зимового періоду. З квітня 2023 року дитина виявила бажання проживати спільно з батьком. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце проживання [PERSON] та його донька [PERSON] ( а.с.22). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування житлового будинку від 15 вересня 2023 року ( а.с.9-11), про що міститься інформація з витягу Державного реєстру речових прав ( а.с.12). Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Станом на час розгляду справи в суді неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає разом з батьком за однією адресою. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно висновку Служби у справах дітей Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від встановлена доцільність проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з батьком. Також під час обстеження умов проживання дитина виявила бажання проживати разом з батьком. Таким чином, враховуючи наведене та беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з батьком - позивачем [PERSON] . При цьому суд наголошує на тому, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє права відповідачки [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач не очікує відшкодування понесених ним судових витрат, тому дане питання судом не вирішується. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved