Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач, звернувся до суду із позовом 20.09.2023 року, про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 148877,13 гривень, компенсації за невикористану відпустку в сумі 44782,09 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 140752 гривні, та судових витрат у вигляді правової допомоги на суму 14700 гривень та сплаченого судового збору. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем, з 01.05.2023 року був звільнений. Під час перебування в трудових відносинах заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась в повному обсязі, відповідно до розрахункових листів та довідки про доходи від 10.05.2023 року №79, різниця між нарахованою заробітною платою та заробітною платою, що реально була виплачена складає за лютий 2022 року - 47539,63 грн, за вересень 2022 року - 3077,09 грн, жовтень 2022 року - 17231,27 грн, листопад 2022 року - 14154,18 грн, грудень 2022 року - 6312,49 грн, січень 2023 року - 15312,49 грн, лютий 2023 року - 22968,74 грн, березень 2023 року - 14968,74 грн, квітень 2023 року - 7312,50 грн. В наказі про його звільнення не було зазначено суму компенсації за невикористану щорічну відпустку. В день звільнення довідка про заборгованість по заробітній платі йому видана не була, на адвокатський запит при підготовці позову також, не було проведено повний розрахунок при звільненні. Загальна сума заборгованості складає 148877,13 гривень заборгованість по заробітній платі, 44782,09 гривень компенсація за 114 днів невикористаної відпустки. Просив стягнути суму заборгованості в розмірі 193659,22 гривні. Також, з урахуванням несвоєчасної виплати заборгованості при звільненні, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який обрахований ним відповідно до вимог Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата за два календарні місця роботи склала 48152,50 грн, а середньоденна - 926,00 грн, тобто, за період затримки розрахунку з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року, просив стягнути середній заробіток в сумі 140752 грн. Окрім цього, просив стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 29.09.2023 року визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні не надходило. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується матеріалами справи. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, відзив не подано. Судом, двічі, до ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» надсилалась копія ухвали від 29.09.2023 року, для виконання, надання довідки про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати позивачу та довідки про розмір середнього заробітку, що була отримана відповідно до зворотнього повідомлення, але відповідь надана суду не була. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 28 квітня 2017 року по 01 травня 2023 року, працюючи на посаді заступника директора з розвитку експериментальної бази та інновацій (з 28.04.2017 року по 30.04.2017 року) та заступника директора з виробничих питань (з 01.05.2017 року по 01.05.2023 року). Був звільнений з посади, згідно до наказу №131-к від 28.04.2023 року, за власним бажанням, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки [NUMBER] , копією наказу №131-к від 28.04.2023 року. Під час перебування в трудових відносинах заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась в повному обсязі, відповідно до розрахункових листів та довідки про доходи від 10.05.2023 року №79. Так, відповідно до розрахункових листів за січень 2022 року - грудень 2022 року, за період з січня 2023 року по квітень 2023 року, в графі борг за підприємством на кінець місяця обліковується 193659 гривень 22 копійки, до складу заборгованості входить і компенсація за невикористану частину відпустки. В розрахунковому листі за квітень 2023 року було нараховано компенсацію за 114 днів невикористаної відпустки в сумі 56329 гривень 68 копійок. Відповідно до вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 27.06.2023 року № 651, з 01 липня 2023 року в Україні завершено карантин та режим надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу в Україні. До суду позивач звернувся 20.09.2023 року, при цьому на його звернення та звернення його адвоката письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні позивач не отримував. Тому, суд вважає, що строки звернення до суду не пропущені. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем у встановлений ухвалою строк довідка про розмір заборгованості по заробітній платі, середній заробіток позивача суду не надана, відзиву щодо позову не подавалось. Враховуючи вимоги ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, суд погоджується із доводами позивача щодо наявності заборгованості та вважає доведеним позивачем розмір нарахованої суми, враховуючи у якості доказу наявності заборгованості надані позивачем розрахункові листи за період з січня 2022 року по квітень 2023 року, із облікованою заборгованості перед позивачем Тому, вимоги позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню на загальну суму 193659 гривень 22 копійки, яка складається з заборгованості по заробітній платі та компенсації за 114 днів невикористаної відпустки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Суд приймає до уваги доводи позивача в частині того, що остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, а тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Але суд не погоджується із наведеним позивачем розміром середньомісячної заробітної плати та розміром середнього заробітку, що підлягає стягненню. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідний розрахунок судом проводиться з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); Тобто, судом використовується заробітна плата за березень та квітень 2023 року для розрахунку середньої заробітної плати, без врахування компенсації за невикористану відпустку та доплати за інтенсивність. В березні місяці нараховано за 26 днів - 19261 грн, в квітні 2023 року нараховано за 25 днів 19261 грн, тобто, середньоденна заробітна плата складає 19261 грн +19261 грн/26 дн + 25 дн = 755,33 грн .В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає з 02.05.2023 року по 30.09.2023 року, в межах заявлених позовних вимог, а саме - за травень 22 дня, червень 22 дня, липень 21 день, серпень 23 дня, вересень 21 день, а всього 109 днів затримки розрахунку, що складає 82330,97 грн (109х755,33 грн). Постановою ВП ВС від 18.03.2020 № 711/4010/13-ц (14-429цс19) зазначено на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до Постанови ВП ВС від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд вважає за можливе стягнути середній заробіток в сумі 82330,97 грн, тобто, задовольнити вимоги про стягнення середнього заробітку частково. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення середнього заробітку частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, а також, враховуючи часткове задоволення вимог про стягнення середнього заробітку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно від задоволених вимог. Так, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1936,59 грн (193659 гривень 22 копійки х1%) . А також, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 823,36 гривень (82330,97 грн х1407,60грн/140752 грн). Вирішуючи питання про стягнення витрат на надання правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем не було додано до позовної заяви доказів понесених витрат, чеків, квитанцій про проведення оплати послуг, актів виконаних робіт, лише зазначалось в позовній заяви, що сума, яка визначена до стягнення складає 14700 гривень(за підготовку позовної заяви та участь адвоката в судових засіданнях). Розгляд справи проводився в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, розрахунку часу витраченого на складання позовної заяви до позову не додавалось. Оскільки розмір витрат на правову допомогу входить до предмета доказування, суд вважає, що позивачем не доведено розмір витрат, а тому суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: partial