Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

В листопаді 2020 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд усунути перешкоди [PERSON] у спілккуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом визначення йому днів та місця для участі у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: кожні перші, треті п`ятниці з 18.00 годин до 19.00 годин неділі з правом ночівлі за адресою проживання батька в м.Южноукраїнськ без присутності матері; у літній період 45 днів без присутності матері; у період новорічних та різдвяних свят по дві доби без присутності матері; у період державних свят одна доба без пристуності матері; в день народження дитини з 10.00 до 16.00 годин без пристуності матері; в будні дні п`ять годин без пристуності матері за домовленостю з нею. В обгрунтування позову посилається на те, що він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю відповідачкою по справі, він перебував у зареєстрованому шлюбі з05.09.2017 по 08.11.2020 2019 року . Після припинення шлюбних відносин вони стали проживати окремо, син залишився проживати з матір`ю. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні сина, його відвідуванні, відповдіачка почала створювати штучні перешкоди, з цього приводу він звертався до Служби у справах дітей. Рішенням ВК ММР від 13.12.2019 року № 1300 визначено його участь у вихованні малолітнього сина наступним чином - щотиждня упо вихідним з 10.00 до 16.00 в присутності матері, будні за домовленістю між батьками.Проте відповідачка це рішення не виконує. Весь цей час він намагається налагодити нормальний звязок з дитиною та повноцінно приймати участь у вихованні та розвитку дитини, проте вирішити розбіжності з відповідачкою шляхом переговорів та взаємних поступок не вдається. З метою недопущення негативного впливу на дитину, який виявляє прихильність до батька, сумує за ним, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Він має житло в м.Южноукраїнськ, постійно там мешкає, має стабільний дохід та постійне місце роботи, характеризується позитивно. В січні 2021 року надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність створення перешкод з її боку у спілкванні з дитиною, навпаки всіляко намагається налагодити стосунки батька з сином. Після розірвання шлюбу деякий час позивач спокійно за домовленістю з нею спілкувався з сином, брав дитину на прогулянку. проте через деякий час [PERSON] , якому виповнилося 3 рочки і він досить добре розмовляє і може висловити свою думку зрозуміло, почав говорити, що не хоче більше ходити з татом , що він його не слухає. Вона почала звертати увагу позивача, що якщо він бере дитину на прогулянку, то слід приділяти увагу сину, отже , напевно, саме це позивач і вважає неприязненими стосунками. Позивач дійсно виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, проте жодних жодаткових витрат на розвиток дитини та його лікування не несе. Ті випадки, коли позивач не зміг взяти дитину у визначений рішенням виконкому час, то вона надавала письмові пояснення, що в той день дитина була хвора , про що вона завчасно повідомляла позиваач. Отже, він навмисно створює конфліктні ситуації виключно у власних інтересах, хоча вона справно виконувала рішення виконкогму та його не оскаржувала.. Позивач не має дійсного наміру проводити тривалий час з дитиною, а має намір відводити дитину до своїх батьків у село, що було вказано самим позивачем .вона не чинити ніяких перешкод у спілкуванні сина з батьком, проте дитина сама не виявляє прихильності до батька. Дитина має певні особливості кишково-шлункового тракту від народження , потребує особливого харчування , режиму та дієти , отже не може тривалий час перебувати у батька без матері. Батько не розумє потреби трирічної дитини. у результаті чого дитина пісял їхконтактування знервована , втомлена, перезбуджена. Щодо позовних вимог про перебування дитини за місцем проживання батька у м.Южноукраїнськ, то заперечує проти їх задволення з тих підстав, що вона має сумніви у стіворенні позивачем належних умов для проживання в цій квратирі дитини, крім того подолання 2-хгодинної ддороги для переїзду до м.Южноукраїнськ задля задоволення батьківських інтересів не є нормальним для трирічної дитини. Крім того дитина в силу певних захворювань потребує чіткого режиму дня та харчування, що неможливо забезпечити при таких переїздах. Щодо позовнихв имог про перебування з дитиною у його день народження у час з 10.00 до 16.00 годин , то таке фактично позбавляє усіх інших близьких людей можливості привітати дитину та відсвяткувати цей день. Також дитина пройгшла психологічне обюстеження, яке показало стійку прив`язаність до матері та емоційну нестабільність дитини по відношенню до батька. Рекомендовано пребування дитини з батьком у присутності матері. [PERSON] , не заперечує проти участі батька у житті сина , та, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, ане тільки права батьків, просить суд надати позивачу можливість спілкування з сином щотиждня у суботу або неділю з 1.00 до 16.00 годин в присутності матері, а у будні дні- за домовленістю між батьками. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11. 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 04.06.2021 року в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Костоусової Я.М. про зупинення провадження у справі - відмовлено. В задоволенні клопотання представника позивача адвоката Сидоренко Т.В. про призначення у справі судово-психологічної експертизи - відмовлено. Відкладено підготовче судове засідання - на 22 вересня 2021 року на 09.00 годин . Ухвалою суду від 01.11.2021 року клопотання представника відповідача адвоката Костоусової Я.М. про витребування доказів та допит свідків для всебічного розгляду справи № 490/2226/21 та з метою можливості проведення експертизи в порядку ст. 106 ЦПК України задоволено частково. Викликано в наступне судове засідання та допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду за ст.ст. 384,385 КК України. Зобов`язано орган опіки та піклування виконкому ММР надати суду належним чином завірені копії усіх матеріали, складені з приводу звернення [PERSON] за фактом встановлення та дотримання встановленого порядку зустрічей батька з дитиною [PERSON] , [INFO] - за весь період до отримання вказаної ухвали суду включно. Зобов`язано [PERSON] надати суду графік роботи ( складений за місцем роботи) з урахуванням сезонів року, а саме ненормований робочий день у різні сезони року ( з урахуванням годин роботи) , з урахуванням вихідних днів. В підготовчому засіданні неодноразово оголошувалася перерва з метою проведення певних процесуальних дій за клоплтаннями сторін та витреюування доказів. Ухвалою суду від 09.06.2022 року підготовче судове засідання з розгляду цивільної справи № 490/8204/20 відкладено на 14 годину 00 хвилин 24 жовтня 2022 року. В судові засідання, призначені на 09.06.2022 року, 24.10.2022, 01.02.2023 та 26 квітня 2023 року, сторони та їх представники не з`явилися , повідомлені були належним чином та завчасно, в тому числі через оголошення на сайті Судова Влада Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті на 14 червня 2023року. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивач та просила про задоволення позову в повному обсязі. в минулих судових засіданнях позивач поясняв, що бажає бачитися та спілкуватися з дитиною, має належні умови проживання в м.Южноукраїнськ, також винаймає житло в м.Миколаєві спеціально, щоб мати можливість бачитися з дитиною, проте відповідака під різзними приводами перешкоджає йому у цьому, а коли вони разом гуляли з дитиною, то постійно влаштовує сварки на очах у дитини. Він любить дитину, займався сином від його народження, отже не бажає втрачати контакт з сином, проте і не хоче його травмувати під час спільноих зустрічей з його матір`ю. Вважає, що відповідачка спеціально налаштовує дитину проти нього, адже хлопчик ще маленький і дійсно залежить від матері і її думки та навіювань. Відповідачка та її представник в судові засідання тричі поспіль не з`явилися , причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином, в тому числі телефонограмою та через оголошення на сайті Судова влада, жодних інших клопотань чи заяв від них не надходило. В минулих судових засіданнях відповідачка суду пояснила, що не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, проте син сам не хоче з ним гуляти, скаржився їй, що батько його ображає, не приділяє уваги, коли вони разом гуляють. итина вже в тому віці, коли може сама висловити свою думку, [PERSON] дуже добре балакає, розумний та психологічно зрілий, тому вона поважає його думку. при цьому вона жодним чином не налаштовує дитину проти батька, а навпаки намагається його вмовити, щоб він йшов гуляти з батьком, але проти його волі не буде це робити. Позивач, коли приходить до дитини, постійно влаштовує скандали, навіть лається нецензурними словами до неї, це все чує дитина. Вона не заперечує проти зустрічей дитини з батьком, але не за тим графіком, який він хоче, згодна з рішенням органу опіки та піклування, категорично заперечує проти ночівлі сина в м.Южноукраїнськ та тривалого проживання сина з батьком влітку- бо це і важка дорога для дитини, і небезпека його здоров`ю через недотримання режиму дня да дієтичного харчування. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримують раніше наданий висновок. В минулих судових засіданнях зазначили, що вважає, що обидва батьки своєю поведінкою при зустрічах батька з дитиною травмують дитину, їм просто необхідно врегулювати цей спір , але мирним шляхом. Відповідно до ч.1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, для відкладення судового засідання, встановлених ч.2ст.223ЦПК України судом не встановлено. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободтапрактику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно із ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається. Згідно приписів ст. 58, ч.ч. 3, 5 ст.223 ЦПК України сторона може забезпечити свою участь в судовому засіданні особисто або шляхом участі повноважного представника, при цьому особиста участь сторони по справі не позбавляє його права мати при розгляді справі й представника, неявка ж представника за умови участі позивача чи відповідача не є перешкодою в розгляді справи, відкладення розгляду справи у такому випадку є правом, а не обов`язком суду, коли з урахуванням обставин суд дійде поважності причин та підстав відкладення справи. Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії. Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії сторін по справі, що забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів протилежної сторони по справі, яка змушена витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання. За таких обставин, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи та те, що сторона відповідача втретє не з`явилася у судове засідання для розгляду справи по суті, протягом більше півтора року взагалі не проявляючи жодного інтересу до цієї справи, відповідачка та її представник не позбавлені були можливості подавати будь-які заяви через систему "Електронний суд", засобами електронного чи поштового зв`язку, даних про те, що перебувають за межами міста суду не надали - суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача , що буде буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в листопаді 2020 р., отже строки розгляду спору щодо захисту прав дитини вже становлять 3 роки. За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України . Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Сторонами не оспорюється , що дитина на час звернення до суду проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , разом з бабаусею з боку матері, відповідачка є власником 1\\2 частки квартири за вказаною адресою. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.11.2019року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням № 1300 від 13 грудня 2019 року виконкому ММР "Про участь [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] " за зверненням позивача встановлено, що батьки не можуть знайти компромісу в питаннях виховання та утримання дитини. Визначено участь [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , надавши йому можливість спілкування з дитиною щотиждня у суботу та неділю з 10.00 до з 16.00 в пристуності матері, будні дні за домовленістю батьків, з правом зміни часу та взаємною згодою батьків та врахування інтересів малолітньої дитини. Матеріалами справи підтверджується. що позивач звертався до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району щодо порушення порядку його участі у вихованні дитини в січні, квітні , червні 2020 року , мати писала відповідні пояснення щодохвороби дитини у відповідний період. Позивач має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. Працює офіційно в ТОВ "Агрокапітал" на посаді агронома , має стабільний дохід, має 40-годинни робочий тиждень з вихідними днями субуто та неділя. [PERSON] регулярно сплачує аліменти, борг відсутній, що визнала в судовому засіданні відповідачка. Відповідачка також має постійне місце роботи, характеризується позитивно. Актом обстеження умов проживання за місцем найманого житла в [ADDRESS] , скаденого працівниками ССД Аміністарації Центрального району м.Миколаєва в жовтні 2019 року, [PERSON] має належні умови для перебування дитини, батько має бажання брати участь у вихованні дитини. Позивач має на праві власності разом зі своїми батьками частку в трикімнатній квартирі по [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання за вказаним місцем проживання позивача по [ADDRESS] , скаденого працівниками ССД Южноукраїнської міської ради в листопаді 2020 року, [PERSON] має належні умови для перебування дитини, окрема кімната. З 06.09.2021 року [PERSON] відвідував ДНЗ № 74, має позитивну психолого-педагогічну характеристику, навички та розвиток відповідно віку, мати приділяє достатню увагу рохвитку та вихованню сина. Медичними документами, наданими відповідачем, підтвердужється, що станом на 2018-2020 рік [PERSON] має певні захворювання кишково-шлункового тракту, потребує режиму дня та харчування, дієтичного харчування. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , та [PERSON] , які є подругами відповідачки, судду пояснили, що частко спілкуються з відповідачкою та [PERSON] , знають дитину від народження. [PERSON] дуже хороша мати, робить все необхідне для дитини. [PERSON] в свої 4 роки вже психологічно зріла дитина, розповідав ним сам, що батько нічого йому не приносить та не купляє, він не хоче розмовляти про батька, причини цьому не пояснює, прот розповідав, що мама плаче від тата, тому він до нього не хоче йти,а мама йому каже, щоб він йшов та не "подставлял" її. Про те, що коли батько приходить до дитини, то обов`язково влаштовує сварки , ображає [PERSON] , кричить, чим травмує дитину, вони знають лише зі слів [PERSON] , самі такому свідками не були. Судом оглянуто диски з відеозаписами від 12.01.2022 та від 18.01.2022 року , надані представником відповідача, де міститься короткі відеозаписи, де мати запитує [PERSON] чи хоче він збиратися до батька, який до нього прийшов. Проте дитина каже, що не хоче, підійшовши до дверей кватири.Також дитина стоїть сама в дверях квартири, сзаду його знімає мати, а син каже батькові, щоб він швидче віддавав подарунки ( коробки з іграшками), бо подарунки він дуже хоче, а батька не хоче. Також представником відповідача надані диски , на яких мати спеціально запитує , чи хоче "синочок виходити до батька" , дитина відповідає, що ні, з нього "Цього досить", проти причинеи не пояснює. Суд критично ставиться до наданих доказів, адже деякі відео мають певний "постановочний характер", питання сформульовані спеціальним чином з натяком на негативну відповідь, а поведінка дитини, яка дуже радіє подарункам, з задоволенням бере іграшки і зазначає, щоб батько уходив, жодним чином не свідчить про "психологічну зрілість дитини", про яку стверджувала відповідачка. Судом також оглянуто диски з відезаписами, наданими представником позивача, за період 2020-2021 років року, з яких вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно існують неприязнені стосунки, в тому числі щодо узгодження порядку спілкування та зустрічей з дитиною. З відеозаписів від 04.04.2021 року та від 08.05.2021 вбачається, що дитина нормально гуляє з батьком, мати забирає дитину, дитна незадовлена цим , голосно плаче, проте батьки продовжують влаштовувати сварку при дитині. З відеозапису від 20.09.2021 року вбачається, що в день народження хлопчика з подарунками приїхали батько з бабою та дідом, дитина з задоволенням приймає подарунки, обіймає їх, не заперечує проти спілкування, проте баба з боку матері забирає хлопчика. Статтями 12,81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу своїх порушених прав посилається на те, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Зазначає, що, на його думку, найкращим інтересам дитини буде відповідати графік спілкування з дитиною, але без обов`язкової присутності матері під час побачень, оскільки це може призвести до потенційних сварок між батьками, що унеможливить налагодженню нормального контакту між батьком та сином. Також зазначає, що найбільш сприятливим буде перебування у нього сина з ночівлею за місцем його проживання, атакож враховуючи рівність прав батьків половину літнього періоду та святкових днів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Згідно з частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини , практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення (§ 76). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. При вирішенні таких спорів судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23). Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд бере до уваги поведінку батька, спрямовану на участь у вихованні і житті сина, та доведеність факту перешкоджання [PERSON] належному та достатньому спілкуванню [PERSON] з дитиною. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність необхідності у присутності матері під час спілкування батька з сином, оскільки присутність матері під час спілкування позивача з дитиною не є доцільною за наявності встановлених неприязних стосунків між позивачем та відповідачкою. Суд вважає, що проведення зустрічей батька із сином виключно у присутності матері є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. Доводи відповідачки про наявність обставин, за яких їх з позивачем син не міг би спілкуватись з батьком за її відсутності переважно зводяться до малого віку дитини та його потребу у дотриманні режиму дня та харчування, не є недоведеними, а без надання належних доказів та за відсутності протипоказань у спілкуванні батька та сина є безпідставними. Подібні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 233/418/22 (провадження № 61-11951св23). Крім того, суд враховує, що на час вирішення справи дитині вже виповнилося 6 років, а також, що очевидним є те, що наразі відповідачка через ведення бойових дій на території України з дитиною перебуває за кордоном, отже рішення суду буде виконуватися реально ще через деякий час. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначав, що незважаючи на прийняте 13.12.2019 року рішення № 1300, яким визначено участь батька у вихованні дитини та встановлено графік спілкування із сином, сторони не можуть дійти згоди щодо виконання цього графіку, провокуючи подальші конфлікти , в тому числі у присутності дитини. Вирішуючи питання участі батька у вихованні сина, суд враховує, що позивач в період після розірвання шлюбу із відповідачкою не має належної можливості спілкуватися з сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має напружені стосунки з позивачем, що вона не приховувала і в судовому засіданні. Проте і той факт, що спілкування з сином не відбувається виключно через дії відповідачки також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, адже іноді сама дитина висловлювала небажання спілкуватися з батьком. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що способи участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, які визначені в позові не в повній мірі відповідають як інтересам дитини, так і інтересам батьків. Налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останніх років позбавлена можливості спілкування з батьком. Таке спілкування за необхідності можливе за присутності психолога, участь якого забезпечується в залежності від обставин, які складуться при виконанні рішення суду. Участь психолога при спілкуванні з дитиною може забезпечити як позивач, так і відповідач. Посилання відповідачки на відсутність доказів, які б підтверджували існування перешкод з її боку щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, також не можуть бути прийняті сдом до уваги, оскільки наявність спору з цього приводу свідчить про зворотнє. [PERSON] активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином, тому будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Так, з пояснень сторін, представника третьої особи та наданих обома представниками сторін відеозаписів вбачається, що дитина є заручником обставин, які хлопчик в силу свого віку не здатен вирішити, а для повноцінного психічного розвитку особистості дитини, необхідна участь обох батьків; але враховуючи тривалий час відсутності спілкування дитини з батьком слід дати дитини певний час для стабілізації почуттів та встановлення рольової позиції батька у своєму житті. Отже, з метою поступової адаптації дитини до відновлених стосунків з батьком суд вважає за необхідне визначити поступовий графік побачень позивача з сином, а саме кожну суботу місяця з 10.00 години до 14.00 годин - перші три рази у присутності матері; побачення з дитиною кожну суботу місяця з 10.00 години до 16.00 годин - наступні два місяці без присутності матері; побачення з дитиною кожну першу та третю п`ятницю місяця з 18.00 години до 14.00 годин неділі без присутності матері за місцем проживання батька перший рік у місті проживання дитини , в подальшому - за місцем проживання батька в м.Южноукраїнськ, але з урахуванням бажання дитини. Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина. Суд переважно враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. Враховує суд і можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною без присутності матері, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23). Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22) зазначив, що « що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Суд також вважає обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини, вимогу про забезпечення спільного відпочинку батька із сином протягом 15 днів під час літніх канікул, але за умови бажання самого [PERSON] та за умови відновлення його довіри до батька. Таке не суперечитиме його інтересам та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини. Доводи відповідачки про неможливість тривалого перебування дитини з батьком без присутності матері, суд відхиляє, оскільки позбавлення батька можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, за відсутності обставин, які б давали підстави для висновку, що таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини ( при цьому суд враховує, що на час таких заперечень дитині було 3 роки, а на епрішній час дитині вже 6 років, що для такого віку є значною різницею ) є порушенням гарантованого законом права батька на рівне з матір`ю дитини право на спілкування та участь у її вихованні. Батьки мають налагодити співпрацю з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу,

Outcome: partial