Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

01.11.2023р.\~позивач [PERSON] \~ \~звернувся \~до суду\~з позовом\~до відповідача\~- Баришівської\~селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , шо підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.09.2008 року. Факт перебування у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.08.1961 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Гостролуччя» розміром 4,77 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зазначене підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ №0077602, виданим Баришівською районною державною адміністрацією 30.12.1996 року. Відповідно до Довідки №143 від 26.07.2023р., виданої Гостролуцьким старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії KB №0077602 від 30.12.1996 року за померлою [PERSON] , згідно з протоколом №1 від 03.12.2005 року з розподілу земельних часток (паїв), закріплені земельні ділянки: рілля 1 категорії - ділянка № [NUMBER] площею 1,6475 га, рілля ІІ категорії - ділянка №1263, площею 2,0779 га, на які вона отримала державні акти (оригінали перебувають у Баришівській державній нотаріальній конторі, спадкова справа №469/2012), та згідно з протоколом №1 від 30.12.2007 року з розподілу земельних часток (паїв) закріплена за нею земельна ділянка - сіножать № [NUMBER] , площею 1,1889 га - документ на право власності не виготовлявся. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № У-1363/0-1613/6-23 від 08.08.2023 року, за інформацією Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Київській області в архіві відділу № 3 за результатами пошуку в архіві Відділу №3 присутній примірник державного акту на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 1,1889 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області на ім`я [PERSON] не виявлено, а також, відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запис про реєстрацію та видачу державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку. За життя [PERSON] заповіт не складала, таким чином, після її смерті відкрилась спадщина по закону. У встановленому законом порядку, позивач звернувся зо Баришівської районної Державної нотаріальної контори із відповідною заявою з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , за наслідками чого було заведено спадкову справу № 469/2012. Дана обставина підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32627922 від 04.12.2012 року. 13.12.2013 року позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площею 1,6475 га та 2,0779 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області, які входили до спадкової маси. 17.08.2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №591 площею 1,1889 га (сіножаті), яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу, Броварського району Київської області. Проте нотаріус повідомив, що оскільки спадкодавець за життя належним чином не оформив та не отримав правовстановлюючий документ на згадану вище земельну частку (пай), то ним не може бути видане свідоцтво про право на спадщину на таку земельну ділянку (пай). Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, оскільки йому фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом , який просить задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.11.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 14.11.2023р. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Демків Б.М. не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подав заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволенні позову не заперечували. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , шо підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.09.2008 року (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.1961 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Гостролуччя» розміром 4,77 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зазначене підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ №0077602, виданим Баришівською районною державною адміністрацією 30.12.1996 року (а.с. 15). Відповідно до Довідки №143 від 26.07.2023р., виданої Гостролуцьким старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії KB №0077602 від 30.12.1996 року за померлою [PERSON] , згідно з протоколом №1 від 03.12.2005 року з розподілу земельних часток (паїв), закріплені земельні ділянки: рілля 1 категорії - ділянка № [NUMBER] площею 1,6475 га, рілля ІІ категорії - ділянка №1263, площею 2,0779 га, на які вона отримала державні акти (оригінали перебувають у Баришівській державній нотаріальній конторі, спадкова справа №469/2012), та згідно з протоколом №1 від 30.12.2007 року з розподілу земельних часток (паїв) закріплена за нею земельна ділянка - сіножать № [NUMBER] , площею 1,1889 га - документ на право власності не виготовлявся (а.с. 16). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області № У-1363/0-1613/6-23 від 08.08.2023 року, за інформацією Відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Київській області в архіві відділу № 3 за результатами пошуку в архіві Відділу №3 присутній примірник державного акту на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 1,1889 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області на ім`я [PERSON] не виявлено, а також, відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запис про реєстрацію та видачу державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку відсутні (а.с. 17). За життя [PERSON] заповіт не складала, таким чином, після її смерті відкрилась спадщина по закону У встановленому законом порядку, позивач звернувся зо Баришівської районної Державної нотаріальної контори із відповідною заявою з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , за наслідками чого було заведено спадкову справу № 469/2012. Дана обставина підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32627922 від 04.12.2012 року. 13.12.2013 року позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площею 1,6475 га та 2,0779 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області, які входили до спадкової маси (а.с. 20,21). 17.08.2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №591 площею 1,1889 га (сіножаті), яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького старостинського округу, Броварського району Київської області. Постановою державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н. № 914/02-14 від 17 серпня 2023р., було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії , оскільки спадкодавець за життя належним чином не оформила та не отримала правовстановлюючий документ на вищевказану земельну частку (пай). Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4\~ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16\~ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст., 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняються в наслідок його смерті. Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюються у шість місяців. Протягом цього строку позивач спадщину юридично прийняв. У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності. Право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Так згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку, позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельну ділянку. При видачі свідоцтва про право на спадщину підпункт 4.14 пункту 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій зобов`язує нотаріуса перевіряти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом; прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Для підтвердження вказаних обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням того, що наявність держаного акту про право власності на земельну ділянку є підтвердженням факту державної реєстрації права власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса (п. 1 ст. 1269 ЦК України). Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, замість державного акту є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-?) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Отже, спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набула права власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим до позивача перейшло таке ж право власності , яке набув спадкодавець, у повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved