Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 62.8 кв.м., укладений 23.05.2016 між нею та [PERSON] та припинити право власності [PERSON] на цю квартиру. Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та [PERSON] 23.05.2016 було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір нотаріально посвідчено. Цей правочин та договір купівлі-продажу квартири є удаваним та фіктивним, підлягає визнанню недійсним із застосуванням відповідних наслідків з наступних підстав. Позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Шлюб офіційно зареєстровано не було. При цьому [INFO] у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] . У 2002 році [PERSON] придбав на своє ім`я квартиру [ADDRESS] де вони разом проживали. У подальшому [PERSON] , з метою забезпечення позивача та дитини житлом, вирішив оформити цю квартиру на позивача, та уклали договір куплі-продажу квартири від 03.02.2006. [PERSON] з 1997 року займався підприємницькою діяльністю, заснував Фермерське господарство «Малахіт» та мав статус фізичної особи-підириємця, займався роздрібною торгівлею, ремонтом побутових виробів, вантажними автомобільними перевезеннями. Активна підприємницька діяльність потребувала залучення значних сторонніх грошових коштів, при цьому результати цієї діяльності не завжди були вдалими, що з часом створило певні фінансові труднощі у [PERSON] . Так, він систематично та регулярно брав кредити в різноманітних банківських установах та фінансових організаціях. З часом не маючи власних коштів на погашення боргів, він почав брати нові кредити з метою рефінансування старих кредитів, при цьому поступово втрачаючи свої активи як підприємець. На початку 2010 року його майновий стан погіршився та призвів до неможливості виконання поточних зобов`язань. З метою забезпечення своїх кредитних зобов`язань, [PERSON] почав обтяжувати іпотеками своє нерухоме майно. Користуючись тим, що з позивачем спільно проживали, а також її довірою до нього, [PERSON] , вмовив позивача виступити майновим поручителем по його борговим зобов`язанням перед Харківською обласною кредитною спілкою «Слобожанська» та, крім цього, обтяжити іпотекою за договором №345 від 29.0,2013 також їх квартиру [ADDRESS] . У подальшому, а саме у 2016 році, розуміючи, що є висока загроза прострочення боргових зобов`язань, що може призвести до відчуження квартири кредиторами, [PERSON] вмовив позивача фіктивно відчужити квартиру сторонній особі, якій він довіряв, а саме сину свого друга, відповідачу [PERSON] , якого до цього бачила декілька разів, та з яким будь- яких відносин не підтримувала. Довіряючи [PERSON] , та побоюючись примусового відчуження своєї квартири його кредиторами позивач погодилась на цю пропозицію, при цьому усно із [PERSON] домовились, що вказана угода укладається фіктивно на декілька років, доки [PERSON] не вирішить свої проблемні питання з кредиторами та не минує загроза відчуження квартири. На виконання казаних домовленостей, [PERSON] 23.05.2016 домігся зняття іпотеки з квартири та того ж дня позивач та [PERSON] уклали фіктивний договір купівлі-продажу цієї квартири, не спрямований на реальне настання наслідків. При цьому квартира ніколи з фактичного володіння та користування позивача не вибувала, [PERSON] не набув прав власника за спірним договором, жодного разу у спірній квартирі не перебував, та реальних коштів у сумі 100 тис. грн. за неї позивачу на надавав. Зі [PERSON] досягли усної домовленості, що у будь- який момент квартира буде повернута позивачу назад. При цьому під час спілкування щодо вказаного питання влітку 2023 року зі [PERSON] згоди ми не досягли, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] та квартира по спірному договору придбавалась у спільну сумісну власність подружжя за її згодою. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2023 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. Подав заяву, згідно з якою права відповідача йому відомі у повному обсязі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Обставини викладені в позовній заяві відповідають дійсності. Грошових коштів за спірним договором не отримував. Не має будь-яких фінансових чи моральних претензій до [PERSON] , а також між ним та позивачем не має будь-яких невиконаних зобов`язань. Підготовче засідання, а також усі інші засідання просить провести без його участі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась. Подала заяву, згідно з якою права відповідача їй відомі у повному обсязі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Обставини викладені в позовній заяві відповідають дійсності. Грошових коштів за спірним договором не отримувала Не має будь-яких фінансових чи моральних претензій до [PERSON] , а також між ними не має будь-яких невиконаних зобов`язань. Підготовче засідання, а також усі інші засідання просить провести без її участі Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3,4, ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В підготовчому засіданні встановлено, що згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі продажу квартири від 03.02.2006, зареєстрованого в реєстрі №1125, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,8 кв. м. Відповідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2016 [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36373231. Загальна площа квартири 62,8 кв. м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І., зареєстровано в реєстрі за №432. Відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 18.11.2020, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.07.1996, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копій витягу з ЄДРЮФОПГФ [PERSON] був зареєстрований як фізична особа підприємець та був засновником та керівником СФГ «Малахіт». Згідно копій попередження-вимоги від 31.05.2013, копії ухвали Кегичівського районного суду Харківської області від 16.04.2014, КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» мало до [PERSON] претензії стосовно непогашеної заборгованості за кредитним договором №0038/1599 в сумі 39384,94 грн. Відповідно копії кредитного договору №R53100260063В від 21.05.2012 [PERSON] отримав кредит в ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 20000 грн на строк до 21.05.2015 зі сплатою процентів в розмірі 32% річних. Згідно копії договору іпотеки від 04.04.2007 між [PERSON] та КС «Муніципальний пільговий кредит» укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 01/0139К-2007 від 04.04.2007, за умовами якого [PERSON] зобов`язаний повернути до 04.04.2009 кредит в сумі 25000 грн, сплатити проценти в розмірі 40% річних. Предметом іпотеки є нежитлова будівля в [ADDRESS] . Відповідно до копій кредитного договору №8168 від 22.07.2014, графіків повернення кредиту, додаткового договору до кредитного договору №8168 від 22.07.2014, [PERSON] мав зобов`язання перед Харківською обласною кредитною спілкою «Слобожанська» щодо повернення кредиту в сумі 43628,48 грн. Згідно витягу від 23.05.2016 та довідки від 17.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, квартира загальною площею 62.8 кв.м. по [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] знаходиться в іпотеці, номер запису про іпотеку 54946 від 29.01.2013 на підставі договору іпотеки №345 від 29.01.2013, іпотекодержатель Харківська обласна кредитна спілка «Слобожанська». Майновий поручитель [PERSON] , боржник [PERSON] . Ця іпотека припинена 23.05.2016. Відповідно до рахунків комунальних платежів за 2023 рік адресою [ADDRESS] , споживачем є [PERSON] . Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 1). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина 3). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (частина 5). Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі позов визнали. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підстав для відмови у його прийнятті судом не вбачається. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Позивач заявила про залишення за собою судових витрат, а тому підстав для їх розподілу не вбачається.

Outcome: approved