Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати недійсним та скасувати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), укладений 11 червня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.06.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі транспортного засобу марки «Hyundai», р.н. [NUMBER] , під його керуванням, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», та за участі транспортного засобу марки «Peugeot», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УСК Княжа». За результатами події, позивач вину у вчиненому визнав та, за наявності в обох учасників ДТП полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, а також передумов для мирного врегулювання конфлікту, сторони погодились та уклали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без виклику працівників Національної поліції України. Проте, позивач вказує, що в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в шоковому стані, оскільки в автомобілі, окрім нього, ще перебували його діти та дружина, а тому він визнав вину та підписав європротокол, однак на даний час вказані обставини заперечує. Зокрема вказує, що при підписанні європротоколу, він запропонував передати грошові кошти за франшизу на користь Збройних Сил України, що відповідач погодив. Проте в подальшому, останній почав вимагати в позивача грошові кошти. Таким чином, позивач вважає, що існують правові підстави для визнання недійсним та скасування укладеного 11.06.2023 між ним та відповідачем повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку із чим просить суд позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали скеровано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, таким чином з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 11 червня 2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Hyundai», р.н. [NUMBER] , та [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Peugeot», р.н. [NUMBER] . Учасники дорожньо-транспортної пригоди склади повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого [PERSON] визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, спір між сторонами виник з приводу дійсності укладеного 11 червня 2023 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Спеціальним законом, який регулює порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхового випадку за договорам (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7 ст. 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналізуючи вказану норму закону, учасники дорожньо-транспортної пригоди мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за наявності таких вичерпних умов: відповідальність водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є застрахованою чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відсутність травмованих (загиблих) людей, згода водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, відсутність у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до положень вказаної норми, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2023, ДТП відбулась 11.06.2023 о 09.00 год. на вул. Галицька, 59 у м. Винники за участі [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Hyundai», р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Peugeot», р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УСК Княжа». Відповідно до п. 12 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2023, [PERSON] вину у вчиненні ДТП визнав, в той час як [PERSON] зазначив, що в ДТП не винен. Вказані обставини учасники дорожньо-транспортної пригоди погодили, проставивши підписи у п. 15 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2023. З копії полісу №ЕР.214693737 вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», строк дії договору страхування з 20.05.2023 до 19.05.2024 включно. Відповідно до вказаного полісу, страхова сума на потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160\~000,00 грн., а розмір франшизи 2\~600,00 грн. Також, позивачем надано скріншот переписки з застосунку в мобільному телефоні, з якого вбачається, що між ним та « [PERSON] Дтп той що заїхав у ме…» 07.07.2023 відбувся діалог щодо виконання зобов`язань, які виникли за повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом) від 11.06.2023. Як вбачається з доводів позивача, підписання ним повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2023 є необдуманим, передчасним та вчиненим внаслідок хвилювання та перебування в шоковому стані, що є підставою для визнання європротоколу недійсним. Водночас, доказів на доведення вказаних обставин позивачем не надано. Крім того, як на підставу визнання недійсним правочину, [PERSON] вказує на недотримання відповідачем укладеної між ними усної домовленості про передачу розміру франшизи в користь Збройних Сил України. Одночасно, з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, вказана обставина не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки, як вбачається з досліджених судом доказів, така виникла з приводу виконання зобов`язань, що виникли за оспорюваним європротоколом від 11.06.2023. Разом з тим, невиконання чи неналежне виконання зобов`язань не може бути підставою для визнання правочину недійсним. В силу чинних вимог законодавства України, саме на позивача, який звертається до суду з позовною вимогою про визнання недійсним правочину, покладається обов`язок довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання його недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків. Таким чином, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, укладене 11 червня 2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , є недійсним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 15, 16, 202, 203, 207, 215 ЦК України,

Outcome: dismissed