Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

19 травня 2023 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс РЕМ 23» (далі ТОВ «Кларікс РЕМ 23») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації, а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 01.03.2017 по 20.02.2023 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти», де працювала за професією машиніста крану. Наказом від 20.02.2023 року позивача було звільнено на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однак в день звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку. Зазначає, що заборгованість роботодавця по заробітній платі становить 23135,31 грн., з яких сплачено 180 грн., відтак заборгованість становить 22955,31 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач вважає, що у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні роботодавець повинен сплатити середній заробіток в розмірі 22567,20 грн., а також компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі 344,33 грн. Ухвалою суду від 23 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року за клопотанням позивача замінено у справі неналежного відповідача на Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Промислові-ремонти» (далі ТОВ «Промислові-ремонти»). Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Кларікс РЕМ 23». 02 жовтня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява у якій позивач просить суд стягнути солідарно з ТОВ «Кларікс РЕМ 23» та ТОВ «Промислові-ремонти» суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 22955,31 грн., компенсацію за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі в розмірі 344,33 грн., суму середнього заробітку при звільненні у розмірі 22567,20 грн. Представник позивача до суду не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Від відповідача ТОВ «Кларікс РЕМ 23» до суду надійшла заява про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Від відповідача ТОВ «Промислові-ремонти» надійшло до суду клопотання про заміну відповідача у якому зазначено, що ТОВ «Промислові ремонти» передало новоствореному в результаті виділу ТОВ «Промислові-ремонти», як його правонаступнику лише частину майнових і немайнових прав та обов`язків, у вигляді: Дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги в розмірі 19574000 грн.; Нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) в сумі 4000 грн. та Іншим поточним зобов`язанням в розмірі 19578000 грн по договорам купівлі продукції, товарів і виконання робіт, послуг, укладеним з контрагентами. Жодних активів і пасивів, а також документів, пов`язаних з виконанням трудових відносин, оплати праці, сплати податків, зборів, інших платежів, у тому числі з виплати заробітної плати працівникам ТОВ «Промислові ремонти» не передано. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01.03.2017 по 20.02.2023 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти», де працювала за професією машиніста крану. У відповідності до розрахункового листка за лютий 2023 року вбачається, що ТОВ «Промислові ремонти» здійснено нарахування [PERSON] оплати відпустки та компенсації відпустки в загальному розмірі 18973,62 грн. та на кінець місця рахується борг за підприємством в розмірі 23135,31 грн. Позивачем у позовній заяві заначено про сплату роботодавцем 180,00 грн. Як встановлено судом, цей спір виник у зв`язку із не виплатою роботодавцем працівникові всіх необхідних сум при звільненні, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Положення ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, борг роботодавця при звільненні перед [PERSON] за лютий 2023 року після утримання податків та зборів становить 23135,31 грн. В свою чергу, 03 квітня 2023 року [PERSON] отримано від роботодавця 180,00 грн. Отже, заборгованість із заробітної плати роботодавця перед [PERSON] на час розгляду справи у суді становить 22955,31 грн., без утримання податків та зборів. Таким чином суд приходить до переконання, що позивачем доведено не проведення роботодавцем повного розрахунку з працівником при звільненні, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22955,31 грн., без утримання податків та зборів. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, роботодавцем не проведено з [PERSON] повного розрахунку при звільненні, а тому працівник має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 5 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для визначення загальної суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, середньоденна заробітна плата [PERSON] за грудень 2022 року січень 2023 року становить 376,12 грн. із розрахунку 10169,09 грн. + 4875,84 грн. / 40 днів. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 22567,20 грн. (60 днів х 376,12 грн.) не перевищує розміру заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, а отже є співмірним із заявленим до стягнення розміром заборгованості по заробітній платі. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 20 грудня 1997 року з наступними змінами № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності і господарювання здійснюється компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була у цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати та компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку з затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться на підставі статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховного Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється згідно із Законом України «Про індексацію грошових коштів населення» і підтвердженими положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 663 від 7 травня 1998 року, підприємством, установою, організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні, починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін, котрий перевищив 105% величину порогу індексації. Так, позивач зазначає, що у індекс споживчих цін (індекс інфляції) у березні 2023 року щодо лютого 2023 року становив 101,5%, за період січень-березень 2023 року 103,0%. В той же час судом встановлено, що у період за який нараховано позивачем суму компенсації заробітної плати індекс споживчих цін не перевищив величину порогу індексації, який дорівнює 105%, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині судом визнаються необґрунтованими. Щодо належного відповідача у справі суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Процесуальне правонаступництво фактично слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Статтею 109 ЦК України передбачено виділ як різновид створення юридичної особи, при якому припинення існуючої юридичної особи, з якої здійснюється виділ, не відбувається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи правонаступника. Отже, виділ не є різновидом припинення юридичної особи, це один зі способів створення юридичної особи. Основною відмінністю виділу є те, що в результаті виділу створюється нова юридична особа, яка наділяється існуючою юридичною особою певним майном. При цьому попередня юридична особа не припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч. 4 ст. 109 ЦК України). Зі змісту положень частин третьої та четвертої статті 109 ЦК України убачається, що субсидіарна відповідальність нової юридичної особи, створеної шляхом виділу з основного боржника, може наставати щодо зобов`язань, які виникли до виділу та створення нової юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВП ВС від 20 квітня 2022 року\~у справі № 910/2615/18. Так, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти» код ЄДРПОУ 40799891. Рішенням № 07/03 єдиного засновника ТОВ «Промислові ремонти» від 07.03.2023 вирішено виділити з цього підприємства ТОВ «Промислові-ремонти» код ЄДРПОУ 45136133. Новоствореному в\~результаті виділу\~ТОВ «Промислові-ремонти»\~за розподільчим\~балансом від\~11.04.2023\~передано від ТОВ «Промислові ремонти» частину майнових і немайнових прав та обов`язків, у вигляді: Дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги в розмірі 19574000 грн.; Нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) в сумі 4000 грн. та Іншим поточним зобов`язанням в розмірі 19578000 грн по договорам купівлі продукції, товарів і виконання робіт, послуг, укладеним з контрагентами. У відповідності до рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «Промислові-ремонти», що створено в результаті виділу з ТОВ «Промислові ремонти» код ЄДРПОУ 40799891 зазначено, що ТОВ «Промислові-ремонти» є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти» код ЄДРПОУ 40799891 згідно розподільчого балансу від 11.04.2023, та несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти» відповідно до ст. 109 ЦК України. 10 травня 2023 року відбулась державна реєстрація змін відомостей про юридичну особу, а саме змінено найменування юридичної особи ТОВ «Промислові ремонти» код ЄДРПОУ 40799891 на ТОВ «Кларікс РЕМ 23» код ЄДРПОУ 40799891. Так,\~з розподільчого\~балансу ТОВ\~«Промислові ремонти»\~від 11.04.2023\~після виділу\~неможливо точно\~встановити обов`язки\~особи за\~окремим зобов`язанням\~із виплати\~заборгованості по\~заробітній платі\~працівникам,\~що існувало\~у юридичної\~особи до\~виділу,\~а тому\~юридична особа,\~з якої\~здійснено виділ ТОВ «Кларікс РЕМ 23» код ЄДРПОУ 40799891, та юридична особа, що була створена внаслідок виділу ТОВ «Промислові-ремонти» код ЄДРПОУ 45136133, несуть солідарну відповідальність перед позивачем по зобов`язанню з виплати заробітної плати. За вказаних обставин з ТОВ «Кларікс РЕМ 23» код ЄДРПОУ 40799891 та ТОВ «Промислові-ремонти» код ЄДРПОУ 45136133 підлягає стягненню солідарно на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22955,31 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні в сумі 22567,20 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження доказів витрат на правничу допомогу представником позивача були долучені, зокрема: копія договору про надання правничої допомоги від 21 березня 2023 року № б/н; копія Акту приймання передачі правничої допомоги від 21.03.2023 на суму 1610,40 грн., копія Акту приймання передачі правничої допомоги від 17.05.2023 на суму 8052,00 грн. Суд вважає, що стягненню із ТОВ «Кларікс РЕМ 23» код ЄДРПОУ 40799891 та ТОВ «Промислові-ремонти» код ЄДРПОУ 45136133 на користь [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 9662,40 грн., в рівних частинах з кожного, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, оцінюючи при цьому складність справи, фінансовий стан обох сторін та обґрунтованості таких витрат. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати, тому з ТОВ «Кларікс РЕМ 23» та ТОВ «Промислові-ремонти» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. в рівних частинах з кожного. У відповідності до ст. ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial