Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просить визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , терміном в два місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, який є достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову, позивач [PERSON] зазначила, що [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та фактично проживала за адресою; [ADDRESS] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] була самотньою, власної сім`ї, дітей вона не мала, батьки її також вже давно померли, проживала вона сама. Єдиним відомим спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] може бути тільки відповідач [PERSON] , який доводиться померлій дальнім родичем, але точна ступінь їхнього споріднення їй невідома. Саме на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини у Третій Харківській міській державній нотаріальній конторі і була 08.06.2021 року заведена спадкова справа № 233/2021 після смерті [PERSON] . Однак, виявилося, що за своє життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіною О.С. 26 січня 2018 року, реєстр № 96, яким на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , та заповіла їй, [PERSON] . Цей заповіт є чинним, на момент відкриття спадщини він не скасований, не змінений, на цей час його ніхто не оспорив. Так, у разі наявності заповіту спадкоємців, які б могли претендувати на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України, у померлої [PERSON] немає. Тому вона є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом. Однак, протягом встановленого законом шестимісячного строку вона не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] саме тому, що за законом не її спадкоємицею, а про заповіт їй взагалі нічого не було відомо, оскільки сама [PERSON] за життя їй про нього не розповідала, ніколи його не показувала. З померлою вони за її життя підтримували дружні стосунки, але вона була не єдиною її подругою. Про існування цього заповіту вона дізналася з листа Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори за № 774/01-16 від 03.08.2023 року, в якому її повідомили про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] та про залишений нею заповіт на її ім`я, про необхідність з`явитися до нотаріальної контори з метою повідомлення про наміри щодо оформлення спадщини. Відразу після отримання цього листа, а відповідно вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, а саме 11 серпня 2023 року її представник за довіреністю [PERSON] в її інтересах звернувся до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори з питання оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. № 806/02-31 від 11.08.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [INFO] в м. Харкові [PERSON] , що постійно проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки на день відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавицею за однією адресою та не подала відповідну заяву до нотаріальної контори у передбачений законом строк. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2023, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.09.2023, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, витребувано докази по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.09.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом порядок. Виклик відповідача здійснювався шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Причини неявки в судові засідання відповідач суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 26.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіною О.С., [PERSON] за життя заповідала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі та є чинним. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 11.08.2023, станом на 18.01.2021 за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована лише [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи, Третьою Харківською державною нотаріальною конторою, було зведено спадкову справу №233/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 08.06.2021 про прийняття спадщини після смерті двоюрідної тітки [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавалось. 03.08.2023 на адресу позивача [PERSON] . Третьою Харківською міською державною нотаріальною контрою за № 774/01-16 направлено листа, в якому [PERSON] повідомлено про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] , про залишений нею заповіту на ім`я позивача, та про необхідність з`явитися до нотаріальної контори з метою повідомлення про наміри щодо оформлення спадщини. Вказаний лист позивач [PERSON] отримала 05.08.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори від 11.08.2023 №806/02-31, відмолено [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [INFO] в м. Харкові [PERSON] , оскільки [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, так як на день її відкриття не проживала разом зі спадкодавицею за однією адресою та не подала відповідну заяву до нотаріальної контори у передбачений законом строк. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки остання після смерті [PERSON] , будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказує, що вона не мала права на спадщину за законом у першу чергу, та не знала про існування вищевказаного заповіту, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Як вже встановлено судом, нотаріусом було повідомлено [PERSON] про наявність заповіту листом від 03.08.2023, який остання отримала 05.08.2023. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 у справі №130/2517/18 (провадження №61-14962вс19). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem , яка означає У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , поведінку нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України, заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved