Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просив суд: -встановити факт реєстрації шлюбу між ним [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований 29 листопада 2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Красний Луч Луганської області, актовий запис № 488. -шлюб зареєстрований 29 листопада 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Красний Луч Луганської області за актовим записом № 488 між [PERSON] та [PERSON] , - розірвати. Позов обґрунтовує тим, що 29 листопада 2001 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилася відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Красний Луч Луганської області. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Сімейні відносини з відповідачем припинилися з 2018 року, з цього часу сторони проживають окремо. Причиною розпаду шлюбу є те, що сторони перестали розуміти один одного, у відносинах відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та поваги між ними немає. Позивач, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить їх з відповідачем інтересам. Крім того, отримати відомості про реєстрацію шлюбу (свідоцтво про шлюб) з державного реєстру неможливо, оскільки шлюб реєструвався в Луганській області, що знаходиться на території проведення бойових дій, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, дана територія є окупованою. Поновити актовий запис про шлюб на підставі відмітки про реєстрацію шлюбу в паспорті громадянина України неможливо. Таким чином, виникла необхідність встановлення факту реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав при цьому заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Згідно з наданим у належним чином засвідченій копії паспортом громадянина України [PERSON] , позивач є уродженцем м. Новомосковська Дніпропетровської області. Місце проживання позивача, згідно з відміткою в паспорті зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Також, на 10 сторінці паспорту міститься відмітка про сімейний стан, а саме, вказано, що 29 листопада 2001 року відділом ЗАГС м. Красний Луч Луганської області зареєстровано шлюб з [PERSON] . Зазначений факт перешкоджає отриманню дубліката свідоцтва про шлюб. Відсутність оригіналу свідоцтва про шлюб перешкоджає поновленню актового запису про шлюб шляхом звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 - сухопутна територія міста Красний Луч Луганської області, визнана тимчасово окупованою територією. Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та\\або особами незаконних органів на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. У частині першій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідній запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа. Згідно із п. 18 цієї Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Підставою звернення позивача до суду є неможливість реєстрації факту укладення шлюбу в зв`язку з тим, що актовий запис про шлюб в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній, а паперовий носій актового запису знаходиться у відділі ДРАЦС на тимчасово окупованій території. Таким чином, встановлення факту реєстрації шлюбу має для позивача юридичне значення, оскільки надасть йому право отримати свідоцтво про шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України, яка контролюється державними органами, що є загальною передумовою визначення правового статусу громадянина у сфері шлюбно-сімейних правовідносин, так як інший спосіб отримати відповідний документ не можливо з незалежних від неї об`єктивних обставин. Враховуючи вищезазначене, а також те, що заява про встановлення факту реєстрації шлюбу породжує юридичні наслідки для позивача, оскільки від нього залежить захист його законних прав та інтересів, а встановити його іншим шляхом неможливо, тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2001 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно зі ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відмічено, що зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує його добровільний характер. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина п`ята статті 191 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року)). Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу або повернути дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, а тому суд у відповідності до ст. 112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене,

Outcome: approved