Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

07.07.2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд усунути йому як співвласнику перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] через те, що відповідачка перешкоджає після розірвання шлюбу з позивачем користуватися йому вказаною квартирою, чинячи всіляки перепони позивачеві у користуванні квартири. При цьому документи на квартиру знаходяться в самій квартирі, як і речі позивача, що є порушенням його прав, що підлягає захисту судом. Підставою звернення до суду позивач вказав відсутність реагування на його звернення органів національної поліції на початку січня 2023 року через те, що спір між сторонами має цивільно-правовий характер. Ухвалою судді від 10.07.2023 року вказана позовна заява була залишена без руху через необхідність чітко визначити підстави порушеного права позивача, яке він просить захистити (а.с.10). 20.07.2023 року позивач вимоги ухвали судді від 10.07.2023 року виконав, надавши нову редакцію позовної заяви про усунення перешкод у користуванні квартирою (а.с.14-15). Ухвалою судді від 03.08.2023 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачці час для подання відзиву (а.с.20). 24.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив з боку відповідачки, в якому вона, посилаючись на надані нею докази просила у задоволенні позовних вимог відмовити через їх безпідставність з направленням копії відзиву позивачеві по справі (а.с.28-35). Ухвалою суду від 31.08.2023 року підготовче провадження у справі було відкладено через надання часу позивачу для подання відповіді на відзив та відповідачу заперечення (у разі бажання) у порядку п.12 ч.2 ст.197 ЦПК України, призначено наступну дату судового засідання (а.с.38). 28.09.2023 року на адресу суду надійшов документ з боку позивача від 28.09.2023 року з назвою відповідь на відзив, який, як встановлено у судовому засіданні, позивач направив відповідачці та який вона до 02.10.2023 року не отримувала. Ухвалою суду від 02.10.2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті, поданий документ з боку позивача з назвою відповідь на відзив як заяву по суті позову судом прийнятий не був через порушення строків його подання та відсутності клопотання про поновлення строків для його подання (а.с.57). Судове засідання 30.10.2023 року не відбулося через неявку представниці відповідачки без пояснення причин за згоди представника позивача на відкладення розгляду справи (а.с.67). У судовому засіданні 20.11.2023 року представник позивача підтримав вимоги позову, вважаючи, що під час судового засідання підтвердилися доводи позивача щодо перешкоджання відповідачкою позивачу у користуванні майном, оскільки 02.10.2023 року саме відповідачка разом із позивачем відвідали спірний будинок, де його оглянули, і саме відповідачка відкривала хвіртку та двері у будинок, що підтверджує факт, що саме вона контролює можливість користування спірним будинком. Відповідачка та її представниця проти позову заперечували, вказуючи, що останнім, хто залишив спірний будинок був саме позивач, відповідачка залишила його раніше нього. Події, які відбулися 02.10.2023 року слід розцінювати не як визнання позову з боку відповідачки, а як її крок до примирення за пропозицією її довірительки, оскільки вона надала позивачеві саме свій ключ для виготовлення його дублікату. Де позивач подів свій ключ їй не відомо, та вказана обставина входить до предмету доказування саме з боку позивача. Представник відповідача у судовому засіданні 20.11.2023 року обставини, які відбулися між сторонами 02.10.2023 року підтвердив, однак вказав, що відповідачка не надала ключів від хвіртки, у зв`язку з чим судовий розгляд був продовжений та він на час судового засідання 20.11.2023 року підтримує позов у повному обсязі відповідно до заявлених вимог. Вислухавши відповідачку, представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження позицій сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачеві [PERSON] у розмірі 2/3 часток та малолітній дитині сторін по справі - [PERSON] у розмірі 1/3 часток, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2023 року №333513988 (а.с.5-6). За адресою вказаної квартири зареєстровані позивач, відповідачка та малолітня дитина сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради Лозівського району Харківської області №2738 від 26.05.2023 року (а.с.7). 09.01.2023 року ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області була зареєстрована подія за повідомленням до чергової частини поліції щодо чинення перешкод відповідачкою позивачеві через недопущення його до квартири [ADDRESS] , яка була зареєстрована у журналі єдиного обліку за №106 та в подальшому списана через відсутність складу як кримінального, так і в порядку справи про адміністративне правопорушення та запропоновано позивачеві вирішувати вказане питання у порядку цивільного судочинства (а.с.8). У вказаній довідці було зазначено, що відповідачка від надання пояснень дільничому офіцеру поліції щодо подій 09.01.2023 року відмовилася. У судовому засіданні відповідачка проти вказаного факту заперечувала та вказувала, що до неї ніхто взагалі не звертався та не дзвонив з цього приводу. Суд не приймає вказану відповідь як належний доказ, оскільки відповідь дільничого офіцера поліції, окрім власного сприйняття ситуації нічим не підтверджується, самі матеріали ЖЄО №109 як докази до позовної заяви не долучені, витребовувати їх позивач суд не просив. Висновки за результатами розгляду ЖЄО є внутрішнім перекладом будь-яких подій, які не підпадають під кваліфікацію кримінального правопорушення, виконавцем та не можуть підтвердити факти у них викладених, що, у свою чергу, прямо передбачено наказом №100 Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.03.2019 року за №223/33194 «Про затвердження порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення ті інші події». Тому вказаний доказ міг би використовуватися в даній справі, де він єдиним доказом позивача, окрім слів, виключно разом з іншими доказами (зйомкою на мобільний телефон, перепискою у соціальних мережах, показами свідків тощо). Відповідачка фактично з дитиною мешкає за адресою: [ADDRESS] , за адресою спірної квартири мешкала до червня 2018 року, що підтверджується актом №5 про проживання на території м. Первомайський від 18.08.2023 року (а.с.34-35), який суд приймає, оскільки він сторонами та їх представниками не заперечувався. В той же час суд не приймає акт про не проживання у м. Первомайський №3 від 02.06.2018 року щодо не проживання за адресою: [ADDRESS] , позивача по справі з 2020 року, оскільки дані у вказаному акті здійснені зі слів відповідачки, яка є заінтересованою особою при його складанні і саме з її слів він був складений (а.с.32-33). Судом встановлюється, що належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивач суду не надав, що унеможливлює підтвердження заявлених позивачем вимог. В той же час суд критично ставиться до позиції відповідачки щодо того, що позивач втратив ключі від спірної квартири, оскільки підтвердити вказану позицію вона під час розгляду справи не змогла. Таким чином, суд з боку сторін не надані достатні докази на підтвердження власних заявлених позицій, а тому, враховуючи, що ініціатором позову був позивач, суд залишає його вимоги без задоволення, відповідно до ст.141 ЦПК України залишаючи за ним судові витрати по справі. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed