Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У липні 2023 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача помилково перераховані грошові кошти у розмірі 33804,97 грн., 3% річних у розмірі 1378,13 грн., інфляційні втрати у розмірі 9810,41 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на нарахування відповідачеві грошових коштів із заборгованості по заробітній платі двічі: на підставі посвідчень комісії з трудових спорів та судового наказу. У зв`язку із чим із позивача повторно та незаконно стягнуто 33804,97 грн. У свою чергу ДП «Державний будівельний комбінат управління справами апарату Верховної ради України» звертався до відповідача з вимогою про повернення вказаних грошових коштів, однак її було проігноровано. Як на правову підставу задоволення позовних вимог посилається на ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Окрім того, на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. 09.10.2023 р. від адвоката Мендрика Д.О. до суду надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що у зв`язку із невиконанням позивачем своїх обов`язків по виплаті заробітної плати відповідач був змушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Відповідно до судового наказу Святошинського районного суду м.Києва від 04.02.2021 р. стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат управління справами апарату Верховної ради України» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з квітня 2020 р. по вересень 2020 р. у розмірі 33804,97 грн. Вказаний наказ набрав чинності та на підставі нього було відкрито виконавче провадження, яке в подальшому закінчено внаслідок сплати боржником боргу. Таким чином, виплата грошових коштів відбулася на підставі дійсного рішення суду, а тому вони не можуть бути повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебував із ДП «Державний будівельний комбінат управління справами апарату Верховної ради України» у трудових відносинах, вказаний факт не заперечується жодною зі сторін. Згідно посвідчення № [NUMBER] виданого 24.09.2020 р. Комісією по трудових спорах державного підприємства «Державний будівельний комбінат» примусово стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за квітень 2020 р. у розмірі 6227,23 грн. 08.02.2021 р. постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) виконавче провадження ВП №63236376 з примусового виконання посвідчення [NUMBER] від 24.09.2020 р. закінчено у зв`язку із сплатою боргу. Згідно посвідчення № [NUMBER] виданого 02.11.2020 р. Комісією по трудових спорах державного підприємства «Державний будівельний комбінат» примусово стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за травень 2020 р. у розмірі 6908,55 грн. 09.02.2021 р. постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) виконавче провадження ВП №6368651 з примусового виконання посвідчення [NUMBER] від 02.11.2020 р. закінчено у зв`язку із сплатою боргу. Згідно посвідчення № [NUMBER] виданого 22.02.2021 р. Комісією по трудових спорах державного підприємства «Державний будівельний комбінат» примусово стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за червень-грудень 2020 року у розмірі 26176,95 грн. 30.08.2021 р. постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) виконавче провадження ВП №64709570 з примусового виконання посвідчення №1091 від 22.02.2021 р. закінчено у зв`язку із сплатою боргу. 04.02.2021 р. Святошинським районним судом м.Києва у справі (ун.№759/2353/21) видано судовий наказ про стягнення з державного підприємства «Державний будівельний комбінат» на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року у розмірі 33804,97 грн. Вказаний наказ набрав законної сили 04.02.2021 р. На підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER], яке постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) 21.01.2022 р. закінчено, оскільки боржником сплачено заборгованість. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові від 08 вересня 2021 року у справі N 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Суд наголошує, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. В даному випадку підстави для застосування ст. 1212 ЦК України відсутні, оскільки наявна правова підстава набуття грошових коштів - видача судом судового наказу про стягнення невиплаченої заробітної плати, станом на час розгляду судом спору вказана підстава не відпала, оскільки таке рішення суду не оскаржувалось боржником та в установленому законом порядку набрало законної сили. Таким чином, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що судовий наказ, який набрав законної сили є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Обґрунтування позивачем своїх вимог про стягнення грошових коштів внаслідок їх безпідставного отримання відповідачем суперечать його діям до звернення до суду з вказаним позовом, оскільки ДП «Державний будівельний комбінат» не скористався своїм процесуальним правом та не звертався до суду зі заявою про скасування судового наказу, таким чином заперечуючи існування заборгованості, більше того, після відкриття виконавчого провадження позивач добровільно перерахував відповідні кошти відповідачу, що свідчить про визнання ним заборгованості та обов`язку щодо виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 року у справі N 910/13271/18 зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Ухвала суду про скасування судового наказу є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Правова підстава для набуття грошових коштів відповідачем - судовий наказ, не скасовано, відтак суд доходить висновку, що така правова підстава не відпала і продовжує існувати. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні основної позовної вимоги, суд також і відмовляє у задоволенні похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не відшкодовуються, та покладаються на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed