Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 5 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 6875, на підставі якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7 634,30 доларів США, що за курсом 26,35 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31 травня 2017 року складає 201 163 грн. 81 коп. та витрати, пов`язані із виконавчим написом у розмірі 1 800 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2021 року виконавчий напис № 6875, вчинений 5 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що вказані кошти на користь відповідача були перераховані безпідставно, тому просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 202 963 грн. 81 коп. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для надання належних доказів про скрутне матеріальне становище позивача або надання квитанції про сплату судового збору (а.с. 17). Після усунення вказаних недоліків (а.с. 24) ухвалою суду від 13 липня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін на 26 вересня 2022 року (а.с. 26). Повідомленням суду від 11 серпня 2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 27). Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року доручено проведення відеоконференції, призначеної на 13 грудня 2022 року Сумському районному суду Сумської області (а.с. 35). Ухвалою суду від 30 березня 2023 року витребувано докази у Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а саме: інформацію про суму коштів, яку було стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі виконавчого напису № 6875, вчиненого 15 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. (а.с. 70). 9 червня 2023 року від головного державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бистрик О.М. надійшов лист (а.с. 76-82), відповідно до якого на підставі заяви стягувача АТ КБ «Приватбанк» про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням 15 січня 2018 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тому на рахунок Відділу грошові кошти на користь стягувача АТ КБ «Приватбанк» від боржника [PERSON] в межах даного виконавчого провадження не надходили. Надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень немає можливості у зв`язку із їх знищенням. Ухвалами суду від 12 червня 2023 року та 21 вересня 2023 року дозволено представнику позивача Мовчану Р.А. брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 96, 106). 21 вересня 2023 року від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Хитрової Л.В. надійшли письмові пояснення з додатками (а.с. 111-122), відповідно до яких позивачем не доведено факт здійснення перерахунку коштів на рахунок відповідача та/або відрахування на його рахунок коштів за виконавчим написом. Представник відповідача Хитрова Л.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 131). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 5 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 6875, на підставі якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7 634,30 доларів США, що за курсом 26,3 грн. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 31 травня 2017 року складає 201 163 грн. 81 коп. та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 800 грн. (а.с. 11). 15 січня 2018 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми ГТУЮ у Сумській області Бистрик О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 81-82). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2021 року задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та визнано виконавчий напис № 6875, вчинений 5 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України, викладений також Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 04 березня 2021 року у справі № 910/15621/19 Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Позивач просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 202 963 грн. 81 коп. Згідно з іст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання АТ КБ «Приватбанк» коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому, суд бере до уваги лист Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 9 червня 2023 року, в якому вказано, що на рахунок Відділу грошові кошти на користь стягувача АТ КБ «Приватбанк» від боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження № [NUMBER] не надходили. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку позивача усі платежі в рахунок погашення заборгованості за договором здійснені позивачем самостійно внаслідок реструктуризації боргу на підставі додаткової угоди № 1 від 19 грудня 2017 року до кредитного договору SAMDN44000008536316 (а.с. 133-137). За таких обставин, суд дійшов виснвоку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо заявленого стягнення витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 1 800 грн., які були утримані з позивача у межах виконавчого провадження № [NUMBER], не підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Враховуючи, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1 800 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

Outcome: dismissed