Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

17 травня 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі позивач, ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі- відповідач-2, [PERSON] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: [PERSON] (далі [PERSON] ), [PERSON] (далі [PERSON] ), [PERSON] (далі [PERSON] ), [PERSON] (далі [PERSON] ), [PERSON] (далі [PERSON] ), про визнання прав іпотекодержателя. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 9 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення № 2 Рівненської філії та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 92/08-І/02 (далі кредитний договір), за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 150000 доларів США, на строк до 16.06.2028 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних. Однак позичальник вчасно не повертає кредит та не сплачує нараховані відсотки за його користування, тобто порушує свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим станом на 17.12.2009 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 162233,83 доларів США, з них : заборгованість за кредитом 138750 доларів США, нараховані відсотки 943,33 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 7499,72 доларів США, прострочені відсотки 15040,78 доларів США та пеня за простроченим кредитом та процентами - 29353,13 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19.06.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк`та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого, остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме : цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236 кв.м., житловою площею 156,1 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, виділена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2012 року у цивільній справі №0308/1715/2012, яке залишено без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк`в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим як Жанни Василівни, комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірини Володимирівни про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 07.03.2008 р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. за реєстровим номером № 555. Скасовано рішення реєстратора Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.04.2008 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстроване у електронному реєстрі реєстру прав власності на нерухоме майно за № 18112216, кад.№ 171. Зобов`язано Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» поновити державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано недійсним договір іпотеки № 92-08/02, посвідчений 19.06.2008 р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Іриною Володимирівною за реєстровим номером 5667. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірину Володимирівну виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 7413885, контрольна сума ГДГД6БОА7А про обтяження іпотекою житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , номер РПВН : 18112216; земельної ділянки, площею 0,11 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 0722881000:03:001:0089. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірину Володимирівну виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7413846, контрольною сумою Е07ГБГА1ЕД про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження : будинок житловий, [ADDRESS] , номер РПВН : 18112216; земельна ділянка, площею 0,11 га, розташована в селі Тарасове, Луцького району, Волинської області, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року вищенаведені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк`в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим як Жанни Василівни, комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірини Володимирівни про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його вищим судом, майно, яке перебувало в іпотеці банку, безпідставно вибуло з власності іпотекодавця [PERSON] та перейшло у власність до [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року №161/15966/16-ц В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «укргазбанк» до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалюючи таке рішення суд вказав, що всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після скасування рішення суду про недійсність договору іпотеки позивачем не було вчинено жодних дій для відновлення державним реєстратором первинного запису про обтяження майна іпотекою. Позивач вказує, що наразі він позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя спірного майна, оскільки на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані, запис про іпотеку був вилучений, а саме майно було відчужено на користь інших осіб. Наразі майно перебуває у власності відповідачів. Посилаючись на вищевикладене та положення ст.23 Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд визнати за Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» право іпотекодержателя, яке виникло на підставі договору іпотеки від 19 червня 2008 року №92-08/02 без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В. за реєстраційним номером 5667, на належні на праві власності [PERSON] та [PERSON] об`єкти нерухомого майна, а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 236,0 кв.м, житловою площею 156,1 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254437307228; - земельну ділянку площею 0,11 га., кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254749407228. Відповідач [PERSON] у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені її доводи зводяться до того, що рішеннями судів у цивільній справі №161/15966/16-ц було надано правову оцінку доводами банку про поновлення іпотеки і ці доводи були відхилені судами. Крім того просять суд застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] письмового відзиву на позов не подавала. Треті особи письмових пояснень на позов не надали. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Інші треті особи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. 9 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення № 2 Рівненської філії та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 92/08-І/02 (далі кредитний договір), за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 150000 доларів США, на строк до 16.06.2028 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних. Однак позичальник вчасно не повертає кредит та не сплачує нараховані відсотки за його користування, тобто порушує свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим станом на 17.12.2009 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 162233,83 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 138750 доларів США, нараховані відсотки 943,33 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 7499,72 доларів США, прострочені відсотки 15040,78 доларів США та пеня за простроченим кредитом та процентами - 29353,13 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19.06.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк`та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого, остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме : цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236 кв.м., житловою площею 156,1 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, виділена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2012 року у цивільній справі №0308/1715/2012, яке залишено без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк`в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим як Жанни Василівни, комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірини Володимирівни про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 07.03.2008 р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. за реєстровим номером № 555. Скасовано рішення реєстратора Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.04.2008 р. про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстроване у електронному реєстрі реєстру прав власності на нерухоме майно за № 18112216, кад.№ 171. Зобов`язано Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» поновити державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано недійсним договір іпотеки № 92-08/02, посвідчений 19.06.2008 р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Іриною Володимирівною за реєстровим номером 5667. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірину Володимирівну виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 7413885, контрольна сума ГДГД6БОА7А про обтяження іпотекою житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , номер РПВН : 18112216; земельної ділянки, площею 0,11 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 0722881000:03:001:0089. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірину Володимирівну виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7413846, контрольною сумою Е07ГБГА1ЕД про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження : будинок житловий, [ADDRESS] , номер РПВН : 18112216; земельна ділянка, площею 0,11 га, розташована в селі Тарасове, Луцького району, Волинської області, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року вищенаведені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк`в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим як Жанни Василівни, комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук Ірини Володимирівни про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його вищим судом, майно, яке перебувало в іпотеці банку, безпідставно вибуло з власності іпотекодавця [PERSON] та перейшло у власність до [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року №161/15966/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалюючи таке рішення суд вказав, що всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після скасування рішення суду про недійсність договору іпотеки позивачем не було вчинено жодних дій для відновлення державним реєстратором первинного запису про обтяження майна іпотекою. Наразі, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками спірного нерухомого майна є відповідачі у справі. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній час укладення договору іпотеки) передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва. З приводу застосування вищенаведеного положення законодавства Конституційний Суд України у рішенні від 14 липня 2020 року №8-р/2020 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України „Про іпотеку зазначив наступне: «… іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. … З аналізу наведених положень Закону № 1952 випливає, що обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження. Відповідно до статті 32 Закону № 1952 інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених Законом № 1952 (частина перша); для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі (абзац перший частини другої). Вказане нормативне регулювання дає підстави стверджувати, що набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин. Отже, положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того\~ж факт\~обізнаності набувача\~іпотечного майна\~щодо перебування\~нерухомого майна\~в іпотеці\~не має\~істотного значення,\~адже відчуження\~предмета іпотеки\~іпотекодавцем за\~згодою або\~без згоди\~іпотекодержателя жодним\~чином не\~припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц зазначено, що відповідно до вимог статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року (провадження № 6-201цс14), від 05 лютого 2014 року (провадження № 6-131цс13) та Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09 лютого 2015 року (провадження № 54/315), з якими мав бути обізнаний і суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції, залучити до участі у справі власника майна переданого в іпотеку, і який отримав це майно у результаті розгляду господарського спору як суб`єкт підприємницької діяльності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц вказано, що «якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких\~умов у\~разі скасування\~незаконного судового\~рішення про\~визнання іпотеки\~недійсною,\~на підставі\~якого з\~Державного реєстру\~іпотек виключено\~запис про\~обтяження,\~дія іпотеки\~підлягає відновленню\~з моменту\~вчинення первинного\~запису,\~який виключено\~на підставі\~незаконного рішення\~суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.» Застосовуючи до розглядуваних правовідносин положення ст.23 Закону України «Про іпотеку», а також правові позиції, які викладені в рішенні Конституційний Суду України від 14 липня 2020 року №8-р/2020, постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц, від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц, суд вважає, що оскільки було скасоване незаконне судове рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки вважається відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Неодноразовий перехід права власності на предмет іпотеки, який мав місце у цій справі, і кінцевими набувачами якого є відповідачі, також не припиняє дію іпотеки навіть у тому випадку, якщо до відома нових власників не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Посилання відповідачів на правову оцінку, яка була надана судами у цивільній справі №161/15966/16-ц суд відхиляє, оскільки ця справа мала інший склад сторін, а відповідачі не були її учасниками, а сам предмет позову не стосувався визнання чи спростування права банку на іпотеку. До того ж, відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Це означає, що і правова оцінку певним обставинам дійсності чи недійсності іпотеки позивача, яка наведена у цивільній справі №161/15966/16-ц, не є обов`язковою для суду під час розгляду цієї справи. Слід окремо зазначити, що будь-хто із власників спірного нерухомого майна не зверталися до суду з позовами про припинення іпотеки, а судового рішення з цього приводу не існує. Отже, оскільки відповідачі категорично заперечують статус позивача, як іпотекодержателя майна, що наразі перейшло у їх власність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право іпотекодержателя на спірне нерухоме майно. Такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним, остаточно вирішить спір між сторонами та буде сприяти у найкращий спосіб поновленню порушених прав позивача. Що стосується зробленої відповідачем [PERSON] заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке. На переконання суду про порушення своїх прав, яке виявилося в запереченні статусу банку, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, позивач дізнався 22 червня 2017 року, коли набрало законної сили рішення суду у цивільній справі №161/15966/16-ц про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки, яке мотивоване невжиттям банком своєчасних заходів стосовно поновлення записів про іпотеку. Саме в цій справі [PERSON] , який на той час був власником спірного нерухомого майна, заперечував статус банку як іпотекодержателя майна. Відповідно, з 22 червня 2017 року почав свій перебіг загальний 3-річний строк позовної давності, який передбачений ст.257 ЦК України. Одночасно, відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, від 09 грудня 2020 року №1236, карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Наразі,\~з 24\~лютого 2022\~року,\~згідно Указу\~Президента України\~від 24\~лютого 2022\~року № 64/2022, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на території України введений та продовжує свою дію воєнний стан. Отже, оскільки станом на день введення на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (12 березня 2020 року) не закінчився 3-річний строк позовної давності, а в подальшому він вважається продовженим на підставі п.п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, звертаючись до суду з цим позовом 17 травня 2023 року позивач не пропустив строки позовної давності, а відповідна заява відповідача [PERSON] про застосування цих строків є безпідставною. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved