Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що виконавчий напис нотаріуса за № 18094 від 20.12.2021 року, який є предметом оскарження, вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, та є таким що не підлягає виконанню, виходячи з того, що нотаріус не отримувала первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення часткового погашення, через що у неї були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним, крім того кредитний договір № SAMDN51000138683667 від 12.02.2014 року, який був укладений між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] взагалі нотаріально не посвідчувався, а відповідно кредитний договір, який не є нотаріально посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що узгоджується із правовими висновками, які відображені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17. Зазначає, що у виконавчому написі нотаріуса за № 18094 від 20.12.2021 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором № SAMDN51000138683667 від 12.02.2014 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , право вимоги за яким в подальшому було відступлено ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», згідно договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 року. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за №18094 від 20.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі - 23296,17 грн. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2023 року, відкрито провадження по справі та призначено у такій підготовче судове засідання. 23.11.2023 року, через канцелярію суду, надійшла заява від директора ТОВ ««Фінансова компанія управління активами» - Провотар О.А. про визнання позовних вимог, в якій останній зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за №18094 від 20.12.2021 року, таким що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 536,80 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви просила розглянути таку у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатом підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на вищевикладені фактичні обставини справи за яких відповідачем визнаються заявлені позивачем позовні вимоги і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення, а виконавчий напис від 20.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за номером 18094, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», заборгованість на загальну суму 23296,17 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд виходячи з вимог ст.141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 536, 80 грн. та відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути [PERSON] з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 215600426655 від 05.10.2023 року, судового збору, що становить 536,80 грн.

Outcome: approved