Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

27 липня 2023 року до Харківського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме встановлення факту належності заявнику свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.10.2012 державним нотаріусом десятої ХДНК №2-787 на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що він, [PERSON] , народився [INFO] в м. Харкові. В свідоцтві про народження його батьками російською мовою записані: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». 16 травня 2012 року заявник отримав повторне свідоцтво про народження, оскільки в первісному свідоцтві про народження була допущена технічна помилка. Замість по батькові [PERSON] було зазначено « [PERSON] ». 05 жовтня 2012 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . Свідоцтво було видано на ім`я [PERSON] . Згодом заявник звернувся до органів РАЦС де йому повідомили про те, що відповідно до ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. У зв`язку з цим, було зроблено доповнення до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , підставою для змін був паспорт. У пред`явленому свідоцтві про народження [NUMBER] , де вказано, що по батькові дитини « [PERSON] » була зроблена технічна помилка, тому що батько у свідоцтві записаний як « [PERSON] ». Заявнику було видано нове свідоцтво про народження. Потім заявник звернувся до нотаріальної контори з заявою про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено. Вказані обставини вимусили заявника звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановлення вищевказаного факту необхідно йому для приведення у відповідність правовстановлюючого документу, а саме Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.07.2023 справу за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.09.2023 заяву [PERSON] , заінтересована особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишено без руху, наданий час для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Призначено судове засідання. Заявник[PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити по справі рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В судовому засіданні було встановлено, що в свідоцтві про народження, яке видане 07 червня 1957 року та яке складене російською мовою на ім`я « [PERSON] , [INFO] , уроженца г. Харькова, родителями указаны: отец [PERSON] , мать [PERSON] ». ( а.с. 4) Разом з тим, згідно паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 19 грудня 2013 року, прізвище ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] , [INFO] , м. Харків. (а.с. 9-10) Такі ж дані, а саме « [PERSON] , [INFO] » значаться в картці платника податків, в пенсійному посвідченні, довідки МСЕК. ( а.с. 8-9) 16 травня 2012 року заявнику було видано повторне свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , згідно якого значиться [PERSON] , [INFO] , м. Харків, про що 07 червня 1957 року складено відповідний актовий запис №730, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . ( а.с. 5) Відповідно до ст. 147 СК України по батькові дитини призначається за іменем батька. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що по батькові заявника [PERSON] , [INFO] є саме « [PERSON] ». Разом з тим, 05 жовтня 2012 року 10-тої ХДНК було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з частини квартири [ADDRESS] . Право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку на ім`я [PERSON] . (а.с. 6, 7). Заявник звернувся до нотаріальної контори з проханням виправити у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого 05 жовтня 2012 року [PERSON] ) по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », однак йому в цьому було відмовлено, оскільки 05 жовтня 2012 року для отримання спадщини ним був наданий паспорт [NUMBER] , виданого 14 грудня 1998 року на ім`я « [PERSON] ». ( а.с. 29) Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. (п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України) Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям , по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.1 ст.315 ЦПК України). В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, роз`яснено судам, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 10.04.2019р. у справі №320/948/18 дійшла висновку, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з п.12 Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Згідно ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, заявник в своїй заяві просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме в Свідоцтві про прав на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2012 року. Як було встановлено вище, встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі можливе лише, якщо прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження особи, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В свою чергу, судом було встановлено, що в Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2012 року не вірно зазначено по батькові заявника, а саме « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », вказані дані не збігаються з даними, які зазначені у свідоцтві про народження та в паспорті. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved