Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вони зареєстрували шлюб 12.07.2019 р., від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] .. 24.07.2020р. Голосіївським районним судом у м. Києві у справі №752/6485/20 прийнято рішення шлюб розірвати, рішення набуло чинності. Увесь період від народження малолітній [PERSON] проживає з нею у [ADDRESS] . Вона з відповідачем мають вкрай натягнуті стосунки і не дійшли згоди щодо питань виховання сина, оскільки батько дитини налаштовує сина під час своїх коротких зустрічей з дитиною проти матері та її оточення, категорично проти того, щоб дитина відвідувала гуртки тощо. Також відповідач у справі безпричинно не дає письмової згоди на тимчасовий виїзд свого сина за кордон разом з матір`ю з метою оздоровлення дитини та подорожей. Тому вона змушена звернутися до суду за отриманням в судовому порядку такого дозволу, оскільки батько дитини - [PERSON] своєю відмовою надати дозвіл на виїзд обмежує як право дитини на оздоровлення, так і на всебічний розвиток сина. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд малолітньому [PERSON] , 2020 р.н., просить суд максимально врахувати інтереси дитини, яка потребує оздоровлення, відпочинку та розвитку, дитині на дату подання позову є 2 роки та 11 місяців, вона має фінансові можливість вивезти його за межі України для його оздоровлення, розвитку та відпочинку, відповідач безпричинно не надає згоди сину на виїзд за межі України, і фактично зловживає своїми правами батька всупереч інтересам дитини. З уваги на завантаженість судів, тривалість судового розгляду, затяжний конфлікт сторін спору, з врахуванням інтересів дитини, у відповідності до принципу судової економії, вона просить про надання права на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька строком на чотири роки з дня набрання рішенням суду законної сили. З врахуванням наведеного позивач просить суд: надати дозвіл малолітньому [PERSON] , 2020 р.н. на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме до Республіка Австрія, Королівство Бельгія, Данія, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Королівство Іспанія, Велике Герцогство Люксембург, Нідерланди, Федеративна Республіка Німеччина, Португальська Республіка, Королівство Швеція, Італійська Республіка, Естонська Республіка, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Республіка Мальта, Республіка Польща, Чеська Республіка, Словацька Республіка, Республіка Словенія, Угорщина, Королівство Норвегія, Ісландія, Швейцарська Конфедерація, Арабська Республіка Єгипет, Турецька Республіка, Об`єднані Арабські Емірати, Республіка Болгарія, Республіка Хорватія, Республіка Кіпр, Грецька Республіка, Сполучені Штати Америки, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Австралія, Японська Держава, Китайська Народна Республіка, Мальдівська Республіка, Домініканська Республіка, Грузія, Республіка Філіппіни, Канада, Королівство Таїланд, Румунія, Республіка Індонезія, Республіка Куба, Об`єднана Республіка Танзанія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Чорногорія, Республіка Сербія, без дозволу (заяви) та супроводу батька - [PERSON] терміном на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав зазначених у позові, суду пояснив, що між сторонами є спір щодо виїзду дитини за кордон, батько не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду у м. Києві у справі №752/6485/20 від 24.07.2020р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 липня 2019 року. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2023 року, виданої Першим відділом ДВС у м.Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 26.02.2021р. відкрито виконавче провадежння № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.11.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.09.2023 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці та становить 80135,50грн. Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11.09.2023 року ВП № [NUMBER] з божника [PERSON] стягнуто на користь стягувача штраф за несплату аліментів понад три роки в розмірі 50% в сумі 40067,75грн. Також постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.09.2023 року ВП № [NUMBER] , боржнику [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу № 752/23957/20 від 22.02.2021р. Проте, з відповіді на запит №174041105 від 08.09.2023р. до Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] виїхав за межі України 11.02.2023р. Вищевказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] ; рішенням Голосіївського районного суду у м. Києві у справі №752/6485/20 від 24.07.2020р.; довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2023 року; постановами державного виконавця Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ВП № [NUMBER] від 26.02.2021р., 05.09.2023р., 11.09.2023р.; відповідю на запит №174041105 від 08.09.2023р. до Державної прикордонної служби України. Згідно з частиною першою статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини другої статті 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно із статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 150, частиною першою статті 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Згідно статті 2 вказаного Закону документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (ст. 3 вказаного Закону). Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. За частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду . Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не визначила точної дати початку і закінчення періоду перебування дитини за кордоном без згоди батька із зазначенням країни перебування, натомість просила надати дозвіл малолітньому [PERSON] , 2020 р.н. на тимчасові неодноразові поїздки за межі України, а саме до Республіка Австрія, Королівство Бельгія, Данія, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Королівство Іспанія, Велике Герцогство Люксембург, Нідерланди, Федеративна Республіка Німеччина, Португальська Республіка, Королівство Швеція, Італійська Республіка, Естонська Республіка, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Республіка Мальта, Республіка Польща, Чеська Республіка, Словацька Республіка, Республіка Словенія, Угорщина, Королівство Норвегія, Ісландія, Швейцарська Конфедерація, Арабська Республіка Єгипет, Турецька Республіка, Об`єднані Арабські Емірати, Республіка Болгарія, Республіка Хорватія, Республіка Кіпр, Грецька Республіка, Сполучені Штати Америки, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Австралія, Японська Держава, Китайська Народна Республіка, Мальдівська Республіка, Домініканська Республіка, Грузія, Республіка Філіппіни, Канада, Королівство Таїланд, Румунія, Республіка Індонезія, Республіка Куба, Об`єднана Республіка Танзанія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Чорногорія, Республіка Сербія, без дозволу (заяви) та супроводу батька - [PERSON] терміном на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили. Проте, судовим рішенням має бути визначено конкретний термін перебування дитини за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення. Більше того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на виїзд за кордон дитини [PERSON] без згоди його батька [PERSON] та без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, без зазначення такої держави, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що може призвести до порушення прав дитини та батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий (невизначений) час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач не довела належними та допустимими доказами, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводу батька, відповідає інтересам дитини, не порушує прав батька на спілкування з нею і не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини. Тимчасовий виїзд за кордон за межі України сина відповідача в супроводі матері та без згоди і супроводу батька дитини, без обмеження у кількості виїзду та часу перебування на чотири роки з дня набрання рішенням законної сили, суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Також слід зазначити, що відповідно до п. 2-3 Правил, із змінами внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів № 383 від 29.03.2022 р., виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів. Таким чином, на сьогоднішній день діють правила, які не передбачають обов`язкової нотаріально посвідченої згоди другого з батьків для перетинання державного кордону дитини, яка не досягла 16-річного віку. Також як зазначалось вище,виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється в т.ч. у разі пред`явлення довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем. З зазначеного виходить, що права позивачки на день звернення до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд сина [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька, не порушені. В порядку чинного цивільного процесуального законодавства захисту підлягають лише порушені права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька, слід відмовити. На підставі ст.ст.33,64 Конституції України, ст.ст.7, 141, 153, 157, 161 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.п. 2-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст.2,12,13,76,81,258,259,263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed