Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільно-нажитому майні подружжя, посилаючись на те, що позивач перебувала в шлюбі з відповідачем з 30 січня 1998 року по 02 травня 2019 року. За час спільного проживання у шлюбі, за рахунок спільної праці та коштів, згідно договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М. за р/№ 4745, вони набули у власність глиновалькований житловий будинок А1 загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею, із дерев`яною верандою - а, площею 7,6 кв.м., цегляний хлів - Б площею 31,1 кв.м., цегляний хлів - В площею 7,4 кв.м., цегляний хлів - Д площею 36,9 кв.м., цегляний хлів - Г площею 16,3 кв.м., цегляний хлів - Е площею 7,4 кв.м. та цегляний погріб - к площею 6,9 кв.м.; земельні ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,45 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , які зареєстровані за відповідачем. Вищезазначені житловий будинок із господарськими будівлями та земельні ділянки не є майном індивідуального користування, шлюбний договір між нею та відповідачем не укладався та домовленості про зміну розміру часток у спільно-нажитому ними майні не має, у зв`язку з чим дані об`єкти належать їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частках. Однак, незважаючи на викладене, на даний час відповідач почав заперечувати її право на вищезазначене нерухоме майно, користуючись оформленням за ним права власності на дане майно не допускає її до користування ним, а тому її право власності на дане майно має бути визначено рішенням суду. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на частку глиновалькованого житлового будинку А1 загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею, із дерев`яною верандою - а, площею 7,6 кв.м., цегляний хлів - Б площею 31,1 кв.м., цегляний хлів - В площею 7,4 кв.м., цегляний хлів - Д площею 36,9 кв.м., цегляний хлів - Г площею 16,3 кв.м., цегляний хлів - Е площею 7,4 кв.м. та цегляний погріб - к площею 6,9 кв.м.; земельні ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,45 га - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 20 квітня 2022 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подала заяву про поновлення строку на подання зустрічного позову та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання будинковолодіння та земельної ділянки особистою приватною власностю. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що оскільки житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,70 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га - для ведення ведення особистого селянського господарства - 0,45 га, що знаходиться по [ADDRESS] придбані ним в період шлюбу, але за його особисті кошти, які були отримані ним від продажу його особистого майна, набутого до реєстрації шлюбу з позивачкою, у нього виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Так, повернувшись додомсу після служби в армії він вирішив побудувати собі будинок, в чому його підтримали його рідні. Щоб заробити грошей на будівництві він в 1984-1988 роках працював на Півночі. Починаючи з 1986 року він, при допомозі своєї матері [PERSON] , закупляв необхідний будівельний матеріал для майбутнього будівництва, та, оскільки до ділянки виділеної йому колгоспом «Правда», не було заїзду, розпочав робити дорогу та заїзд до неї. Рішенням виконкому Красилівської міської ради № 40 від 09 квітня 1991 року йому надано дозвіл на будівництво житлового будинку та сараю в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,08 га, виділеній колгоспом « Правда ». Відповідно до вказаного рішення та технічної документації він розпочав будівництво. На протязі 1991-1997 років було зведено коробку житлового будинку, покрито, встановлено вікна та двері, поштукатурено, а також зведено коробку хліва. Також у 1997 році ним було приватизовано присадибну земельну ділянку площею 0,1630 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю. 30 січня 1998 року він з [PERSON] зареєстрував шлюб. До листопада 1998 року вони проживали у м. Красилові. В листопаді 1998 року, після чергового конфлікту, [PERSON] поїхала в с. Волиця Друга, де проживала в батьківському будинку. Через рік, а саме восени 1999 року, він переїхав до [PERSON] в її будинок. Він влаштувався на роботу у місцевий колгосп «Промінь», тримали господарство. За цей період вони також добудували до її будинку веранду, але сімейне життя у них не склалося. Через постійні сварки, образи, конфлікти вони часто припиняли спільне проживання. Через це він вимушений був шукати інше житло, а тому виникла необхідність у придбанні свого будинку. Для купівлі будинку в цьому ж селі, він вирішив продати незакінчений будівництвом будинок в м. Красилові. 12 жовтня 2005 року, згідно договору купівлі-продажу, ним було продано власний незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 62,1% та приватизовану земельну ділянку площею 0,1630 га, надану для обслуговування житлового будинку - 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,04 га, які знаходяться в [ADDRESS] . 17 листопада 2005 року за кошти, які були ним отриманні від продажу особистого майна, а саме незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] , ним було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,70 га по [ADDRESS] . Він перейшов туди проживати та з 2006 року там зареєстрований. [PERSON] в його будинку не зареєстрована та не проживала. Вона постійно проживала в будинку, який є її батьківщиною та належить їй на праві власності в [ADDRESS] , де і зареєстрована. в д еВсе спільно-нажите майно залишилося у [PERSON] . Вважає відповідне майно особистою приватною власністю, підтвердженою належними правовстановлюючими документами. Тому, просить суд винести рішення, яким визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,70 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,45 га, що знаходиться по [ADDRESS] . Судом у судовому засіданні 20 квітня 2022 року протокольно ухвалено поновити строк подачі зустрічного позову, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання будинковолодіння та земельної ділянки особистою приватною власністю до спільного розгляду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя. У судовому засіданні позивач-відповідач та її представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач-позивач та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Просили задовольнити зустрічний позов. Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статтею 61 СК України передбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 вказаної Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором), або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 1 липня 2015 року та ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року (6-31644ск15), 23 грудня 2015 року (6-25963ск 15), 27 квітня 2016 року, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Норми у статтях 57, 60 СК Кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Судом встановлено, що 30 січня 1998 року Красилівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис №10. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М. за № 4130, [PERSON] продав незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 62,1% та земельну ділянку площею 0,1630 га, надана для обслуговування житлового будинку - 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,04 га, що знаходяться в [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.СМ. в реєстрі за №4745, [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, площею 0,7000га, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,47500 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9003093 від 21 листопада 2005 року власником будинку по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, є [PERSON] . Як вбачається із довідок № 21, 22 від 26 січня 2022 року, виданою Заслучненською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області, згідно даних по господарських книгах 2006-2010 років та 2011 - 2015 років [ADDRESS] , склад домогосподарства [PERSON] слідуючий: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка (вибула в № 161, дата вибуття не зазначена), [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка. Довідкою № 12 від 17 січня 2022 року даних по господарських книгах 2021-2025 років склад сім`ї [PERSON] : [PERSON] - власник, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - сестра. Вказані обставини, сторонами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Представником позивача за первісним позовом на підтвердження того факту, що під час шлюбу сторонами був придбаний будинок посилається на договір купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.СМ. в реєстрі за №4745, згідно якого [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, площею 0,7000га, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,47500 га, що знаходиться в [ADDRESS] , Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9003093 від 21 листопада 2005 року, яку здійснено за [PERSON] 21 листопада 2005 року, тобто, в період перебування сторін у шлюбі, а тому вказаний будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Натомість [PERSON] зазначає, що вони фактично припинило шлюбні відносини та не проживали разом. Ще до укладення шлюбу ним було придбані будівельні матеріали та розпочато будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , за його власні кошти. Зазначає, що в нього не було сім`ї із [PERSON] , а це були просто стосунки. Окрім того, для будівельних робіт з будівництва будинку, він перебуваючи на заробітках на Півночі з 1986 року, за допомогою своєї матері, закупляв необхідні будматеріали, тому будинок в м. Красилові є його особистої власністю і саме за рахунок продажу цього будинку, ним був куплений спірний будинок і змелені ділянки, тому позивач по первинному позову не має на нього жодних прав. Судом були допитані в якості свідків особи, які повідомили таке. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що знає [PERSON] та [PERSON] з 1990 років, оскільки працювала разом із [PERSON] , з якою дружила і близько спілкувалась протягом дев`яностих років. В ході спілкування вона знала особливості їх сім`ї, зокрема може підтвердити той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали як сім`я, чоловік і дружина, потім народилась старша донька, пізніше менша. Вона навіть не знала, що вони не були в зареєстрованому шлюбі спочатку, оскільки за формальними ознаками це була класична сім`я, вони проживали разом з 1990 року спочатку в матері [PERSON] , потім в гуртожитку. Також пояснила, що недалеко від хати матері [PERSON] , вони разом із [PERSON] будували будинок, щоб жити окремо. Спочатку була побудована коробка, поступово будувались. Будували вони разом, оскільки всі вихідні [PERSON] була на будівництві. Можливо батьки допомагали, оскільки батько [PERSON] працював на цегельному заводі. Свідок [PERSON] дала показання про те, що з [PERSON] знайома з 1981 року, оскільки працювали разом в будинку культури, а після її звільнення продовжили спілкування. Оскільки вони підтримували дружні взаємини, то вона знала про їх сім`ю, зокрема може підтвердити той факт, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, здійснювали разом будівництво будинку м. Красилові, зокрема зазначила, що будівництво будинку в м. Красилові йшло важко, оскільки не було грошей, тому [PERSON] позичала гроші на будівництво у всіх знайомих. Також їм допомагали будуватись батьки, точно може підтвердити факт допомоги батька [PERSON] , який возив цеглу на будівництво. Зокрема спільними зусиллями було збудовано коробку, перестінки, крівля, а атож вікна та двері. Але так як грошей на те, щоб закінчити будівництво не було, то вони вирішили продати недобудовану хату і купити таку, в якій можна було б жити, що вони і зробили - купили хату в с. Волиця, де і проживали. За весь період, що вони спілкувались може засвідчити,що [PERSON] ат [PERSON] жили спільно сім`єю, потім одружились, народили двох доньок. Дійсно, були періоди, коли [PERSON] зловживав алкогольними напоями, на роботу не ходив і сидів дома, то [PERSON] боялась йти додому, однак це була сім`я. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є старшою донькою сторін по справі. З 1990 року батьки проживали разом в гуртожитку як сім`я, стверджувала, що їх сім`я була типовою радянською повноцінною сім`єю. Пам`ятає, що там в них було дві кімнати, вони вели спільний побут, бюджет. Також пам`ятає, як 1990-1998 роки будувався будинок, як зводились стіни, пізніше ставились вікна і двері. Хоч вона була маленька, але чітко пам`ятає, що всі вихідні батьки проводили на будівництві, її брали з собою. Всі сімейні кошти вкладались в будівництво, пам`ятає, як батьки планувалися кімнати, будували хлів. В 1998 році сім`я переїхала до діда в село та проживали там, поки не купили новий будинок. Потім переїхали у новий будинок і вона проживала там до 2015 року, поки не переїхала до Києва. Стверджує, що перший будинок в м. Красилові будувався разом і мамою, і татом, продавався разом, новий будинок також купувався за кошти сім`ї. У новому будинку вони також жили як сім`я, мати готувала їсти, прибирала, був спільний бюджет, святкували разом всі свята, ходили на роботу, в гості до родичів. Декілька років тому відносини з батьком погіршились, і саме після цього він почав не допускати ні їх (дітей), ні матір в будинок. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є рідною сестрою [PERSON] . З 1990 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім`я , а пізніше було весілля. Від спільного проживання в них народилася донька [PERSON] . Спочатку вони жили у свекрухи, потім з`їхали на орендовану квартиру, а через деякий час в гуртожиток, і в них народилася менша донька [PERSON] . Коли ще проживали у гуртожитку, то почали будувати хату в м. Красилові. Проживали як нормальна сім`я, жили разом, вели спільне господарство, їздили у гості один до одного, святкували спільно свята. Гроші на будинок в м. Красилові заробляли разом, бо їздили на заробітки за кордон, також допомагали батьки, а саме батько купував цеглу на будинок. Всі зароблені гроші вкладали в будівництво, оскільки хотіли жити окремо. [PERSON] тяжко працювала на будівництві, готувала їсти будівельникам, подавала будматеріали, прибирала. В 2000 році переїхали в село в батьківську хату, бо померла мати. Потім [PERSON] захотів продати те, що будував разом із [PERSON] , але [PERSON] була проти, оскілки вони дуже тяжко працювали над будівництвом, тому їй шкода було його продавати. Для продажу будинку в м. Красилові потрібна була згоду [PERSON] , оскільки вони вже були у шлюбі. [PERSON] не хотіла давати згоду, тому що не хотіла продавати будинок, але родичі [PERSON] , її заставили, і вона надала згоду, тому хату продали, за ці гроші [PERSON] купив нову машину. Вони запросили її з чоловіком у гості відсвяткувати покупку. Коли вони приїхали, то [PERSON] сказав, що не хоче більше жити у батьківській хаті [PERSON] , хоче купити інший будинок. Потім, за спільні кошти, які вони накопичили, вони купили будинок у тому ж селі. Після цього вони перешли у нову хату, почали за спільні кошти знову робити ремонт. Потім видали заміж старшу доньку і там в тій хаті вже народилася внучка. Спірний будинок є власністю сім`ї, є сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є молодшою донькою сторін. Повідомила, що може засвідчити факт того, що за накопичені кошти батьки купили спірний будинок в с. Волиця Друга, всі переїхали до нього. Була нормальна сім`я. Мати працювала на фермі, батько працював періодично, тримали господарство, мали спільний бюджет. Інколи були сварки між батьками, оскільки батько вживав алкогольні напої. У 2013 році стосунки між батьками погіршилися, батько почав підіймати на маму руку, через постійні сварки вони розійшлися. Мама перейшла жити у батьківську хату. А батько залишився у спірному будинку. Пам`ятає, що коли ще жили всі разом, то мама працювала, вони з батьком разом робили ремонт, все обговорювали і вирішували разом. Знає, що батьки їздили в Польщу на заробітки і за зароблені кошти будували будинок для своєї сім`ї. Скільки вона пам`ятає, то в них була нормальна сім`я, але з моменту коли вона поїхала на навчання, то почалися скандали, батько виганяв маму з хати. З 2020 року в неї обірвалися відносини з батьком, оскільки останній почав перешкоджати їй в доступі до цього будинку, казав, що це його хата, для чого змінив замки. В спірному будинку вона проживала з 2005 по 2015 рік. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він є братом [PERSON] . З 1990 року [PERSON] почав проживати разом із [PERSON] . Проживали в гуртожитку, [PERSON] жив окремо, а [PERSON] окремо, у них були окремі кімнати. Коли народилася старша донька, то вона жила в баби - матері [PERSON] , а батьки жили в гуртожитку. Коли брат почав будівництво будинку в м. Красилові, то сторони не проживали однією сім`єю. Будинок будували вся їхня родина, родину [PERSON] він ні разу не бачив, на його думку її родина навіть не знає, де був будинок в м. Красилові. Оскільки їх матір працювала у міжгоспбудівництві, то мала доступ до будівельних матеріалів, тому і виписувала їх на себе, але купувала за гроші [PERSON] . В батьківську хату [PERSON] вони переїхали, тому що [PERSON] мав роботу в селі. Там вони прожили разом 7-9 років, але жили не дружно, сварилися. Невістка зраджувала [PERSON] , тому з`явилася потреба у купівлі іншої хати, бо брат ревнував та дуже сильно хвилювався з приводу цього. Будинок в с. Волиця шукав сам, домовлявся про її купівлю також сам. Коли [PERSON] купив хату, то переїхав у неї сам з дітьми, [PERSON] залишилася жити у батьківській хаті. Ремонт в хаті робив [PERSON] один, [PERSON] він там не бачив, а всі меблі, килими та посуд дала їх мати. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є тіткою [PERSON] . Стверджує той факт, що [PERSON] був на заробітках на Півночі, де заробив значну суму грошей, а його мати була завскладом в міжгоспбудівництві, мала можливість виписувати будівельні матеріали. На початку 1990 років всі вони спільно родиною почали допомагати [PERSON] будуватися в м. Красилові. Приблизно у 1990-1991 роках збудували фундамент, потім стіни. Оскільки заробітну плату в ті часи не виплачували, то матір [PERSON] купувала будматеріали в рахунок заробітної плати. Будинок в м. Красилові будували тільки для [PERSON] , а [PERSON] на будівництві вона не бачила. Закінчили будівництво хати десь у 2000 році. [PERSON] з [PERSON] то сходилися, то розходилися, але [PERSON] мати заставила женитися. Після народження старшої доньки, мати [PERSON] силоміць забрала дитину до себе, бо їй було шкода дитини. Коли переїхали у село, через постійні конфлікти, [PERSON] жив у себе, а [PERSON] жила у себе. [PERSON] в новій хаті не жила, там проживали діти. При цьому, свідок була в них один раз в селі, але [PERSON] в той час не бачила. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона є його сестрою [PERSON] . Категорично ствердила, що будинок в м. Красилові повінстю будувався за гроші [PERSON] , який працював на Півночі і добре заробляв. Він передавав гроші, а їх матір купувала будматеріали, але основні вже були закуплені і лежали на будівництві. До 1990 року було багато виписано матеріалів, які зберігались на земельній ділянці. В 1990-х роках заробітної плати не давали, мама працювала завскладом, тому за рахунок заробітної плати виписувала будматеріали. Потім був закладений фундамент з блоків, пізніше, десь у 1993 році була зведена коробка, а після цього був побудований хлів. Будівництво закінчилося у 1996 році. На той час між братом та [PERSON] були просто відносини, але не було ніякої сім`ї. Вони просто зустрічались, кожен жив своїм життям. Після народження старшої доньки [PERSON] , їх матір забрала дитину та [PERSON] жити до себе, але через постійні сварки, [PERSON] переїхала жити у село, а дитина залишилася проживати у баби. Стосунків між ними окрім інтимних не було, однією сім`єю не жили, між ними були тільки сварки та конфлікти. Коли [PERSON] жила у свекрухи, будівництво хати продовжувалося, бо там були будматеріали, але будувала будинок в м. Красилові тільки їх родина. Пізніше [PERSON] переїхав жити в село до [PERSON] , бо в нього там була робота. Жили вони у батьківській хаті [PERSON] . Коли вони будинок в м. Красилові, то [PERSON] купив собі машину. Решту грошей [PERSON] забрала собі і через це в них виник скандал. Оскільки між сторонами постійно були сварки, [PERSON] виганяла [PERSON] з хати в с. Волиця-2, то вже втрутилась матір [PERSON] , яка домовилася про купівлю окремого будинку тільки для проживання [PERSON] , що він і зробив. Після цього вона не бачила [PERSON] в спірному будинку, знає, що [PERSON] жив у себе, а [PERSON] у себе. До [PERSON] переїхали жити донька з зятем. Стверджувати хто там жив вона не може, бо вона там до весілля [PERSON] не була, але з її слів знає, то донька [PERSON] робила там ремонт,а не [PERSON] . Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та показів свідків, спірний об`єкт будинковолодіння був набутий сторонами під час шлюбу, які на час будівництва вказаного об`єкту були однією сім`єю, оскільки іншого судом встановлено не було. Посилання позивача за зустрічним позовом, а також свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на відсутність сім`ї між сторонами, а наявність так званих «зустрічей», суд не приймає до уваги і оцінює критично, оскільки в показаннях самого [PERSON] , а також свідків, які свідчили на його користь надавались відомості, які не можуть бути оцінені на підтвердження того, що це були так звані «зустрічання», а також вказаний факт спростований іншими доказами, зокрема показаннями свідків - дітьми сторін, які в силу як свого народження , так і в силу наданих ними показань є доказом того, що сторони перебували не просто у шлюбі, а це була сім`я. Щодо посилання [PERSON] на те, що недобудований будівництвом будинок в м. Красилові будувався переважно за його кошти при допомозі матері, на що подав як доказ квитанції та заяви про замовлення техніки та будматеріалів, суд не бере до уваги, оскільки дані квитанції та заяви виписані на ім`я [PERSON] , крім того, багато квитанцій датовані періодом, який перебував будівництву, в наданих квитанціях не зазначене ні цільове призначення будівельних матеріалів, [PERSON] не надано доказів того, що на його будівництві були використанні саме такі матеріали, тому долучений перелік квитанцій без прив`язки до будівництва саме недобудованого будинку в м. Красилові, не може бути достатнім щоб ствердити, що саме ці будівельні матераліи оплачував [PERSON] , а також те, що саме ці, належні тільки [PERSON] будівельні матеріали були використанні на будівництві. При цьому, сам період будівництва, який був досить розтягнутий часі, за цей період сторони вже перебували у фактичних шлюбних відносинах, а пізніше у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить надання згоди [PERSON] на продаж недобудованого будинку м. Красилів, не дають можливості прийти до висновку, що недобудований будинок в м. Красилові був особистим майном [PERSON] , в результаті продажу якого, гроші, які він отримав, він використав для купівлі вже спірного будинку, і таким чином, спірний будинок є його особистою приватною власністю,а не спільним майном подружжя. Таким чином, презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно - будинок і земельні ділянки, які набуті ними в період шлюбу, відповідачем за первісним позовом під час розгляду справи не спростовано. Враховуючи, що спірний об`єкт придбаний за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає що наявні правові підстави для задоволення первісного позову в частині визнання за позивачем та відповідачем права власності по 1/2 частині на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] ,а також на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,70 га, з яких для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, а також для ведення особистого селянського господарства - 0,45 га, що знаходиться по [ADDRESS] , суд дійшов такого висновку. А відтак, не підлягає задоволенню вимога позивача за зустрічним позовом про визнання за ним права особистої приватної власності на житловий, розташований за адресою [ADDRESS] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved