Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

09 червня 2023 року адвокат Свида О.Г., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить: - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви адвокат зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживали в незареєстрованому шлюбі. Під час відносин у нас народилась дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2016 року, відносини припинились і спільний син залишився проживати з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. Для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Після закінчення стосунків відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , який потребує піклування і догляду. При таких обставинах, позивач просить на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно до досягнення ним повноліття. Разом з тим просить визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] зі матір`ю за адресою її місця проживання. Цього ж висновку дійшов і орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18 травня 2023 року за № 391/23/01-19, де вказано, що членами комісії встановлено доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання 27 листопада 2023 року: - позивач та представник позивача не з`явилися, разом з тим представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не надав. - відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних документів на адресу суду не надходило, про причини неявки не повідомив. - представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та надав висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 18.05.2023 року. На підставі ст.211 ЦПК України, враховуючи, що сторони у справі скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд здійснює розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, суд у відповідності до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] проживали в незареєстрованому шлюбі. Під час відносин у них народилась дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2016 року, відносини припинились і спільний син залишився проживати з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. З довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Наш -добробут» №132 від 03 квітня 2023 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] .. З довідки про реєстрацію місця проживання відділу реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 18.05.2023 року №391/23/01-19 встановлено доцільним буде визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з частиною 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Позивач у позовній заяві просить визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.05.2023 року №391/23/01-19 встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач та малолітній син проживають разом в [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання малолітнього сина, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини. Відповідач будь яких заперечень з приводу проживання дитини з матір"ю не подав. На переконання суду, проживання спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю, [PERSON] , [INFO] , відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини то суд зазначає наступне. Як випливає з позовної заяви, між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільної малолітньої дитини, способу їх сплати. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на теперішній час малолітня дитина постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, який є здоровим молодим працездатним чоловіком /протилежного не доведено/, має освіту, можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, розмір аліментів в розмірі 5000 грн. 00 коп. на кожну дитину, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця буде узгоджуватися з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., який підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 09 червня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.. Крім того, щодо клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн. та враховуючи надання позивачем всіх підтверджуючих документів щодо такої, суд приходить до висновку про їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано угоду про надання правничої допомоги від 07 квітня 2023 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 07 листопада 2023 року, акт здачі-приймання послуг від 07 листопада 2023 року, квитанція №502957 серії ААІ від 07 листопада 2023 року. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Враховуючи викладене, витрати на правову допомогу підлягають стягненню, а саме у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved