Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Кушнір А.С. звернувся до суду з позовом до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, в якому, посилаючись на норми законодавства та судової практики, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що він з 1980 року і по теперішній час проживає за адресою [ADDRESS] . Вказує,\~що переїхав\~до даного\~будинку разом\~зі своєю\~матір`ю [PERSON] \~ [INFO] ,\~на той\~час вона\~проживала як\~чоловік та\~жінка,\~однією сім`єю,\~спільно з\~ [PERSON] [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. [PERSON] помер [INFO] . Його мати, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті рідних він залишився проживати в будинку та адресу свого проживання з того часу не змінював. Відповідно до\~наданих Білозірською\~сільською радою\~відомостей згідно\~погосподарської книги\~№ 48\~за 1983-1985\~роки,\~особовий рахунок\~№ [NUMBER] ,\~домоволодіння за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~рахується за\~ [PERSON] .\~В домоволодіння\~зареєстрований власник\~-\~ [PERSON] , [INFO] . Згідно погосподарської книги № 48 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , [INFO] . Наявна інформація про смерть [PERSON] [INFO] . Після його смерті згідно погосподарських книг № 42 за 1996 - 2000 роки, № 39 за 2001-2005 роки, № 46 за 2006-2010 роки, № 43 за 2011 -2015 роки, № 26 за 2016-2020 роки та 2021-2025 роки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] [INFO] , який вказаний як власник домоволодіння і є єдиною зареєстрованою особою в даному будинку. З метою належного оформлення права власності на будинок він звернувся до КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» та йому було видано довідку про зареєстроване право власності, згідно якої будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Свідоцтво про право власності було видане Черкаською районною державною адміністрацією 24.07.1992 року. При ознайомленні з матеріалами інвентаризаційної справи стало відомо, що замовлення на проведення технічної інвентаризації надавав [PERSON] 09.07.1991 року. Ним же були оплачені вказані роботи БТІ. На підтвердження свого права власності ним було надано до БТІ довідку видану Білозірською сільською радою 08.04.1982 року № 48, згідно якої домоволодіння [ADDRESS] рахується за гр. [PERSON] . В даній довідці було від руки змінено ім`я та по-батькові власника будинку на « [PERSON] ». З особистих припущень позивача це сталось внаслідок несподіваної смерті [PERSON] . Вочевидь його батько [PERSON] надав до БТІ свідоцтво про смерть свого сина і там було виправлено ім`я власника. Таким чином власником будинку став [PERSON] , який був батьком покійного [PERSON] . Згідно даних Білозірської сільської ради на території села Білозір`я проживав [PERSON] [INFO] в будинку [ADDRESS] . Було надано фотокопію погосподарської книги в якій містилась про нього інформація. Проте, жодних даних про його смерть не було вказано. При зверненні до Черкаського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було отримано інформацію, що за архівним фондом виявлено актовий запис про смерть № 130, складений 28.10.1991 року виконавчим комітетом Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області відносно [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] у селі Білозір`я Черкаського району Черкаської області. Таким чином наявна різниця між ім`ям титульного власника будинка та даними, які є в районному відділі РАЦС щодо смерті даної особи. Представником позивача адвокатом Кушнір A.C. в його інтересах було зроблено запит до Черкаської районної державної нотаріальної контори щодо наявності заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , або [PERSON] . Проте, листом від 26.09.2023 № 1025/0116 в наданні інформації було відмовлено. Згідно технічних характеристик будинок загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м. складається з однієї житлової кімнати, кухні та коридору. Домоволодіння складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, огорожі, водоколонки. Позивач зазначає, що з 1991 року позивач [PERSON] відкрито, добросовісно заволодів та почав користуватися зазначеним житловим будинком, а саме, проживав у ньому, за власні кошти утримував його у належному стані, здійснював поточні ремонти та сплачував комунальні платежі. За весь час проживання жодні особи не пред`являли претензій на даний будинок, в тому числі і в порядку спадкування. За інформацією з погосподарських книг він рахується єдиним власником даного будинку. Зареєструвати право власності на вказаний будинок можливо лише після визнання такого права власності в судовому порядку. Він використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує будинок та присадибну земельну ділянку, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірним будинковолодінням. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі від 25.10.2023 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. 01.11.2023 року від представника відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області до суду надійшла заява про слухання справи без представника відповідача, щодо вирішення спору покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. [PERSON] народився [INFO] у с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, матір`ю зазначено [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.07.2023 року, серії [NUMBER] , виданим повторно. [PERSON] [INFO] померла [INFO] у с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.07.2023 року серії [NUMBER] , виданим повторно. У відповіді виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області на запит адвоката від 04.09.2023 року № 1425/02-17, зазначено, що на підставі погосподарського обліку щодо домоволодіння за адресою [ADDRESS] : -згідно погосподарської книги № 48 за 1983-1985 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , вказане домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований власник - [PERSON] , [INFO] ; - згідно погосподарської книги № 48 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . - згідно погосподарської книги № 42 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований власник - [PERSON] , [INFO] ; -згідно погосподарської книги № 39 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований: власник - [PERSON] , [INFO] ; - згідно погосподарської книги № 46 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований: власник - [PERSON] , [INFO] ; - згідно погосподарської книги № 43 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований власник - [PERSON] , [INFO] . - згідно погосподарської книги № 26 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . У домоволодінні зареєстрований власник - [PERSON] , [INFO] . - згідно погосподарської книги № 26 за 2021-2025 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домоволодіння рахується за [PERSON] . В домоволодінні зареєстрований власник - [PERSON] , [INFO] . У довідці КП ЧООБТІ від 11.07.2023 року № 43546 вказано, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у комунальному підприємстві Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 24.07.1992 року. До позовної заяви також долучено інформацію щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна, зокрема копію інвентаризаційної справи, яка містить звідний акт вартості споруд, схематичний план, оціночний акт, поверховий план, експлікацію внутрішніх площ до плану житлового будинку, журнал зовнішніх замірів, технічний опис, свідоцтво № 392 про право особистої власності на житловий будинок від 23.07.1992 року. Також, позивачем долучено копію квитанції від 26.12.2022 року про придбання господарчих товарів та копію квитанції на оплату за використану електроенергію ТОВ Черкасиенергозбут, яку видано за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Згідно висновку ФОП [PERSON] від 19.10.2023 року, ринкова вартість домоволодіння за адресою [ADDRESS] становить 98712,00 грн. У відповідь на запит суду Черкаською державною нотаріальною конторою 14.11.2023 року повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] не заводилась. У інформаційних довідках № 74704768 та № 74704169 від 11.11.2023 року інформація щодо спадкових справ чи виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину щодо [PERSON] чи [PERSON] відсутня. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, існує нерухоме майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS] , яке на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24.07.1992 року належало на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивач вказує, що у домоволодінні [ADDRESS] проживав з 1980 року разом з матір`ю та [PERSON] , та й надалі проживає у домоволодінні після смерті останнього, який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , й до цього часу, оплачував комунальні послуги, утримував будинок та присадибну ділянку, проводив ремонтні роботи. У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Висновок Верховного суду України від 01.11.2017 справа №569/150/16-ц. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником; - володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності. За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 28 березня 2019 року справа № 215/5451/16-ц. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі № 206/1441/17 від 03.04.2019. Подібний висновок міститься у рішенні Верховного Суду, справі № 703/6177/15-ц від 06 червня 2018 року. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок міститься у рішеннях Верховного Суду у справах: № 199/9518/15-ц від 07.05.2018; № 307/51/17 від 10.05.2018 та № 296/6949/17 від 19.09.2018. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач на момент початку володіння майном, був цілком і повністю обізнаний відносно того, що власником домоволодіння, на яке позивач просить визнати за собою право власності за набувальною давністю, був [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті якого свідоцтво про право власності на будинок отримав [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, позивач протягом усього часу проживання у будинку достеменно знав хто є власником домоволодіння та проживав у ньому з його дозволу. Отже, суд вважає, що не можна вважати добросовісним володіння позивачем домоволодінням, щодо якого позивачу достеменно протягом усього часу володіння було відомо хто є його власником. Отже, позивачу було відомо про власника домоволодіння. Тобто всі умови набуття права власності саме за набувальною давністю відсутні, зокрема добросовісність. Тривалий час відкрите володіння не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав передбачених статтею 344 ЦК України, тому у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на нерухоме майно домоволодіння на підставі статті 344 ЦК України. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, у позові належить відмовити повністю у зв`язку з недоведеністю позивачем всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Отже позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed