Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, просила суд: стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на дитину (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття [PERSON] , тобто по [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на її утримання, [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно до виповнення дитині [PERSON] , трьох років, тобто по [INFO] . Відповідно до ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання в межах місячного платежу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що\~ вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Діти потребують постійного догляду, нормального харчування, одягу, а також інших витрат із забезпеченням рівня життя необхідного для їх фізичного та розумового розвитку. Також зазначала, що вона маючи дитину до трьох років здійснює догляд за нею і потребує також коштів на своє утримання, як це передбачено ст. 84 СК України. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач направив на адресу суду відзив, відповідно якого просив задовольнити частково вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей та визначити їх до стягнення у розмірі меншому ніж 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу), а у вимозі про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років відмовити. Зазначав, що довідка, видана квартальним комітетом не підтверджує той факт, що діти знаходяться на утриманні позивача, а отже не являється належним доказом. Позивач ніколи не працювала, вона та діти перебували та перебувають лише на його утриманні. Він проходить службу у Збройних силах України, перебував у самих «гарячих точках» на фронті під час повномасштабного російського вторгнення на Україну, є учасником бойових дій. [INFO] близько 19 год. 10 хв. під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Мар`янка Донецької області внаслідок ворожого обстрілу, одержав поранення. Отримані каліцтва та травми є тяжкими, вони пов`язані із захистом Батьківщини, він став непридатним до військової служби. У зв`язку з отриманими травмами та каліцтвом проходив складне лікування.\~ На теперішній час також потребує лікування та протезування лівої нижньої кінцівки через її ампутацію та лікування правої гомілки. Відповідач зазначав, що об`єктивно позбавлений можливості мати постійний заробіток та інші доходи, щоб сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей. Позивач, як мати також має виконувати зобов`язання щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття. Син [PERSON] навчається в 3 класі КЗ «Лелека гімназія Кропивницької міської ради». Дочка Софія по при те, що їй не виповнилось три роки є вихованцем ясельної групи дошкільного відділення КЗ «Лелека гімназія Кропивницької міської ради». Позивач працездатна, а відтак могла б працювати та мати якийсь заробіток чи доходи, щоб утримувати себе у період, коли він із 30 грудня 2022 року по теперішній час безперервно вимушено лікується від тяжких травм та каліцтв, отриманих під час захисту держави. Надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання він не має можливості. Просив суд врахувати, що він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій. Розгляд справи просив здійснювати за його відсутності. 16 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] . Вказано, що довідка квартального комітету є доказом проживання дітей з нею. А аліменти можуть бути стягнуті лише на того з батьків, з яким проживають діти. Відповідач подав позов про розлучення і 20 жовтня 2023 року буде засідання, а отже позивачу треба з дітьми на щось жити, так як вона живе з дітьми окремо від відповідача. Зазначала, що згідно закону, як безспірний факт є стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини, всіх доходів батька. А для матері навіть не важливий той факт, що працює вона чи ні. Якщо є дитина віком до трьох років, то природно вона потребує догляду, який її мати в тій чи іншій формі його надає. З вересня 2023 року Софія поступивши в садок і в вересні, і в жовтні 2023 року хворіла простудними захворюваннями. Мати змушена була вдома займатися її лікуванням. Той факт, що позивач лікується не говорить, що він матеріально не забезпечений. Він, як позивачці відомо 100 тис. гривень отримав за серпень 2023 року, а далі буде отримувати по 30 000 грн. щомісячно. Позивач вважає, що відповідач у повній мірі здатен забезпечувати своїх маленьких дітей і дружину, яка одноособово зайнята доглядом дітей. Представник позивача - адвокат Черкас Г.П. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до довідки № 1 від\~ 08 серпня 2023 року квартального комітету №24, [PERSON] проживає по [ADDRESS] , склад сім`ї 3 чол. Син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , проживають всі разом зі своєю матір`ю. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст.ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітніх дітей суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд звертає увагу, що згідно ст. 192 СК України, передбачено можливість зміни розміру аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Водночас, згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідачем надані суду беззаперечні докази того, що він не має можливості надавати таку допомогу, оскільки перебуває на лікуванні після отриманих поранень в районі ведення бойових дій. За таких обставин, з урахуванням викладеного та вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial