Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

14 жовтня 2022 року позивач звернувся з позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлення графіку місця проживання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2022 Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, видано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за підписом тимчасово виконуючого обов`язки голови Коваленко Сергія. У вказаному висновку визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 по 2019 рік. Від подружнього життя мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Наразі дитина проживає разом з матір`ю, всупереч волі батька дитини, позивача за цим позовом. На даний момент в Подільському районному в м. Києві суді розглядається цивільна справа № 758/12800/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. На думку позивача представниками служби у справах дітей під час прийняття висновку не було враховано Висновок спеціаліста-психолога щодо психоемоційного стану малолітньої [PERSON] ; не здійснено перевірку стану здоров`я малолітньої дитини; не враховано необхідність повноправної участі батька для нормального психічного становлення доньки; не прийнято доводи батька дитини, [PERSON] , викладені в заяві до Служби від 27.09.2022. Крім того, у висновку не міститься належного обґрунтування прийняття Комісією відповідного рішення щодо проживання малолітньої дитини з матір`ю та не наведено жодних підстав для відмови у проживанні дитини за запропонованим позивачем графіком. Отже, Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією, як органом опіки і піклування, під час прийняття спірного висновку, не було залежним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено всі обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення спору, який виник між батьками в ході виховання малолітньої дитини, що свідчить про невідповідність спірного висновку вимогам чинного законодавства. Просить суд: визнати протиправним та скасувати висновок органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.09.2022 щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] ; встановити графік місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] : перший і третій тиждень кожного місяця - проживання разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а другий і четвертий тиждень кожного місяця - проживання разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 14 жовтня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 19.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 18 листопада 2022 року до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків на підставі ухвали суду від 19.10.2022. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2022 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.07.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 31.07.2023 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 по 2019 рік. Від подружнього життя мають доньку - [PERSON] , [INFO] . В Подільському районному в м. Києві суді розглядається цивільна справа № 758/12800/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини. Ухвалами суду від 06.02.2020 та 11.08.2021 службу зобов`язано надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком або з матір`ю. Як вбачається з висновку, з урахуванням пояснень матері гр. [PERSON] та батька гр. [PERSON] , діючи в межах чинного законодавства України та в інтересах дитини, орган опік та піклування вирішив: 1)за доцільне визначити місце проживания малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю гр. [PERSON] ; 2) рекомендувати батьку - гр. [PERSON] , звернутися у встановленому законом порядку, із відповідною заявою про визначення способу вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] та спілкування з нею; 3) рекомендувати матері гр. [PERSON] та батьку гр. [PERSON] скористатися процедурою сімейної медіації, з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних із вихованням, спілкуванням, утриманням малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , враховуючи її погреби та найкращі інтереси, а також виходячи з рівності прав ти обов`язків батьків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками , за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст. 158 СК за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Стаття 19 СК України передбачає участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Разом з тим, позивач не погоджується з таким висновком оскільки, на його думку, під час прийняття висновку не було враховано висновок спеціаліста-психолога щодо психоемоційного стану малолітньої [PERSON] ; не здійснено перевірку стану здоров`я малолітньої дитини; не враховано необхідність повноправної участі батька для нормального психічного становлення доньки; не прийнято доводи батька дитини, [PERSON] , викладені в заяві до служби від 27.09.2022. Відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що на підставі зібраних матеріалів та встановлених обставин справи, з`ясування ставлення дитини до батька, прихильності дитини до батька, з врахуванням саме висновку спеціаліста-психолога щодо психоемоційного стану малолітньої [PERSON] від 24.01.2022, орган опіки та піклування в межах наданих йому законодавством повноважень, надав відповідний висновок від 27.09.2022. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Оскаржувані позивачем дії комісії щодо складання висновку від 27.09.2022 суд вважає, такими, що відповідають вимогам закону, оскільки вчинені на виконання ухвали суду. Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Як на іншу підставу задоволення позову позивач посилається на порушення п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.02.2008. Зокрема на те, що службою не було прийнято доводи батька дитини [PERSON] , викладені в заяві до служби від 27.09.2022. Так, відповідно до абз. 2 п. 73 Порядку, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини. До уваги береться, у тому числі, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини. Витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини доводиться обставина, що під час розгляду були присутні як [PERSON] , так і [PERSON] і висловлювали свої думки з приводу розглядуваного питання. Таким чином, доводи позивача про порушення у справах дітей п. 73 Порядку, у межах викладених у позовній заяві безпідставні та необґрунтовані. Окремо, як на підставу задоволення позову позивач посилається на ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в якій визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються приватним питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Представником позивача доводилось, що службою не враховано стану здоров`я дитини там незгоди з висновком, який затверджений оскаржуваним рішенням. Крім того, в силу ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду, який розглядає даний спір, та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на вище зазначене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд не вбачає підстав для задоволення позову, а отже приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за безпідставністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed