Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

02 серпня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити трудові відносини між державним підприємством «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (Код ЄДПРОУ 01125637, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35) та провідним інженером з електрообладнання служби технічної експлуатації флоту [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) з 15 липня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Стягнути з державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо- експлуатаційне управління морських шляхів» (Код ЄДПРОУ 01125637, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) заробітну плату за період з 01 березня 2021 року по 15 липня 2023 року у розмірі 240 226,50 грн. Стягнути з державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (Код ЄДПРОУ 01125637, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 березня 2021 року по 15 липня 2023 року у розмірі 34 740,94 грн. Стягнути з державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо- експлуатаційне управління морських шляхів» (Код ЄДПРОУ 01125637, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) 74 455,46 грн. в якості компенсації за невикористану відпустку за період з 03 березня 2020 року по 15 липня 2023 року. Стягнути з державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо- експлуатаційне управління морських шляхів^ (Код ЄДПРОУ 01125637, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт. Олександрівка, вул. Судноремонтна, 35) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) 4 870,06 грн. в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2023 року по 02 серпня 2023 року. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працює у Державному підприємстві «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на посаді провідного інженера з електрообладнання служби технічної експлуатації флоту з 03 березня 2016 року. 28 червня 2023 року Позивачкою подана заява про її звільнення з посади з 15 липня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивач стверджує, що заява про звільнення була отримана відповідачем та безпосередньо керівником, проте ні в останній робочий день, ні станом на дату звернення до суду з позовом процедура звільнення Позивачки не проведена. Також Позивачка зазначає, що у Відповідача перед нею утворилась заборгованість із заробітної плати ще з вересня 2019 року. Ухвалою судді від 07.08.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОМОРСЬКО-АЗОВСЬКЕ ВИРОБНИЧО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ УПРАВЛІННЯ МОРСЬКИХ ШЛЯХІВ» в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює у Державному підприємстві «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на посаді провідного інженера з електрообладнання служби технічної експлуатації флоту з 03 березня 2016 року. 28 червня 2023 року позивачкою була подана заява директору ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОМОРСЬКО-АЗОВСЬКЕ ВИРОБНИЧО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ УПРАВЛІННЯ МОРСЬКИХ ШЛЯХІВ» про її звільнення з посади з 15 липня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що заява направлена у месенджерах Viber та Телеграм керівнику Відповідача Попову Олександру Миколайовичу , на електронну поштову адресу Відповідача [INFO] та адресу, визначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, національним поштовим оператором АТ «Укрпошта». Поштове відправлення, надіслане на зареєстровану адресу Відповідача отримане безпосередньо Позивачкою, проте керівнику підриємства аналогічна заява про звільнення вручена 21 липня 2023 року, за адресою: Одеська область, м. Вилкове, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а/с 16-17). Звертаючись до суду із позововною заявою, позивач вказує, що ні в останній робочий день, ні станом на дату звернення до суду з позовом процедура звільнення Позивачки не проведена. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вілЕ погоджується. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № ' рп/2004, свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займати працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному і дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. Припинення трудових відносин можливе лише з підстав, визначених законом. Одні з таких підстав є угода сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Загальний механізм звільнення працівника за угодою сторін на підставі п. 1 ч ст. 36 КЗпП України передбачає подання працівником відповідної заяви, прийняття роботодавцем, проведення ним розрахунку та оформлення звільнення в узгоджений день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, у день звільнення роботодавець зобов`язаний видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 Кодексу, а також внести належні записи про звільнення до трудової книжки. За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто у день звільнення крім названих документів, які мають бути видані особисто Позивачці, з нею мав бути проведений розрахунок при звільнені, що включає в себе виплату: - заробітної плати за фактично відпрацьований час; - компенсації за невикористану відпустку. Суд звертає увагу, що у Відповідача перед Позивачкою утворилась заборгованість із заробітної плати ще з вересня 2019 року, яка стягнута на користь [PERSON] судовим наказом від 09 червня 2020 року, виданим Іллічівським міським судом Одеської області у справі № 501/1712/20, та судовим наказом від 17 травня 2021 року, виданим Іллічівським міським судом Одеської області у справі № 501/1122/21 за період до 01 березня 2021 року. У березні 2022 роду [PERSON] зверталась до керівництва Відповідача з метою отримання довідки про заборгованість із заробітної плати ще раз та отримала довідку про те, що розмір заборгованості із заробітної плати перед Позивачкою за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2022 року становить 109577,00 грн. Відповідно виходячи з розміру заробітної плати Позивачки, визначеного у довідках, та з якого виходив суд при винесенні судових наказів у справах №№ 501/1712/20, 501/1122/21, - 8429,00 грн. - за період з 01 квітня 2022 року і по 15 липня 2023 року (дату звільнення) заборгованість Відповідача із заробітної плати перед Позивакою становить 130 649,50 грн. Загальна сума заборгованості із заробітної плати Позивачки за період з 01 березня 2021 року по дату звільнення становить - 240 226,50 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України і ст. 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим із профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у зв`язку порушенням строків виплати заробітної плати працівникам провадиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплат доходів, нарахованих громадянам. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Згідно п. З вказаного Порядку, компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру. Компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплат яких вона нараховується (п. 7 Порядку № 159). Пунктом 5 Порядку закріплено, що нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати і відповідний місяць. За приписами Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З урахуванням вищевикладеного станом на дату звільнення за затримку виплати заробітної плати з квітня 2021 року Відповідач має сплатити Позивачці в якості компенсації 34 740,94 грн. Також Позивачка вказує, що за період перебування у трудових відносинах з Відповідачем [PERSON] з 2020 року не реалізувала своє право на щорічну відпустку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка л надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Статтею 7 Закону України «Про відпустки» також закріплено, що за роботу із шкідливими і важкими умовами праці працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, надається щорічна додаткова відпустка тривалістю до 35 календарних днів. Перелік таких працівників визначений Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України., затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпусти» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У зв`язку з тим, що Позивачка вступила у трудові відносини з Відповідачем з 03 березня 2016 року та до 2020 року своє право на щорічну відпустку реалізовувала то за період з 03 березня 2020 року і до дати звільнення набула право на 106 днів щорічної (основної та додаткової) відпуски, які не використала за період роботи, а отже має право на компенсацію, визначення розміру якої потребує встановлення середньомісячної заробітної плати Позивачки. За висновками Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Виходячи з цього, Позивачка має право на отримання компенсації за 106 к.д. невикористаної відпустки у розмірі 74 455,46 грн. ((8429,00*12) / 261) * 106 = 702,41 * 106 = 74 455,46 грн. Відповідна сума, разом із заробітною платою за фактично відпрацьований час, копією наказу про звільнення та повідомленням про нараховані та виплачені суми при звільненні мала бути виплачена Позивачці у день звільнення 15 липня 2023 року, так оскільки цього не відбулося Позивачка має право на отримання своєї середньо заробітної плати за весь час затримки з 15 липня 2023 року і до дня проведення фактичного розрахунку. Так, за приписами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньо заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені з середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати з фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, Позивачка станом на 02 серпня 2023 року має право на отримання 4870,06 грн. в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні ((8429,00*2) /45) * 13 = 4870,06 грн. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що відповідач будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, а від так враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧОРНОМОРСЬКО-АЗОВСЬКЕ ВИРОБНИЧО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ УПРАВЛІННЯ МОРСЬКИХ ШЛЯХІВ» про розірвання трудового договору та стягнення заробтної плати, компенсацї трати частини заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, фізичної особи - підприємця [PERSON] , в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved