Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

15.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи Малиновського районного у місті Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Одеській області яке в подальшому внаслідок реорганізації змінила назву на Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення відомостей про позивача, як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2002 року, який було розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.07.2008 року. Поряд з цим, позивач вказує, що фактичні шлюбні відносини між ними були припинені з травня 2008 року. В якості доводів, позивач вказує, що після розірвання шлюбу, [PERSON] повідомила що вагітна, за наслідком чого [INFO] народився [PERSON] . Приймаючи відсутні сумніви в тому, що батьком дитини може бути позивач, останній як стверджує подав заяву про визнання батьком під час здійснення державної реєстрації народження [PERSON] . Однак, в подальшому після деяких висловлювань [PERSON] що батьком [PERSON] насправді є не позивач, а також доводів знайомих про те, що дитина несхожа на нього та інших обставин, у позивача виникли сумніви у тому, що він є біологічним батьком дитини. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.07.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Разом з\~позовом,\~представником позивача\~було надано\~до суду\~клопотання про призначення по справі судово-генетичної експертизи. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 17.08.2020 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено, призначено по\~цивільній справі\~№947/15937/20\~судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, на вирішення якої поставлене наступне питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Провадження по цивільній справі за №947/15937/20 на час проведення експертизи, зупинено. 04 листопада 2020 року до суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи, разом з висновком експерта №96 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 28.09.2020 року. За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2020 року провадження у справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 29.01.2021 року до суду надійшла заяві від представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності. Поряд з цим, сторона позивача будучи незгодною з вказаним висновком судового експерта, 01.02.2021 року представник позивача подала до суду клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи, в якому просить суд призначити по справі повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського НДЕКЦ МВС, на вирішення якої поставити питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 02.03.2021 року за №690-02, судово-генетичну експертизу на підставі ухвали суду від 17.08.2020 року по справі №947/15937/20 проведено з урахуванням Методичних рекомендацій «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), узгоджених Міністерством охорони здоров`я України 19.06.2012 року. Однак, матеріали висновку експерта за №96, не містять інформації про те, що у відповідності до пункту 2.1\~пункту 2\~вказаних рекомендацій, після відбору рідкої крові, у тому числі на марлі, запаковані в пробірку та пакет, до неї біли додані відповідні стабілізатори. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги категоричну незгоду позивача з висновком експерта №96 від 28.09.2020 року, сприяючи повному, всебічному розгляду справи та реалізації особою права на захист, для об`єктивного і повного з`ясування обставин справи, для вирішення питань, які є предметом доказування у даній справі, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.04.2021 року клопотання представника позивача задоволено та призначено по\~цивільній справі\~№947/15937/20\~ повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про витребування доказів, якою витребувано з КНП «Пологовий будинок №7» Одеської міської ради оригінали документів, для проведення повторної судово-генетичної експертизи, а саме: історії вагітності та пологів, заведену стосовно [PERSON] , [INFO] , якою 07.04.2009 року народжено дитину чоловічої статті; картку, заведену стосовно дитини, чоловічої статті, народженої [INFO] [PERSON] , [INFO] ; а також постановлено ухвалу, якою зупинено провадження у справі на час проведення повторної судово-генетичної експертизи. 27.09.2021 року матеріали цивільної справи №947/15937/20 повернуті до суду разом з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи за №СЕ-19/111-21/35229-БД від 08.09.2021 року, з підстав нез`явлення [PERSON] та дитини [PERSON] 28.09.2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні представник позивача 03.11.2021 року знов заявила клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи, з посиланням на те, що вказане експертне дослідження призначене ухвалою суду від 12.04.2021 року не проведено, ухвала суду є не виконаною, а висновки за наслідком проведення повторної експертизи необхідні для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, будуть сприяти ухваленню законного рішення суду. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2021 року клопотання представника позивача задоволено. Призначено по\~цивільній справі\~№947/15937/20 повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Тієї ж дати, 03.11.2021 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі на час проведення вказаної експертизи. 21.02.2022 року до суду надійшли матеріали цивільної справи разом з повідомленням про неможливість проведення експертизи за №СЕ-19/111-22/282-БД від 11.02.2022 року, з підстав відсутності дозволу на повне або часткове знищення об`єктів експертизи. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.02.2022 року поновлено провадження по вказаній справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 09.11.2022 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою скеровано до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України матеріали цивільної справи №947/15937/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновський районний у місті Одесі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в Одеській області, про виключення з актового запису народження дитини відомостей про батька, для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року, а саме проведення повторної судово-генетичної експертизи, з одночасним наданням дозволу, у разі необхідності, на повне або\~часткове знищення\~об`єктів експертизи\~(біологічних\~зразків)\~або зміну\~їх властивостей. Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі на час проведення повторної судово-генетичної експертизи. 04.04.2023 року до суду надійшло клопотання експерта від 17.03.2023 року за №СЕ-19/111-23/12483-БД, з посиланням на необхідність забезпечення явки [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] до експерта у визначену дату і час, а також повідомлено про попередню вартість експертного дослідження. 24.04.2023 року до суду надійшли матеріали цивільної справи разом з повідомленням про неможливість проведення експертизи за №СЕ-19/111-23/12483-БД від 14.04.2023 року, з підстав нез`явлення [PERSON] та поданням ним клопотання про відібрання у нього біологічного матеріалу на території Німеччини, нез`явлення [PERSON] та дитини [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2023 року провадження по справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 25.05.2023 року судом було визнано явку сторін по справі: [PERSON] та [PERSON] до судового засідання обов`язковою. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2023 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наявну відому інформацію про останній перетин державного (митного) кордону України громадянами України: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 27.06.2023 року на електронну скриньку суду надійшла заява від позивача про проведення підготовчого судового засідання в режимі відео конференції, з підстав перебування поза межами державного кордону України. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.06.2023 року вказане клопотання позивача задоволено та ухвалено провести підготовче судове засідання призначене на 03.07.2023 року о 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми EasyCon. З підстав технічної неможливості забезпечити проведення підготовчого судового засідання призначеного на 03.07.2023 року о 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми EasyCon, судом підготовче засідання було відкладено на 13.09.2023 року о 10 год. 00 хв., що підтверджується довідкою від 03.07.2023 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.09.2023 року клопотання позивача задоволено та ухвалено провести підготовче судове засідання призначене на 13.09.2023 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми EasyCon. 15.06.2023 року до суду на виконання ухвали суду від 25.05.2023 року надійшли витребувані судом докази з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 13.09.2023 року судом за клопотанням позивача було ухвалено задовольнити заяву позивача про виклик та допит в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] , а також з урахуванням думки позивача без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. До судового засідання призначеного на 11.10.2023 року сторони по справі не з`явились, однак від представника позивача 10.10.2023 року на електронну скриньку суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до припинення на території України воєнного стану або до повернення свідків до території України, посилаючись на те, що свідки [PERSON] та [PERSON] перебувають за межами території України, а свідок [PERSON] помер. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.10.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження по даній цивільній справі до повернення свідків до території України, залишено без задоволення, а також відкладено судове засідання на 21.11.2023 року о 12 год. 00 хв. У судове засідання призначене на 21.11.2023 року з`явилась представник позивача [PERSON] [PERSON] ,, яка підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити. Також, до судового засідання призначеного на 21.11.2023 року з`явилась особисто відповідачка [PERSON] , яка категорично заперечувала проти задоволення даного позову, зазначила, що насправді їх шлюбні відносини були припинені пізніше ніж вказано позивачем, а також надала свідчення що в жодному разі не ухилялась від проведення повторної судової експертизи, однак враховуючи наявність на утриманні малолітньої дитини від теперішнього шлюбу та відсутню можливість залишити дитини з третіми особами, вона позбавлена можливості здійснити виїзд до експертної установи, яка була призначена судом у місті Києві. Також відповідачка вказала, що у разі проведення судової експертизи в місті Одесі, вона б забезпечила власну явку та дитини [PERSON] . Вирішуючи питання про розгляд справи в судовому засіданні 21.11.2023 року судом враховувалось, що цивільна справа перебуває в провадженні Київського районного суду міста Одеси поза межами усі встановлені законом строки, а саме починаючи з 01.07.2020 року, за який судом у відповідності до положень ч.5 ст.12 ЦПК України,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість здійснювалась сторонам по справі забезпеченість у можливості реалізації ними прав, передбачених УПК України. Судом враховується,\~що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~(далі\~Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції. Також слід зазначити, що відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі\~ст. 12-2 вказаного Закону\~в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені\~Конституцією України\~та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі\~ст. 26 вказаного Закону\~правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до\~Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Враховуючи явку до судового засідання уповноваженого представника позивача, особисто відповідача, стадію розгляду справи по суті, розгляд усіх наявних в матеріалах справи клопотань та заяв, враховуючи строки розгляду справи, судом було здійснено розгляд справи в судовому засіданні 21.11.2023 року за наявною явкою учасників справи та на підставі наявних документів в матеріалах справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2002 року, який розірвано на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.07.2008 року по справі №2-4241/2008, яке набрало законної сили. 04.12.2008 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №510, за наслідком розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , про що 23.04.2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №334, в якому в графі відомості про батька вказано інформацію про особу [PERSON] , в графі відомості про матір [PERSON] . Під час розгляду справи сторонами вищевказані обставини були визнані та підтверджені, як і факт, що [PERSON] змінила в подальшому прізвище на « [PERSON] », а відомості про [PERSON] , як батька [PERSON] , під час державної реєстрації народження дитини були внесені на підставі особисто поданої [PERSON] заяви. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи визнання вказаних обставин сторонами по справі, а також їх узгодження з іншими наявними в матеріалах справи доказами, судом приймаються як не спростовані, встановлені та додатковому доказуванню не підлягають. Позивачем [PERSON] в даній справі оспорююється біологічне батьківство відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту прав та інтересів є оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини, що врегульовано статтею 136 Сімейного Кодексу України (надалі СК України). Відповідно до вказаної статті, особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У пунктах 11, 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. За змістом ст. ст.\~12\~та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 і 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18, від 19.05.2021 року в справі № 207/789/19. Поряд з цим, при вирішенні спору про оспорювання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Приймаючи вищевикладене в цілому, надаючи оцінку наданим сторонами по справі доказам в цілому, суд вважає безпідставними доводи позивача про наявний факт припинення між сторонами шлюбних відносин станом на травень 2008 року, оскільки такі доводи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не підтверджені жодним належним доказом, а також не встановлені наданим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.07.2008 року по справі №2-4241/2008, яким встановлено лише припинення шлюбних відносин, тобто станом на час розгляду справи та ухвалення судового рішення 02.07.2008 року. За наслідком чого, вказані доводи позивача про те, що він не є батьком народженої відповідачкою дитини, що мало місце 07.04.2009 року, з підстав того, що припинив з нею шлюбні відносини на термін більше ніж термін вагітності, є безпідставними та необґрунтованими. Поряд з цим, у відповідності до витребуваного під час розгляду справи оригіналу обмінної картки відносно [PERSON] , вбачається, що станом на первинний огляд, що мав місце 10.10.2008 року, [PERSON] перебувала на 13-14 тижні вагітності. Отже, період 13-14 тижнів від 10.10.2008 року, тобто період в який [PERSON] завагітніла [PERSON] становить період з 04.07.2008 року по 11.07.2008 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З наслідком чого вищевказані доводи позивача в цій частині не є підтвердженими. Під час розгляду справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також встановлення чи спростування батьківства відносно [PERSON] , судом за клопотанням позивача ухвалою суду від 17.08.2020 року призначено по\~цивільній справі\~№947/15937/20\~судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, на вирішення якої поставлене наступне питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? У відповідності до наданого до суду висновку експерта №96, складеного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» 27.10.2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , з ймовірністю 99,999999%, таким чином батьківство практично доведене. Надаючи оцінку вказаному висновку експертизи, судом враховується що у відповідності до листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 02.03.2021 року за №690-02, судово-генетична експертиза, призначена на підставі ухвали суду від 17.08.2020 року по справі №947/15937/20, проведена з урахуванням Методичних рекомендацій «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), узгоджених Міністерством охорони здоров`я України 19.06.2012 року. Однак, матеріали висновку експерта за №96, не містять інформації про те, що у відповідності до пункту 2.1\~пункту 2\~вказаних рекомендацій, після відбору рідкої крові, у тому числі на марлі, запаковані в пробірку та пакет, до неї біли додані відповідні стабілізатори. Приймаючи зазначені обставини, а також допущені експертом під час складання висновку експерта №96, припущення, які полягають у застосуванні формулювань: «може являтись», «практично», не є беззаперечним доказом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги категоричну незгоду позивача з висновком експерта №96 від 28.09.2020 року, сприяючи повному, всебічному розгляду справи та реалізації особою права на захист, для об`єктивного і повного з`ясування обставин справи, для вирішення питань, які є предметом доказування у даній справі, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.04.2021 року клопотання представника позивача задоволено та призначено по\~цивільній справі\~№947/15937/20\~ повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Однак, як встановлено судом в описовій частині рішення суду, вказана повторна судово-генетична експертиза не була проведена у відповідності до повідомлення експерта за №СЕ-19/111-21/35229-БД від 08.09.2021 року, у тому числі з підстав нез`явлення [PERSON] та дитини [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2021 року за клопотанням представника позивача судом знов призначено проведення по справі повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Однак, дана експертиза також не була проведена, у відповідності до повідомлення експерта за №СЕ-19/111-22/282-БД від 11.02.2022 року, з підстав відсутності дозволу на повне або часткове знищення об`єктів експертизи. 09.11.2022 року за наслідком усунення вказаних підстав, що зумовлювали ускладнення проведення експертизи, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою скеровано до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України матеріали цивільної справи №947/15937/20 для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року та проведення повторної судово-генетичної експертизи, з одночасним наданням дозволу, у разі необхідності, на повне або\~часткове знищення\~об`єктів експертизи\~(біологічних\~зразків)\~або зміну\~їх властивостей. Однак, дана експертиза також не була проведена, у відповідності до повідомлення експерта за №СЕ-19/111-23/12483-БД від 14.04.2023 року, з підстав нез`явлення [PERSON] та поданням ним клопотання про відібрання у нього біологічного матеріалу на території Німеччини, а також нез`явлення [PERSON] та дитини [PERSON] . На підставі вищевикладеного судом встановлено, що не зважаючи на здійснення судом в межах заявлених клопотань, усіх дій для проведення повторної судово-генетичної експертизи та встановлення або спростування батьківства позивача відносно [PERSON] належним доказом, ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.04.2021 року та від 03.11.2021 року про проведення повторної судово-генетичної експертизи не проведені. За наслідком чого, спростування батьківства позивача відносно [PERSON] є не підтвердженим жодним належним, достатнім, достовірним та належним доказом, а відтак в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України є недоведеним позивачем в даній справі. Стосовно клопотань\~сторони позивача\~про застосування\~наслідків ухилення\~відповідачки від\~проведення експертизи\~шляхом визнання\~факту спростування\~батьківства позивача\~відносно [PERSON] для з`ясування якого експертиза була призначена, суд вважає не підлягаючими до застосування в даній категорії справи, приймаючи наступні підстави. У відповідності до листа Державної прикордонної служби України від 08.06.2023 року за вих. №91-26832/18/23 вбачається, що [PERSON] перебуває на території України з 01.06.2023 року, а позивач [PERSON] виїхав поза межі державного кордону України 14.07.2022 року та станом на день надання відповіді не повернувся. За наслідком чого, суд вважає безпідставними доводи сторони позивача, що [PERSON] ухилялась від проведення повторної експертизи, приймаючи наявний факт перебування її поза межами державного кордону України разом з сином [PERSON] . Крім того, як вбачається, станом на час проведення повторної судово-генетичної експертизи на підставі ухвали суду від 03.11.2021 року, з урахуванням ухвали суду від 09.11.2022 року, позивач [PERSON] також перебував поза межами державного кордону України та не забезпечив власну явку для проведення експертизи. Таким чином, неявка відповідача з дитиною для відбору зразків крові не розцінюється судом як ухилення [PERSON] від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Щодо доводів і клопотань сторони позивача про необхідність вчинення судом додаткових дій з подальшого призначення повторної судової експертизи і скерування матеріалів справи до експертної установи, та не доведення позивачем заявлених вимоги з підстав процесуальної поведінки відповідачки, суд зазначає наступне. У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив\~\~\~ «:…. саме національні суди мають створювати умови для\~ того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати,\~ чи відкласти судове засідання за\~ клопотанням сторін,\~ а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні» Приймаючи перебування справи в провадженні суду починаючи з 01.07.2020 року, а відтак на протязі більше трьох років, за який судом чотири рази скеровувались матеріали справи для проведення судово-генетичної експертизи та тричі для проведення двічі призначеної повторної судово-генетичної експертизи, які не проведені внаслідок дій учасників процесу, суд вважає відсутніми підстави для вчинення подальших дій з призначення повторної судово-генетичної експертизи, з урахуванням вчинення судом усіх процесуальних дій та наданні можливості сторонам у справі скористатись усіма процесуальними правами, в межах встановлених законом строків у відповідності до положень ЦПК України. Поряд з цим, суд також вважає не можливим застосування положень ст. 109 ЦПК України за наслідком не проведення повторної судово-генетичної експертизи шляхом визнання факту спростування батьківства позивача відносно [PERSON] в даній справі, оскільки такі обставини не підтверджуються і неузгоджуються з будь-якими іншими доказами наявними в матеріалах справи, не спростовують висновків експерта у висновку №96 від 27.10.2020 року, а також сурове дотримання вимог процесуального кодексу в даній справі, без належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених в цій справі вимог, можуть бути порушенням прав та інтересів дитини, що є недопустимим. Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу", враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. У\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, при розгляді даної справи суд, крім іншого, враховує принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішень "справедливого балансу" сторін, обов`язково враховуючи найвищі інтереси дитини. Згідно із частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. За наслідком вищевикладеного, враховуючи найвищі інтереси дитини в цій справі [PERSON] , [INFO] , приймаючи не вчинення сторонами по справі дій для забезпечення проведення потворної судово-генетичної експертизи, що є ризиком настання наслідків кожної зі сторони по справі, однак враховуючи не доведення беззаперечними доказами спростування батьківства позивача відносно сина [PERSON] , суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису народження дитини відомостей про батька, оскільки є необґрунтованими і безпідставними. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису народження дитини відомостей про батька необґрунтованими, слід відмовити, з підстав необґрунтованості заявлених вимог. Приймаючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи, у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed