Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON] про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] та [PERSON] . Позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фролова А.О. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадкове майно накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ №6-841/8 від 16.07.2001 року та ухвалою Залізничного районного суду міста Києва б/н від 05.07.2000 року. Наявність арешту, накладеного на майно, яке належало спадкодавцеві, унеможливлює оформлення позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно. Враховуючи наведене, позивачі просили суд зняти арешт з майна, що належало на праві власності [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2023 року справу передано для розгляду головуючому судді Митрофановій А.О. Фактично матеріали справи отримано суддею 08 лютого 2023 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатків до неї направлялись відповідачам за місцем їх реєстрації. До суду повернулись зворотні повідомлення про отримання відповідачами поштового відправлення Перша київська державна нотаріальна контора - 15.06.2023 року, Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - 13.06.2023 року, Дев`ята київська державна нотаріальна контора - 13.06.2023 року, [PERSON] - 07.07.2023 року, отже відповідачі повідомлені належним чином. У встановлений судом строк відповідачами відзивів на позовну заяву не подано, у зв`язку з чим на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Від Першої київської державної нотаріальної контори надійшов лист, в якому зазначено, що нотаріус не може бути відповідачем у даній справі, просили справу розглядати у їх відсутність. Оскільки розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасники справи в судове засідання не викликались. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про одруження від 25 серпня 1971 року, виданого Гружчанським райбюро РАЦС, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого 25 серпня 1976 року Залізничним відділом РАЦС, вказано мати [PERSON] , батько [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.2004 року, Відділ приватизації державного житла Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 05 червня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №9340. Ухвалою Зализнічного районного суду м. Києва від 05 липня 2000 року для забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та гаражний бокс [NUMBER] в ГСК «Уманський» до розгляду справи по суті. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки №314254993 накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ №6-841/8 від 16.07.2001 року, реєстратором Дев`ята київська державна нотаріальна контора 30 вересня 2004 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, об`єкт обтяження: гараж, гаражний бокс, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: м. Київ, «Уманський» гаражно-будівельний кооператив (Солом`янський р-н.), гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS], також ухвалою Залізничного районного суду міста Києва б/н від 05.07.2000 року реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора 03 листопада 2004 року, об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , об`єкт обтяження: гараж, гаражний бокс, адреса: м. Київ, «Уманський» гаражно-будівельний кооператив (Солом`янський р-н.), гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. від 08.11.2022 року №3465/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті її чоловіка [PERSON] , оскільки на майно померлого накладено арешт відповідно до постанови Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ та ухвали Залізничного районного суду міста Києва. Згідно листа Першої київської державної нотаріальної контори Вих.№7050/01-16 від 09.11.2022 року вказано, що відповідно до номенклатури справ Першої київської державної нотаріальної контори термін зберігання процесуальних документів, на підставі яких було накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 року складав три роки, тому надати копію документів на підставі яких було внесено обтяження за 2000 не має можливості, у зв`язку із відсутністю документів. Відповідно до листів Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.10.2022 року та 19.01.2023 року повідомлено, що більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження немає можливості надати, оскільки згідно ч. ч. 1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. 13 грудня 2022 року [PERSON] написано заяву про відсутність майнових претензій до [PERSON] та зняття арешту з його майна. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивачі набули права звернення до суду з позовом, як спадкоємці померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що державний виконавець мав при закінченні виконавчого провадження щодо боржника зняти накладений ним арешт на нерухоме майно. Як вбачається з досліджених судом доказів скасування арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено. Суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Відповідно до статті 56 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі, не надавши відзиву на позов до суду, наведені позивачами обставини не спростували. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивачів на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2001 році та ухвалою суду у 2000 році, на даний час цивільну справу розглянуто, виконавче провадження знищено, однак арешт накладений на майно [PERSON] знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) майна перешкоджає позивачам в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Разом з тим, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2015 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, у задоволенні вказаних позовних вимог до Першої київської державної нотаріальної контори, Дев`ятої київської державної нотаріальної контори слід відмовити, оскільки нотаріальна контора являється неналежним відповідачем у справі. Позивачі просять також суд виключити відомості про арешт майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Разом з тим, виключення відомостей про арешт є наслідком зняття арешту з майна, зокрема, за рішенням суду. За таких обставин, арешт, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ №6-841/8 від 16.07.2001 року, ухвалою Залізничного районного суду міста Києва б/н від 05.07.2000 року, підлягає зняттю. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial