Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

11 липня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . Поділити спільне майно подружжя між нею та відповідачем визнавши за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та визнавши за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вони із відповідачем 09 жовтня 1993 року зареєстрували шлюб. За час спільного проживання у шлюбі сторонами було побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] який був зареєстрований на позивачку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13828149 від 11 березня 2007 року, крім того набуто право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку посвідченого 14 грудня 2018 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори. 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~не здійснювалося. Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 4ЦПКУкраїни\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 1993 року зареєстрували шлюб у Вапнярській селищній раді народних депутатів Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 64, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] (а.с.7). Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13828149 від 11 березня 2007 року встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] знаходиться у приватній власності [PERSON] (а.с.8). Як видно з копії договору купівлі-продажу від 14 грудня 2018 року позивачка купила житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, в [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається із довідки незалежного оцінювача [PERSON] від 27 червня 2023 року виданої позивачці середньо-ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] станом на 27 червня 2023 року становить 5000 дол. США, що еквівалентно 182843,00 грн.(а.с.11). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 372 ЦК України майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Главою 8 Сімейного кодексу України (надалі СК України) регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що позов відповідачем визнано, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача в заявлених нею межах підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved