Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.04.2023 року він отримав у Богунському ВДВС у м. Житомирі повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, а також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською та іншою зброєю, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві на полювання, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, а також про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2022 року відносно нього. Зазначає, що за рішенням Хотинського районного суду від 12.10.2017 року з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання двох дітей, в твердій грошовій сумі по 888 гривень 50 копійок щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 31 серпня 2017 року і до досягнення ними повноліття. Рішенням Хотинського районного суду від 30.09.2015 року шлюб між ними розірвано, та в рішенні не вказано з ким із подружжя на вихованні залишаються діти. Після розірвання шлюбу він почав жити разом із своєю матір`ю 1947 року народження, яка є інвалідом І групи. Вказує, що він постійно доглядає за матір`ю та з жовтня 2022 року отримує компенсацію за надання соціальних послуг за особою з інвалідністю І групи. Так як він мав нерегулярний дохід, а з жовтня 2022 року взагалі його не має, так як здійснює догляд за матір`ю, та у зв`язку із тим, що на його утриманні зараз перебуває мати, яка перенесла чотири операції, що підтверджується довідкою-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого і не має можливості сплатити судовий збір за подачу цього позову. Під час обстрілу м. Житомира будинок матері постраждав. Також зазначає, що до розірвання шлюбу у них з відповідачкою була письмова домовленість про те, що побудований під час шлюбу двоповерховий будинок разом із майном, залишається відповідачці і вона не буде звертатися до суду по стягнення аліментів на утримання дітей, однак відповідачка свою обіцянку не виконала. Розписка від 22.07.2015 року, про відмову відповідачки від аліментів знаходиться у справі №724/1349/17, щодо стягнення з нього аліментів. Однак, після ухвалення рішення про стягнення аліментів спільні діти [PERSON] 2005 року народження та [PERSON] 2010 року народження були зараховані до загальноосвітньої школи №26 м. Житомира І-ІІІ ступенів 26.01.2017 року та відраховані 29.08.2017 року. Пізніше дочка Таїсія була зарахована до школи м. Житомира з 16.09.2020 року по 07.12.2021 року, а син [PERSON] був зарахований до школи у м. Житомир з 10.09.2021 року по 07.12.2021 року. В періоди часу коли діти проживали із ним, відповідачка проживала за межами України, була на заробітках, а діти були на повному його утриманні та забезпеченні. В той час коли діти проживали з ним, існувала необхідність припинення стягнення з нього аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів із матері, однак він цього не зробив тому що відповідачка дала усне зобов`язання не стягувати з нього аліменти під час перебування дітей з ним. Посилається на те, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Просить звільнити його від нарахованої заборгованості по аліментам та штрафу за несвоєчасну сплату аліментів нарахованих Богунським ВДВС у м. Житомирі до 21.04.2023 року. Скасувати заборони та обмеження накладені відділом ДВС щодо нього. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 26 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. Ухвалою Хотинського районного суду від 19 жовтня 2023 року судові засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю в ньому позивача [PERSON] .. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, надав пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві, просить їх задовольнити. Вказує, що відповідачка у 2017 році залишила дітей на свою сестру а сама поїхала за кордон, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тому він вимушений був забрати дітей до себе і влаштував їх до школи, він навіть звертався у службу у справах дітей щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. У 2020 році він забрав дітей до себе, так як відповідачка повідомила, що вони її не слухають, і вона не може з ними справитися. У 2022 році було відкрито виконавче провадження, про яке йому нічого не було відомо. Відповідачка дала неправдиві покази щодо наявної заборгованості по аліментам, тому просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, та пояснила, що вона є матір`ю п`яти дітей, і була вимушена поїхати за кордон на заробітки, прогодувати дітей, так як аліментів позивач їй не платив. Коли виїхала за кордон, дітей залишила проживати з її батьками, з якими вона проживає в одному будинку, однак позивач самостійно, без її згоди, забрав дітей до себе, та влаштував у школу. У той період часу вона сплачувала позивачу по 2000 гривень на утримання дітей, однак квитанції не збереглися, так як на пошті вони зберігаються лише 6 місяців. У 2021 році мати позивача вигнала дітей, і вони самі добиралися до [PERSON] . Зазначає, що позивач не офіційно працює, одна працевлаштований на завод «Оболонь» і отримує приблизна 17тисяч заробітної плати, має два автомобіля, які зареєстровані на його маму, під час дії нульового розмитнення прибав автомобіль більше як на мільйон гривень, який оформив на маму, яка є інвалідом І групи, належних доказів сказаного надати не може, так як на це потрібні кошти для звернення до адвоката, а у неї такої можливості немає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про день час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Фактичні обставини встановлені судом. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~та пояснення\~сторін,\~які надані\~ними в\~судовому засіданні,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30 вересня 2015 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області, розірвано (а.с.10). Рішенням Хотинського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року зобов`язано [PERSON] виплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей, у твердій грошовій сумі у розмірі по 888 гривень 50 копійок щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 31 серпня 2017 року і до досягнення ними повноліття (а.с.11-12). Довідкою виданою Департаментом соціальної політики Житомирської міської ради за №926 від 07.12.2022 року підтверджено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує компенсацію за надання соціальних послуг за особою з інвалідністю І групи [PERSON] з жовтня 2022 року (а.с.13). Як вбачається із посвідчення № [NUMBER] [PERSON] являється особою з інвалідністю І групи загального захворювання з 23.03.2016 року безтерміново (а.с.14). Довідкою до акта огляду МСЕК №529245 серії 12ААА вбачається, що [PERSON] має І групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду (а.с.15). З довідки виданої Міністерством праці та соціальної політики Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат м. Житомир від 01.05.2023 року за №61 вбачається, що [PERSON] отримує компенсацію за надання соціальних послуг особам з інвалідністю І групи з листопада 2022 року (а.с.16). Як вбачається із довідки виданої ліцеєм №26 м. Житомир від 28.04.2023 року за №227, [PERSON] [INFO] була зарахована до 6-А класу 26.01.2017 року загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №26 м. Житомира та відрахована 29.08.2017 року, на підставі заяви батька [PERSON] ; [PERSON] [INFO] був зарахований до 1-Г класу 26.01.2017 року загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №26 м. Житомира та відрахований 29.08.2017 року, на підставі заяви батька [PERSON] ; [PERSON] [INFO] була зарахована до 10-А класу 16.09.2020 року загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №26 м. Житомира та відрахована 07.12.2021 року, на підставі заяви батька [PERSON] ; [PERSON] [INFO] був зарахований до 6-А класу 10.09.2021 року загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №26 м. Житомира та відрахований 07.12.2021 року, на підставі заяви батька [PERSON] (а.с.17). Довідкою-випискою з історії стаціонарного хворого № медичної карти 538464 [PERSON] 1947 року народження перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.07.2022 року по 18.07.2022 року. Дата проведення операції 16.08.2016 року та була госпіталізація в період з 10.08.2016 року по 26.08.2016 року (а.с.18). Актом №301 візуального обстеження об`єкту (приватного житлового будинку) пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру від 20.07.2022 року підтверджено, що приватний будинок що по [ADDRESS] , внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, пошкоджений та потребує здійснення робіт із відновлення в межах поточного ремонту (а.с.19). Довідкою-розрахунком заборгованості по виконавчому провадженні №68515928 з примусового виконання виконавчого листа №724/1349/17 виданого 10.01.2020 року Хотинським районним судом Чернівецької області, вбачається що заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2023 року становить 91120,82 гривень та 27336,25 гривень штрафу згідно п.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», разом заборгованість становить 118457,07 гривень (а.с.21-22). Застосовані норми права, мотиви та висновки суду. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.11Закону України«Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями\~150,\~180СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ч. 2 ст.197СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.\~\~\~Аналогічна позиція міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначається, що суд за передбачених ст.197СК\~умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментах. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового рішення. Згідно з ч. 4ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Дослідивши доводи позивача [PERSON] , суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст.\~197\~СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Однією із підстав звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам [PERSON] вказує як на обставину - наявність догляду за матір`ю, що є особою з інвалідністю першої групи, яка перебуває на його утриманні, перенесла чотири операції. Позивачем надано медичну довідку, відповідно до якої [PERSON] (мати заявника) перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.07.2022 року по 18.07.2022 року, у 2016 році їй була зроблена операція по ревізійному ендопротезуванню колінного суглоба. Надав довідки про те, що він здійснює постійний догляд за матір`ю з жовтня 2022 року, за що отримує компенсацію за надання соціальних послуг. Однак, як встановлено судом, заборгованість по сплаті аліментів виникла в період з серпня 2017 року по квітень 2023 року, що підтверджується довідкою розрахунком №45027 від 16.05.2023 року. Тобто наявність на утриманні позивача його матері починаючи з жовтня 2022 року не є тією виключною підставою, яка б дала можливість звільнити позивача від наявності заборгованості по сплаті аліментів, яка утворилася за весь період стягнення аліментів. Разом з тим суд зазначає, що позивачем була здійснена часткова оплата аліментів у вказаний період, а саме у листопаді 2022 року на суму 1000 гривень та у квітні 2023 року на суму 1400 гривень. Крім того, навіть за наявності зазначених в ч. 2ст. 197 СК України обставин закон надає лише право (суд може), а не зобов`язує суд повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Вочевидь звільнення від сплати заборгованості по аліментах на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 712/6079/18). Також, як на підставу звільнення від нарахованої заборгованості по аліментам позивач посилається на те, що в період з 26 січня 2017 року по 29 серпня 2017 року, а також в період з вересня 2020 року по грудень 2021 року їхні спільні діти були зараховані до загальноосвітньої школи №26 м. Житомира, і в цей період часу, діти проживали разом із ним були на його повному забезпеченні, відповідачка перебувала за межами України. Однак, як встановлено судом, крім довідки з навчального закладу, жодних доказів, які б підтвердили, що діти перебували на його повному утриманні матеріали справи не містять. Крім того, навчання дітей в період часу з 26 січня 2017 року по 29 серпня 2017 року, судом не можуть враховуватися, як на підставу для задоволення вимог, так як стягнення аліментів, згідно рішення суду, проводиться з 31.08.2017 року. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач в період навчання дітей у школі м. Житомира, здійснював сплату аліментів на утримання дітей на користь відповідачки, а саме у вересні 2020 року на суму 3552 гривні, у лютому 2021 року на суму 2000 гривень та у березні 2021 року у сумі 2000 гривень. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Однак матеріали справи не містять, та позивачем не долучено, належних та допустимих доказів, які б дали суду можливість зробити висновок, що в період навчання дітей у школі в період з вересня 2020 року по грудень 2021 року, діти перебували на його повному утриманні, і що мати дітей не надавала жодної допомоги на їх утримання, та лише батько приймав участь у вихованні та утриманні дітей. Згідно ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Також, позивачем не спростований розмір нарахованої заборгованості по аліментах, та розміру штрафу і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Слід зазначити, що розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та право дитини на утримання з боку батька. З урахуванням вищезазначеного, відсутні передбачені ст. 197 СК України, підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Щодо заявленої вимоги про скасування заборони та обмеження щодо позивача накладених Богунським ВДВС у м. Житомирі, то суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.1Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження»,за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст.74Закону України «Про виконавче провадження», а саме, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Розгляд даної категорії справ проводиться за правилами розділу VІІ ЦПК України, та не підлягає розгляду разом із вимогою про звільнення від нарахованої заборгованості по аліментам, тому у її задоволенні слід відмовити. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України через відмову у позові судові витрати у справі у вигляді судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed