Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 січня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №190123-К, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив право вимоги за кредитним договором № ML-009/326/2007 від 19.09.2007 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-009/326/2007, що було укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Так, 19 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/326/2007, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 150 000 швейцарських франків. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 21 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено іпотечний договір № PLC-009/326/2007, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, a саме: квартиру [ADDRESS] . Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість розмірі 196 114,54 швейцарський франків, що еквівалентно 1 736 420,69 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та неустойку в розмірі 6 136 630,21 грн., що разом складає 7 873 050,90 грн. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2022 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року змінено в частині визначення розміру заборгованості, вказавши, що розмір заборгованості який підлягає до солідарного стягнення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. штрафу. Разом з тим, відповідач належним чином не виконує умови договору та не виконує рішення суду, в зв`язку з чим за ним станом на 19 січня 2023 року рахується заборгованість у розмірі 5 844 452,98 грн., яка складається з основної суми боргу у розмірі 137 242,92 швейцарських франків, що станом на дату підписання сторонами договору факторингу згідно курсу НБУ складає 5 490 403,01 грн.; 8 514,95 швейцарських франків, що станом на дату підписання сторонами договору факторингу згідно курсу НБУ складає 340 640,57 грн.; 9 773,40 грн. - пеня; 75 грн. - штраф та 3 561 грн. - судовий збір. 03 лютого 2023 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та вимога про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», однак дана вимога залишилась без виконання. Оскільки, відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за кредитним договором № ML-009/326/2007 від 13.07.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом реалізації її на прилюдних торгах за початковою вартістю, що встановлена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволені позову, з підстав викладених у відзиві та позов та письмових запереченнях. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №190123-К, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив право вимоги за кредитним договором № ML-009/326/2007 від 19.09.2007 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-009/326/2007, що було укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Так, 19 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/326/2007, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 150 000 швейцарських франків. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 21 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено іпотечний договір № PLC-009/326/2007, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, a саме: квартиру [ADDRESS] . Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість розмірі 196 114,54 швейцарський франків, що еквівалентно 1 736 420,69 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та неустойку в розмірі 6 136 630,21 грн., що разом складає 7 873 050,90 грн. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2022 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 року змінено в частині визначення розміру заборгованості, вказавши, що розмір заборгованості який підлягає до солідарного стягнення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. штрафу. У вказаній постанові зазначено: «…у березні 2010 року позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. «ПАТ «ОТП Банк», скориставшись положеннями ст.1050 ЦК України та положеннями п.1.9.1 Кредитного договору, 22.09.2009 року надіслав [PERSON] Досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № МL-009/326/2007 від 19.09.2007 року , чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки». « [PERSON] був зобов`язаний повернути тіло кредиту та сплатити заборгованість за кредитом протягом 30 календарних днів з моменту направлення вимоги банку; зазначений строк почав відлік з 29.09.2009 року. Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 29.09.2009р., тобто з дати вручення відповідачу досудової вимоги.» Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із п.6.1. договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги, зокрема, всі боргові зобов`язання, не сплачені іпотекодавцем. Відповідно до підп. А п.6.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обставин, зокрема, несплата іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено у кредитному договорі. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із п.4 ст.264 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором був змінений ПАТ «ОТП банк» на 29.09.2009 року, при цьому відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором після вручення вимоги про дострокове повернення кредиту. Тому, право пред`явити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у ПАТ «ОТП Банк» у 2009 році та саме з цього моменту і розпочався трирічний перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення. Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому, позивач звернувся до суду з даним позовом 13 березня 2023 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у Постанові від 11.10.2017 року по справі №585/1512/15-ц6 «Велика Палата Верхового Суду звертає увагу на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 8 вересня 2021 року у справі N 750/10899/19, про те, що переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває її перебігу за іншим зобов`язанням, зокрема забезпечувальним: У тій справі банк звернувся з позовом до іпотекодавця, в якому просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру, що належить відповідачу, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення виконавчих дій. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою. Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі N 522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі N 750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі N 686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі N 686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі N 755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі N 911/1850/18. З огляду на вказане для забезпечення єдності судової практики щодо застосування позовної давності до основної та додаткової вимог слід відступити від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі N 423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням). Велика Палата Верховного Суду підтримує висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі N 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі N 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі N 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі N 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі N 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі N 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі N 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі N 522/9497/14-ц).». Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача, щодо наявність права на пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке виникає у нього кожного разу після ухвалення судами рішень, що стосуються заборгованості за кредитним договором, оскільки, зверненння стягнення на предмет іпотеки та стягнення завборгованості за кредитним догвором є різними способами захисту порушеного права. Так, як вже зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із п.1.9.1 кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боржником своїх зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7. та ст.3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або документів забезпечення (надалі-вимога). Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором не перериває позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки це різні способи захисту порушеного права. Таким чином, при зверненні 13 березня 2023 року до суду з даним позовом до суду, позивач пропустив строк позовної давності. Враховуючи вищевикладене та заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed