Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 13.10.2023 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Дубровська О.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд встановити для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб яких зареєстровано 17.10.1992 року відділом РАЦСУ Ужгородської міської управи, актовий запис №756, режим окремого проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2017 року сторони проживають окремо, так як відповідачка [PERSON] з метою працевлаштування виїхала з України до Угорщини, а тому з метою забезпечення майнових прав позивача останній і заявив даний позов до суду. Відповідачка [PERSON] згідно заяви від 10.11.2023, яка зареєстрована канцелярією суду 15.11.2023, позов визнала. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, кожен із сторін подав заяву про розгляд справи в їх відсутності. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2023 року справу передано на розгляд судді Голяні О.В. Ухвалою суду від 16.10.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом. 17.10.1992 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований відділом РАЦСУ Ужгородської міської управи, про що зроблено відповідний актовий запис №756, що стверджується долученою до справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.1992 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно «Форми\~реєстрації місця\~проживання для\~громадян третіх\~країн»,\~яка прийнята\~від громадянки\~України [PERSON] , [INFO] , Західно дунайською дирекцією Головної дирекції Національної міграційної служби, місце проживання громадянки України [PERSON] , [INFO] , зарестроване за адресою [ADDRESS] . Громадянка України [PERSON] , [INFO] , отримала 31.05.2017 податкове свідоцтво Угорщини з порядковим номером [NUMBER] , відповідно до якого останній присвоєно ідентифікаційний код [NUMBER] . Оцінка суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з\~ст. 119 Сімейного кодексу України\~за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У відповідності до\~ст. 120 Сімейного кодексу України\~встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз`яснено в п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при застосуванні положень статей\~119,\~120 СК\~судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку\~ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції\~ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення для подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить\~Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. Згідно з\~ст. 206 ЦПК України\~відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, позивач наполягає на встановленні режиму окремого проживання подружжя, а відповідач не заперечує, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін. Відповідно до ч. 2\~ст. 119 Сімейного кодексу України\~режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Сімейний кодекс України\~не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідачки [PERSON] , з врахуванням вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 536,8 гривень на користь держави.

Outcome: approved