Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Представник позивача Мудраченко В.М. в інтересах [PERSON] 16.06.2023 року звернувся до суду з позовною заявою до Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа:\~ Софіївське відділення КП «Криворізьке районне БТІ» Дніпропетровської обласної ради, \~про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.\~Свою позовну вимогу мотивує тим, що\~будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано та перебував у приватній власності [PERSON] , яка померла [INFO] та з якою 14.06.2011 року між позивачем та померлою укладено домашню угоду про купівлю-продаж будинку , спадкова справа після її смерті не заводилася.\~Також зазначив, що за відповідною адресою розташована земельна ділянка розміром 0,25 га з кадастровим номером 1225285200:06:003:0008 на яку позивач бажає затвердити проект відведення земельної ділянки. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в порядку набувальної давності, оскільки позбавлений можливості оформити земельну ділянку розміром 0,25 га з кадастровим номером 1225285200:06:003:0008 за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позові. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача повідомив, що позивачем зроблено технічну документацію на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] з розміром 0,25 га з кадастровим номером 1225285200:06:003:0008 , але орган місцевого самоврядування відмовляє у затвердженні проекту землеустрою, оскільки на даній земельній ділянці знаходиться будівля, право власності на яку не зареєстровано. Також пояснив, що після продажу будинку позивачу, [PERSON] переїхала жити до сина [PERSON] , який помер у 2017 році. Заявив, що на цей час спадкоємці відсутні. Представник відповідача в судове засідання, належним чином повідомлений не з`явився, причину неявки не повідомив. Заяв, клопотань не надходило. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Суд, вислухавши представника позивача, заслухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази,\~оцінивши докази у їх сукупності,\~вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що гр. [PERSON] продала свій будинок його зятю [PERSON] приблизно 10 років тому. Також пояснив, що свідки, які зазначені у розписці вже померли. Також пояснив, що за будинок [PERSON] віддав приблизно 2000 грн. Окрім цього повідомив, що [PERSON] забрав до себе її син. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він товаришує з [PERSON] та йому відомо, що його зять [PERSON] придбав будинок по сусідству, адресу повідомити не може. Під час оформлення договору, він приїхав до [PERSON] та зайшов в будинок, щодо якого оформлювали договір, оскільки шукав [PERSON] . Згідно наданої інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.01.2023 року, який зроблено на запит гр. [PERSON] , паспорт виданий Софіївським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 08.02.2000 році, на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с.7). Згідно довідки № 35 від 03.02.2023 року, Софіївське відділення КП «Криворізьке районне БТІ» Дніпропетровської обласної ради повідомило, що станом на 31.12.2012 року право власності на будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.6) 06.04.2022 на замовлення позивача ОКП «Софіївське БТІ» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.8-19) Згідно витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 05.04.2022 року об`єкту будівництва за адресою [ADDRESS] ідентифікатор об`єкта будівництва та закінченого будівництвом об`єкта не присвоювався (а.с.14). Знаходиться даний об`єкт на земельній ділянці кадастровий номер 1225285200:06:003:0008 (а.с.15.) Згідно звіту ТОВ «Тріумф-2020» від 05.04.2023, вартість будинку садибного типу за адресою [ADDRESS] складає 146000 грн. (а.с.20-31). Згідно оригіналу розписки « [PERSON] продала свій будинок в [ADDRESS] [PERSON] за 10 (десять) тисяч грн. 14.06.2011 р.» та яка містить підписи [PERSON] , [PERSON] за участі свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.32) Згідно витягу з державного кадастру про земельну ділянку від 24.06.2021 року, зробленої на запит [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером знаходиться по [ADDRESS] без зазначення номеру будинку про що додано план (а.с.33,34-37). Згідно витягу з рішення Вакулівської сільської ради від 22.02.2023 року гр.. [PERSON] відмовлено у затвердженні проекту землеустрою (а.с.38). Згідно витягу з рішення Вакулівської сільської ради від 17.09.2021 року гр.. [PERSON] відмовлено у затвердженні проекту землеустрою (а.с.39). Згідно витягу з рішення Вакулівської сільської ради від 10.08.2021 року гр.. [PERSON] відмовлено у затвердженні проекту землеустрою (а.с.40) На замовлення гр.. [PERSON] зроблено проект землеустрою «Юрістек груп» 31.10.2019 рік (а.с.41-90) Згідно копії картки по господарського обліку за 2011-2015 рік, об`єкт за Н 441 головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] .(а.с.90) В ході розгляду цивільної справи представником позивача надано в якості доказів фото пам`ятників [PERSON] , 07.11.1936-28.12.2006; (а.с.129); [PERSON] , 06.01.1935-19.12.2011 (а.с.130); [PERSON] 22.12.1961-08.-.2017(а.с.131). Згідно довідки № 01557 від 30.10.2023 виданої ЦНАП ВК Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за адресою [ADDRESS] дійсно знаходиться будинок (а.с.136). Згідно доданих копій документів: проекту землеустрою кадастровий номер земельної ділянки 1225285200:06:003:0006 та рішення Вакулівської сільської ради від 16.03.2021 дану земельну ділянку передано у власність та зареєстровано [PERSON] (а.с.137-141) У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на\~річ\~(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм\~майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України\~договір\~купівлі-\~продажу\~земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів\~купівлі-\~продажу\~майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.\~Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.\~Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.\~Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.\~Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.\~Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.\~Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014\~\~№ 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).\~Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. \~Щодо відповідача у справах пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав жодного та належного доказу того, що [PERSON] (дата народження якої розбігається в наданих доказах) була власницею домоволодіння за адресою [ADDRESS] та розпорядилася зазначеним будинком на правових підставах. Також, суду не надано жодного доказу того, що [PERSON] мала права розпоряджатися зазначеним будинком, продавати його або передавати у фактичне володіння або користування позивачу. Діючим законодавством України визначено, що\~договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Слід зазначити, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, натомість [PERSON] , укладаючи письмову угоду в присутності свідків з [PERSON] про купівлю житлового будинку, повинен був знати, та це є загальновідомою інформацією, що\~договір\~купівлі-продажу\~будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, позивач не довів, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном, а також, що при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Таким чином, судом враховується те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Також, суд враховує, що позивачем не надано жодних доказів відсутності можливих спадкоємців, спадкової справи за померлою [PERSON] та її сина, який проживав у м. Дніпро, згідно пояснень представника позивача і, відповідних клопотань суду не заявлялося. Отже, матеріалами справи не доведено, що позивач [PERSON] добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме - будинком за адресою [ADDRESS] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя\~статті 13 ЦПК України. \~ \~ \~ \~На підставі вищезазначеного, та оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме житловим будинком за адресою [ADDRESS] ,\~суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed