Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованим у реєстрі за № 7070, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», заборгованості за договором кредиту у загальному розмірі 28473,71 грн., таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що їй стало відомо в січні 2022 року про те, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено вказаний виконавчий напис. На підставі вищезазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. було відкрите виконавче провадження [NUMBER] від 03.08.2020 р., за яким стягується на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», заборгованість на загальну суму 28 473,71 грн. Згідно з виконавчим написом, вона є боржником за Кредитним договором від 08.09.2014 р., укладеним від її імені з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення прав Вимоги за кредитними договорами 148 К від 23.03.2018 р. - є ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами від 14.05.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (далі Стягувач), заборгованість з Кредитним договором від 08.09.2014 р. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягувач в особі ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» став правонаступником ПАТ «Платинум Банк», розмір заборгованості визначив за період з 14.05.2020 р. по 25.05.2020 р. Ознайомившись із копією Кредитного договору від 08.09.2014 р., укладеного від імені [PERSON] , позивач стверджує, що ніколи не укладала цього Кредитного договору, взагалі жодного кредиту у ПАТ «Платинум Банк» не отримувала, ніякі документи з цим банком не підписувала та не уповноважувала будь-кого на виконання від її імені по укладанню, підписанню від її імені кредитного договору й отриманню грошових коштів за кредитним договором. На аркушах 1 і 2 кредитного договору стоїть підпис, який вона (позивач) не вчиняла й походження (виконання) якого пояснить не може. Даний договір не посвідчений нотаріально. Листа-повідомлення з вимогою сплатити борг від банківської установи та його правонаступника, не отримувала, як не отримувала ніякого повідомлення про розмір боргу за кредитним договором для підтвердження чи спростування безспірності заборгованості по цьому кредитному договору. Тому вважає, що надані стягувачем нотаріусу документи не містять таких повідомлень. Вона заперечує укладання нею кредитного договору, вважає цей договір недійсним правочином, оскільки він був вчинений від її імені невідомою їй особою без отримання від неї повноважень на вчинення договору, тому вона також не визнає розмір боргу, на стягнення якого нотаріусом видано виконавчий напис. Вона ніколи не мешкала у [ADDRESS] , а також зареєстрована у [ADDRESS] - саме ці адреси нотаріус зазначає як адреси боржника у виданому ним виконавчому написі від 03.07.2020 р. За таких обставин, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням закону, тому просить визнати виконавчий напис від 03.07.2020 р. таким, що не підлягає задоволенню.. Ухвалою від 28.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до цієї ж ухвали клопотання позивача щодо витребування в відповідача та третьої особи - приватного нотаріуса Горай О.С. виконавчого напис №7070 від 03.07.2020 р. та документи, на підставі яких було видано вказаний виконавчий напис. (а.с.23). В судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.30). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та треті особи приватний нотаріус Горай О.С., приватний виконавець Клітченко О.А., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Документи, на підставі яких було видано вказаний виконавчий напис, суду не надано без зазначення причин. Відтак, з урахуванням викладеного та вимог ст.131, ч.1 ст.223 ЦПК України, та практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19), де зазначається, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №7070 щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 28 473,71 грн (а.с.18). 03.08.2020 р. на підставі зазначеного виконавчого документу за заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження про стягнення з Позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» коштів на загальну суму 28 473,71 грн. (а.с.17). Позивач вважає, що виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. В даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Також вчинення нотаріальних дій регулюється Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюються Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Вказаний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. (Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості. Безспірністю у розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач, відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України, не надав суду належних і достатніх доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Відповідачем документи, на підставі яких було видано виконавчий напис, суду не надано. Відповідачем не надано заперечень. Своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України відповідач також не скористався, клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України не заявляв. Позивач стверджує, що взагалі кредитний договір нею з ПАТ «Платинум Банк» не укладався та не підписувався, договір було укладено від її імені невідомою їй особою без отримання від неї повноважень на вчинення договору, вказує, що не визнає розмір боргу, на стягнення якого нотаріусом видано виконавчий напис. Вказані обставини, на які посилається позивач, вказують на наявність спору щодо укладення кредитного договору від 08.09.2014 р. Враховуючи вищевикладене, зазначені заперечення позивача, суд приходить до висновку, що нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, (тобто порушенні ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Відтак охоронювані законом права та інтереси позивача були порушені та підлягають до їх захисту судом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Outcome: approved