Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Київської області про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою вони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та він є батьком останнього, який постійно проживає та зареєстрований разом з ним в [ADDRESS] . З лютого місяця 2023 року мати дитини - [PERSON] проживає окремо від нього та дитини, участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] не приймає та фінансово останнього не забезпечує. На даний час неповнолітній [PERSON] навчається в 7 класі Городище-Пустоварівського ліцею Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області. Позивач має власне житло, стабільний дохід, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за станом здоров`я може брати участь у вихованні сина, а тому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Романішин Є.В. в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі його та позивача [PERSON] , позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить суд винести рішення про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Київської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та прийняти рішення на розсуд суду, враховуючи те, що 15.11.2023 року представники служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради відвідали [PERSON] за місцем його проживання в [ADDRESS] . Під час обстеження умов проживання було встановлено, що за вищевказаною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Будинок за вказаною адресою двоповерховий, цегляний, обкладений короїдом, газифікований. На першому поверсі дві житлові кімнати, кухня, коридор, ванна кімната, веранда, на другому поверсі дві житлові кімнати. Для дитини є окрема кімната, місце для відпочинку, необхідні меблі, одяг та взуття згідно сезону, засоби гігієни, продукти харчування. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За змістом статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 5). Сторони припинили сімейні відносини і малолітній [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як видно з Витягу № 425 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.08.2023 року, виданого Центром надання адміністративних послуг Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований також [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до довідки № 52 від 18.08.2023 року, виданої Городище-Пустоварівським ліцеєм Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] дійсно навчається в 7 класі Городище-Пустоварівського ліцею Володарської селищної ради (а.с. 15). Згідно Характеристики [PERSON] від 18.08.2023 року, виданої Городище-Пустоварівським ліцеєм Володарської селищної ради, останній до думок і порад батьків ставиться з повагою. Батько [PERSON] приймає активну участь у вихованні сина та є для останнього авторитетом (а.с. 16), а також забезпечує всі необхідні умови проживання, навчання та виховання сина [PERSON] , що підтверджується на підставі даних, наданих Службою у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради Київської області, відповідно до яких дитина проживає у двоповерховому, газифікованому будинку. На першому поверсі є дві житлові кімнати, кухня, коридор, ванна кімната, веранда, на другому поверсі дві житлові кімнати. Для дитини є окрема кімната, місце для відпочинку, необхідні меблі, одяг та взуття згідно сезону, засоби гігієни, продукти харчування. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Відповідно до довідки від 19.08.2023 року, виданої КНП «Володарська лікарня» Володарської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , психіатрична та наркологічна допомога не надається (а.с. 17). Згідно частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, створив належні умови для проживання, розвитку та виховання дитини, а також те, що відповідачка проти позову не заперечує, з урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Outcome: approved