Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 11 липня 2023 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання, відповідно до якого передала у власність відповідачу належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , а відповідач взяла на себе зобов`язання по забезпеченню її матеріальним утриманням, а також доглядом довічно. Позивач вказує, що відповідач не виконує умови договору, не надає їй коштів, не цікавиться станом здоров`я, не купує продуктів харчування, не оплачує рахунки за комунальні послуги, тому вона просить суд договір довічного утримання між нею та відповідачем, що був укладений 11 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. розірвати; визнати за нею право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засідання з`явилася, її представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала, справу просила розглянути без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2023 року [PERSON] (відчужувач) уклала з [PERSON] (набувач) договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого передала у власність відповідачу належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 26,6 кв. м., загальною площею 43,5 кв. м., а відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача матеріальним утриманням, а також доглядом довічно (п. 1.1 договору). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстровано в реєстрі за №1170. Згідно із ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідач у своїх заявах вказала суду, що проти позовних вимог позивача не заперечує. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~756\~ЦК України\~у разі\~розірвання договору\~довічного утримання\~(догляду)\~у зв`язку\~з невиконанням\~або неналежним\~виконанням набувачем\~обов`язків\~за договором,\~відчужувач набуває\~право власності\~на майно,\~яке було\~ним передане,\~і має\~право вимагати\~його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, тому є підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved