Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Представник позивача Жигальська Ю.Ю. яка діє в інтересах [PERSON] 04.08.2021 року звернулась до суду з позовом Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державної казначейської служби України, Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Абакумової Надії Іванівни, третя особа: Філія 10 Приватного підприємства «НИВА-В.Ш.» про відшкодування майнової та моральної шкоди, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та державного виконавця Абакумової Надії Іванівни на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 199875 грн. 37 коп., моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 2998 грн. 75 коп. та витрати пов`язані з оплатою судової експертизи в розмірі 1812 грн. 40 коп. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 р. по справі № 2608/19237/12 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 75645 грн. 93 коп. На виконання рішення суду Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до ДВС Святошинського РУЮ та відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. 26.08.2013 року в рамках ВП № [NUMBER] державним виконавцем Антоновим А.В. у боржника було вилучено транспортний засіб автомобіль «Мазда» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та передано на відповідальне зберігання представнику ПП «Нива-В.Ш» Казанцеву О.Л. про що боржнику було вручено копію акту опису й арешт майна. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2608/19237/12 було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал». Зазначив, що після ознайомлення з матеріалами ВП № [NUMBER] 23.10.2020 року, представнику боржника стало відомо що в матеріалах ВП відсутні відомості про місцезнаходження автомобіля «Мазда» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , в зв`язку з чим було направлено запит. 13.11.2020 року представником боржника була отримана відповідь з Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про те, що відділ не володіє відомостями про місцезнаходження вилученого автомобіля. Листом від 29.10.2020 року вих. № 155831 боржника було повідомлено що за фактом розтрати автомобіля «Мазда» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] державним виконавцем до Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві було подано заяву про кримінальне правопорушення за ст. 388 КК України. Вказав, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження № 12014100010004104 від 23.05.2014 року представником позивача було виявлено заяву державного виконавця Абакумової Н.І. від 29.10.2020 року, втім серед переліку втраченого майна, автомобіль вилучений у боржника не значився. Зазначив, що державним виконавцем допущено злочинну бездіяльність, яка має наслідком неможливість встановлення місцезнаходження автомобіля вилученого у боржника, втрата якого порушує права позивача як сторони виконавчого провадження та як законного власника вилученого транспортного засобу, що стало підставою для звернення боржника до суду. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача Абакумова Н.І. заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволеній позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року по цивільній справі № 2608/19237/12 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 75645 грн. 93 коп. На виконання рішення Святошинського районного суджу м. Києва 24.05.2013 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2/759/1273/13, який було представлено до виконання до органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції де було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 14). Постановою від 24.06.2013 року державного виконавця Антонова А.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції було накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( а.с. 14). Постановою від 15.07.2013 року державного виконавця Антонова А.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції було оголошено у розшук транспортний засіб, що належить боржнику «Мазда» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] та зупинено виконавче провадження в зв`язку з розшуком транспортного засобу (а.с. 15). 26.08.2013 року державним виконавцем Антоновим А.В. було складено акт опису й арешту майна, відповідно до якого транспортний засіб «Мазда» 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] в присутності ПП «Нива-В.Ш.» Казанцевим О.Л. було передано на відповідальне зберігання Казанцеву О.Л. (а.с. 17-18). 03.09.2013 року державним виконавцем Антоновим А.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в рамках ВП № [NUMBER] було винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, 06.06.2014 року директор Філії 10 ПП «Нива-В.Ш.» Волинський Е.Б. звернувся до начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою щодо викрадення транспортних засобів з майданчика зберігання транспортних засобів ПП «Нива-В.Ш.» (а.с. 32). 13.03.2015 року державний виконавець Абакумова Н.І. звернулась до начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві з повідомленням про кримінальне правопорушення стосовно винних осіб ПП «Нива-В.Ш.» за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України (а.с. 44-47). Згідно відповіді відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, повідомлення державного виконавця про кримінальне правопорушення було приєднано до матеріалів кримінального провадження № 12014100010004104 (а.с. 48). З метою визначення матеріального збитку представником позивача було заявлено клопотання про призначення по даній справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2022 року по даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.133-136). Згідно висновку експерта від 01.02.2023 року № СЕ-19-22/38909-АВ Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, ринкова вартість транспортного засобу «Мазда» д.н. [NUMBER] станом на дату проведення судової експертизи становить 199875 грн. 37 коп. (а.с. 139-153) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року у справі № 2608/19237/12 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердик Капітал» у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] (а.с. 52). Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, за змістом ст. 1166 ЦК України, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11). З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що лише незалучення ДКСУ співвідповідачем є підставою для відмови у задоволенні позову, який є обґрунтованим в частині відшкодування моральної шкоди, що вірно встановлено апеляційним судом. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження завдання йому шкоди незаконними діями або бездіяльністю відповідачів, а також докази на підтвердження розміру такої шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на висновок експерта від 01.02.2023 року № СЕ-19-22/38909-АВ Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу «Мазда» д.н. [NUMBER] станом на дату проведення судової експертизи становить 199875 грн. 37 коп. Враховуючи встановлені у справі обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 199875 грн. 37 коп. Водночас з матеріалів справи вбачається, що окрім завдання позивачеві значної матеріальної шкоди, йому також завдано й моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 100000 грн. 00 коп. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 1, 3, 5, 9, 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що необхідно звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Аналізуючи доводи позивача про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги пояснення сторін і наявні в матеріалах справи докази, фізичні та душевні страждання позивача у зв`язку із втратою його автомобіля. Тому, враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача на його користь 20000 грн. 00 коп., що буде достатнім і необхідним розміром відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того у відповідності до ст. 141 ЦПК України з Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2998 грн. 75 коп. та витрати за проведення експертизи у розмірі 1812 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial