Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У червні 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання права власності на будинок з приналежними до нього спорудами. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності по 1/3 частини кожному. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований по [ADDRESS] один. Звернувшись до Носівської державної нотаріальної контори, позивачі з`ясували, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з приналежними до нього спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після його смерті нотаріус не може, оскільки з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, а, отже, і свідоцтво про право власності на колгоспний двір на даний час не є чинним. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складала, спадщину після її смерті прийняв чоловік [PERSON] , оскільки проживав разом із померлою на час її смерті. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складав, спадщину після його смерті прийняли дочка [PERSON] та син [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом. Позивачі просили судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] ; - [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 червня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 31 липня 2023 року. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року відкладено підготовче судове засідання до 25 жовтня 2023 року для витребування доказів. Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року відкладено підготовче судове засідання у справі до 22 листопада 2023 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача [PERSON] . У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 84, 96). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 68). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 3111/10-11-С/05.2023 від 30 травня 2023 року (а. с. 17). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Ніжин Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з довідкою № 3263/07-012-С/06.2023, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 06 червня 2023 року, станом на 25 серпня 1996 року [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На день смерті разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] (а. с. 18). Судом установлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 65-66). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 13). [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 14, 15). Отже, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 154/1998, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 21 червня 2023 року № 1728/01-17 (а. с. 55). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняли троє спадкоємців за законом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на автомашину марки «ВАЗ-2103» (а. с. 93). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] успадкували по 1/9 частини належного померлій житлового будинку [ADDRESS] . Тому твердження позивачів про те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є безпідставними, оскільки судом достовірно встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли троє спадкоємців за законом у рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, чинного на день смерті [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 4/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (1/3 частини, належної йому як члену ліквідованого колгоспного двору + 1/9 частини, успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , = 4/9 частини). На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] один, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 3262/07-01-С/06.2023 від 06 червня 2023 року (а. с. 19). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 62-63). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 14, 15). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 310/2005 (а. с. 80-82). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняли дочка [PERSON] та син [PERSON] , подавши заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний строк. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 80-82). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок з приналежними до нього спорудами в [ADDRESS] . Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів, які ліквідовано з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність». Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. № 467/02-31 від 16 травня 2023 року (а. с. 12). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, за [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку підлягає визнанню право власності по 1/9 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також за [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку підлягає визнанню право власності по 2/9 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, відповідно, державний реєстратор не може зареєструвати за позивачем право власності на вищевказаний будинок як за членом колишнього колгоспного двору. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 64,8 кв. м, житлова площа - 28,0 кв. м (а. с. 20-24). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що також за [PERSON] у судовому порядку підлягає визнанню право власності по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Отже, на підставі досліджених доказів, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved