Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся - акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далв АТ «АКБ «Конкорд») зверрнувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 28.02.20218 між АТ «АКБ «Конкорд» та [PERSON] було укладено кредитний договір №46901-МПК строком на 24 місяці зі щомісячною сплатою процентів у розмірі 45 % річних. Банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором перерахував на поточний рахунок [PERSON] кошти в сумі 10204 грн, проте відповідач умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 59286,04 грн, що складається із: заборгованості за прострочене тіло кредиту\~10204 грн, заборгованості за простроченими відсотками\~4316,64 грн, плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості\~20147,57 грн, пені 24617,83 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 2684 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою суду від 09.06.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавств відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч.8\~ст.187 ЦПК України. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6\~ст.272 ЦПК України\~вважається таким, якому вручено судове рішення. За умовами ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Відзив на позов відповідачем не подано та жодних клопотань не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13\~ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вирішуючи спір, суд дійшов такого висновку. У відповідності до ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2ст.11 ЦК України). Виходячи із положень ч.1\~ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнту кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовуязки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу ст.ст.1046-1057-1\~ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2\~ст.1069 ЦК України). У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст.ст.526,530\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовамист.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 28.02.2018 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання у відповідності до\~ст.207 ЦК України\~відповідачем заяви № 46901-МПК (з додатком № 1, що є невід`ємною частиною), в якій відповідачем указано свої особисті (персональні) дані, наявна дата підписання та підпис. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), яка не спростована. За умовами укладеного кредитного договору сума кредиту становить 10204 грн строком користування на 24 місяці зі сплатою 45,0% річних; сторонами погоджено порядок повернення кредиту\~кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), погашення процентів і частини кредиту здійснюється щомісячно. Заявляючи вимоги про стягнення 10204 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, позивачем надано виписку з особового рахунку клієнта (позичальника) за договором. Дана виписка у відповідності до\~ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, підтверджує виконання за день операцій клієнтом. Аналіз наявної виписки з урахуванням виданої кредитної картки свідчить про користування кредитними коштами:\~розрахунок (оплата) за товари та послуги, поповнення картки і ін. Підписана відповідачем заява та виписка з рахунку відповідача з урахуванням довідки позивача про видану кредитну картку у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку очевидності здійснення операцій саме відповідачем, у тому числі із ідентифікацією особи, яка користується карткою. Беручи до уваги викладене, позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого, згідно з розрахунком позивача, станом на 23.02.2023 має заборгованість: 10204 грн - за\~простроченим тіломкредиту; 4316,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками (нараховані в межах строку кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16). За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за плату за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у розмірі 20147,57 грн та пені у розмірі 24617,83 грн, суд дійшов наступного. У заяві відповідача від 28.02.2018 року зазначено, що останній ознайомлений з публічним договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «АКБ «Конкорд». Натомість наданий суду публічний договір банку не містить підтвердження, що саме з ним відповідач ознайомився та погодився з такими, а тому такий не може вважатися складовою частиною спірного договору. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки зміст публічного договору повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку) і неможливо перевірити редакцію такого на час укладення наведеного вище кредитного договору. Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Оскільки за положеннями ч.5ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд не приймає наданий позивачем публічний договір як підставу нарахування і стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, який окрім цього, не містить не розмірів таких, ні порядку їх нарахування. Докази того, що сторони обумовили порядок нарахування та розміри плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені матеріали справи не містять, а у позовній заяві позивач жодним чином не зазначає з яких міркувань виходив при розрахунку заборгованості по таких. Суд не може визнати у якості належного доказу розрахунок заборгованості в підтвердження вимог про стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, який за відсутності погоджених сторонами розмірів та порядку нарахування таких є внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2022 за № 393/126/20, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, який ним не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу, що складається із: заборгованості за прострочене тіло кредиту\~10204 грн та заборгованості за простроченими відсотками\~4316,64 грн, з наданням переконливих доказів є обгрунтованими та позов в цій частині підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст.178 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості, які б доводили протилежне та спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України) та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягаря доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом (постанова Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 2-879/13, від 23.11.2022 у справі № 208/6630/19). У контексті наведених положень у частині позовних вимог про стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості\~20147,57 грн, пені 24617,83 грн, непідтверджених позивачем достатніми доказами, слід відмовити. За умовами\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до останніх належать витрати на професійну правничу допомогу. Розподіляючи судові витрати, у порядкуст.141 ЦПК Українина відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач просив стягнути з [PERSON] загальну суму кредитної заборгованості 59286,04 грн, судом задоволено позов на суму 14520,64 грн, що становить 24,5 %. Отже, з відповідача слід стягнути 657 грн 58 коп. судового збору (24,5% від суми 2684грн) понесених позивачем та підтверджених документально. Що стосується заявленої позивачем вимоги про відшкодування за рахунок відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов такого висновку. За умовами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У ч.8\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~і процесуального закону. Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування (постанова Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17). У підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 11/22 від 28.11.2022, довіреність позивача, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, досліджуючи які суд дійшов такого висновку. Позов поданий до суду адвокатом Кізко Л.С., в якому вона вказана як представник позивача. Договір про надання правової допомоги № 11/22 від 25.11.2022, укладений позивачем з адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», де сторонами у п.2.1 погоджено, що правова допомога надається адвокатами об`єднання, їх помічниками, іншими адвокатами, залученими до виконання договору об`єднанням відповідно до ч.6\~ст.15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також фахівцями у галузі права у випадках, не заборонених законодавством України. Розмір гонорару за наданням правової допомоги визначено у п.4.1 договору. Проте, матеріали справи не містять доказів, що адвокат Кізко Л.С. входить до складу адвокатського об`єднання «СмартЛекс» чи залучалася останнім до виконання згаданого договору правової допомоги. Довіреністю позивача від 15 травня 2023 року за № 3/2023 уповноважено тільки адвоката Кізко Л.С. на представлення інтересів банку, посилання на договір про надання правової допомоги не йдеться. Наведене вище та відсутність доказів витрат на оплату робіт та послуг адвоката Кізко Л.С. за договором про надання правової допомоги № 11/22 від 28.11.2022 зумовлює відмову у заявленому відшкодуванні.

Outcome: partial