Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

14.04.2023 позивач звернувся до Тетіївського районного суду Київської області. Після задоволення заяв про самовідвід суддів 19.04.2023 у зв`язку з неможливістю утворити в Тетіївському районному суді Київської області склад суду за розпорядженням голови суду справу передано для розгляду до Володарського районного суду Київської області. 27.04.2023 справа № 940/371/23 надійшла до Володарського районного суду Київської області та за результатами автоматизованого розподілу була визначена судді Моргун Г.Л. Ознайомившись з матеріалами справи, 03.05.2023 суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху. 13.06.2023 позивач на усунення недоліків подав позовну заяву в новій редакції та додав квитанцію про сплату судового збору. В позові позивач вказує, що 22.05.2022 о 10 годині в місті Тетіїв по вул. Януша Острозького, 4, мало місце ДТП за участі автомобіля «Ауді» реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням, в результаті якого громадянин [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Цього ж дня автомобіль у нього було вилучено та поміщено на штраф-майданчик в місті Біла Церква Київської області. За фактом ДТП 23.05.2022 до ЄРДР за № 12022111030001070 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення визначеного ч. 1 ст. 286 КК України. Органи досудового слідства звернулися до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль, який перебуває у його користуванні. 06.06.2022 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прокурору відмовлено у клопотанні, а транспортний засіб зобов`язано повернути. Вказує, що клопотання про арешт автомобіля було необґрунтоване. Транспортний засіб пробув на штраф майданчику 16 днів, за його зберігання він заплатив 8844,00 гривень, про що надав товарний чек. А відтак, він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом. Одночасно зазначає, що усвідомлюючи, що в події ДТП відсутній склад кримінального правопорушення та маючи намір звернутися до суду з позовом про відшкодування спричинених йому збитків він 24.01.2023 звернувся до правоохоронних органів з заявою, якою просив повідомити яке процесуальне рішення прийнято та просив надати копію відповідної постанови. На його заяву надійшов лист, яким йому відмовлено у наданні інформації з посиланням на таємницю досудового розслідування. Оскільки відносно нього в межах кримінального провадження застосовано заходи примусу, шляхом тимчасового вилучення транспортного засобу, а жодні слідчі дії не проводилися, він вважає, що вказане кримінальне провадження закрито. Тимчасове вилучення транспортного засобу вплинуло на нормальний ритм його життя та спричинило значні незручності, пов`язані з організацією життя. Він був вимушений оплатити перебування автомобіля на штраф майданчику та залучив адвоката (вартість послуги 5000,00 грн) для участі у судовому засіданні на якому розглядалося клопотання щодо накладення арешту на автомобіль, загальний розмір матеріальних збитків склав 8844+5000=13344 гривень. Позивач вказує, що його моральна шкода полягає в тому, що 16 днів він був обмежений в можливості користуватися автомобілем, вимушений затрачати свій час та кошти для прибуття до суду 03.06.2022 та 06.06.2022. Враховуючи тривалість вимушених змін у його житті та додаткові зусилля для захисту його прав спричинених йому незаконними діями працівників поліції моральну шкоду він оцінив в 10000,00 гривень. Вказує, що ним понесені судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та 1073,60 грн за сплату судового збору. Позивач, посилаючись на викладені у позові обставини та ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, просить суд: -стягнути з головного управління Національної поліції України в Київській області на його користь 10 000,00 грн моральної шкоди; -стягнути з головного управління Національної поліції України в Київській області на його користь 13 344 грн збитків; -стягнути 5 000,00 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги та 1073,60 грн за сплату судового збору. 16.06.2023 суд відкрив провадження у справі. Визначив, що розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 17.07.2023 о 10:00. 27.06.2023 на вимогу суду Білоцерківське районне управління поліції в Київській області ГУ НП надало постанову від 29.06.2022 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111030001070 від 22.05.2022 ( а.с. 89). 03.07.2023 на адресу суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, яким відповідач вказує, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у такій категорії справ, одночасно просить відмовити у задоволенні позову у повному на тій підставі, що вина органів, що здійснювали досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність його дій. Позивач не надав доказів якими б підтверджував факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та їх вини в заподіянні шкоди, розглянути справу без участі їх представника. ( а.с. 91-95). 10.07.2023 головне управління Національної поліції в Київській області надіслало відзив, яким вказує, що вимоги позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивачем не доведено як наявність у нього моральної шкоди та її розміру, так і вини Національної поліції України, як центрального органу управління поліцією, в її заподіянні. Зважаючи на викладене підстави для її відшкодування відсутні. Зазначили, що витрати на зберігання автомобіля є правомірними. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі ( а.с. 110-114). 17.07.2023 суд відклав підготовче судове засідання за клопотанням представника позивача на 19.09.2023. 19.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 13.11.2023. Одночасно суд витребував: від Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111030001070 від 22.05.2022 для огляду під час судового розгляду; від Тетіївського районного суду Київської області адміністративний матеріал відносно [PERSON] по факту скоєного ДТП 22.05.2022 о 10 годині в місті Тетіїв по вул. Януша Острозького, 4, за участі автомобіля АУДІ реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням для огляду в судовому засіданні. В судовому засіданні 13.11.2023 позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені письмово. Державна казначейська служба України свого представника у судовий розгляд справи не направили. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, докази чого містяться в матеріалах справи ( а.с. 120, 130, 147). Представник ГУ національної поліції України в Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений ( а.с. 123, 131, 148). Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення позивача, його представника, розглянувши письмові відзиви, дослідивши витребуване кримінальне провадження № 12022111030001070, матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за дорученням заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області 22.05.2022 о 19:17 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 286 КК України за № 12022111030001070 (а.к.п. 1). Відповідно до вимог ст. ст. 39, 214 КПК України розпочато досудове розслідування (а.к.п. 1, 2). Здійснення досудового розслідування доручено старшому слідчому відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майору поліції Богдану Колодію. Відповідно до повідомлення від 23.05.2022 про початок досудового розслідування 22.05.2022 о 10:00 [PERSON] рухався на автомобілі марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в м. Тетіїв по вул. Януша Острозького, 4 та під час здійснення повороту до багатоповерхового будинку на пішохідний зоні здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . [PERSON] зник з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] було госпіталізовано до Тетіївської РЛ з діагнозом перелом без зміщення латеральної кістки з права. Автомобіль було вилучено за адресою: [ADDRESS] та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів в м. Біла Церква вул. Матросова, 48А ( а.к.п. 5-6). 23.05.2023 постановою старшого слідчого автомобіль марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував у користуванні [PERSON] визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12022111030001070 та відправлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів в м. Біла Церква вул. Матросова, 48А ( а.к.п.25). 23.05.2022 було визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 12022111030001070 ( а.к.п. 25-26). 23.05.2022 прокурор Білоцерківської окружної прокуратури В`ячеслав Данилюк звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 22.05.2022 під час огляду місця події, а саме на автомобіль марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , власник якого [PERSON] з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та відчуження тощо ( а.к.п.27-30). 06.06.2022 ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання прокурора залишено без задоволення. В ухвалі слідчий суддя зазначив, що тимчасово вилучений транспортний засіб марки «Ауді» А5 реєстраційний номер [NUMBER] повернути [PERSON] ( а.к.п. 35). 27.05.2022 старшим слідчим у кримінальному провадженні призначено інженерно-технічну експертизу щодо автомобіля марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ( а.к.п. 32-33). 06.06.2022 [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з заявою про повернення йому автомобіля марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . До заяви позивач доєднав ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2023, якою відмовлено прокурору в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль ( а.к.п. 34, 35). 08.06.2023 у кримінальному провадженні № 12022111030001070 старший слідчий СВ своєю постановою призначив судово-медичну експертизу, щодо [PERSON] ( а.к.п.46-47). 29.06.2022 було проведено судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта № 107 було встановлено, що отриманні [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді саден правої стопи відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.к.п. 53-54). 29.06.2022 постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області кримінальне провадження внесене 22.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022111030001070 за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України закрито ( а.к.п. 55-56). Згідно з матеріалами справи, позивач 06.06.2022 забрав автомобіль марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з майданчика тимчасового утримання транспортних засобів в м. Біла Церква вул. Матросова, 48А, про що свідчить товарний чек ФОП [PERSON] від 06.06.2023 на суму 8844,00 гривень , з яких : евакуація авта - 7000,00 грн, зберігання авта -1824 грн ( а.с.16). Одночасно матеріали справи вказують, що лише 09.06.2022 старший слідчий СВ своєю постановою відмовив [PERSON] у задоволенні його заяви про повернення автомобіля (а.к.п. 36-39), на той час позивач вже забрав автомобіль з місця його зберігання після вилучення, посилаючись на ухвалу слідчого судді від 06.06.2022. 20.01.2023 [PERSON] звернувся до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області з заявою, якою просив повідомити його про прийняте рішення в кримінальному провадженні внесеному 22.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022111030001070 за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 27). 30.01.2023 позивач отримав відповідь, якою старшим слідчим слідчого відділу Богданом Колодієм йому було повідомлено, що відповідно до ст. 55 КПК України він не є потерпілим у даному кримінальному провадженні тому будь яка інформація з приводу досудового розслідування не може бути розголошена, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 ЗУ « Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є таємна інформація ( а.с.28). Задовольняючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що протягом періоду досудового розслідування, він був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях, та судових засіданнях, витрачаючи час на це, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації свого життя, враховуючи факт вилучення у нього автомобіля. Сам факт перебування під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, оскільки він був вимушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. А тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Окрім того позивачу було завдано матеріальну шкоду, яку він оцінює у розмірі 13344,00 грн. Зазначену шкоду позивач отримав внаслідок вилучення у нього автомобіля, його евакуації та розміщення на майданчику для зберігання автомобілів. Вказані посилання позивача знайшли своє підтвердження під час судового засідання, а відтак суд погоджується із вимогами в цій частині та задовільняє їх у повному обсязі. Позивач поніс витрати на правову допомогу про яку представник позивача заявив подаючи позовну заяву та під час судового розгляду справи. Однак, просив питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу вирішити додатково у визначенні чинним законодавством строки за його заявою, яку він подасть відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» . Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Стаття 3 зазначеного закону визначає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 (ЄДРСРУ № 88833314). Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (на час вирішення спору) мінімальна заробітна плата з 01 січня 2023 року становить 6 700,00 грн. Беручи до уваги вищевикладене, та ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, суд вважає, що позивач обґрунтовано визначив розмір завданої йому моральної шкоди у 10 000,00 грн. При цьому, суд наголошує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. Щодо завданої [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 13344,00 грн, слід зазначити наступне. Так, згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану особи за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. При цьому потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Таким чином, на етапі встановлення факту заподіяння шкоди суд повинен встановити наявність збитків, спосіб, у який позивач може відновити порушене право, а також які витрати він змушений для цього понести. При цьому зміст норми ст. 22 ЦК України щодо витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, передбачає, що до збитків належать тільки такі витрати, які є обов`язковими та невідворотними. З матеріалів справи, зокрема з матеріалів кримінального провадження № 12022111030001070 та товарного чеку виданого ФОП [PERSON] про евакуацію та зберігання транспортного засобу автомобіля марки «Ауді» А5 (Audi A5), 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів в м. Біла Церква вул. Матросова, 48А, судом встановлено, що позивач вимушений (оскільки до нього було застосовано заходи процесуального примусу) був провести оплату про що свідчить товарний чек від 06.06.2023 на суму 8844,00 гривень, з яких: евакуація авта - 7000,00 грн, зберігання авта -1824 грн. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві та під час судового слідства, йому не було повернуто, вилучене під час розгляду кримінального провадження, майно, і лише після втручання адвоката та оплати у розмірі 8844,00 грн він отримав автомобіль. Позивач вимушений був провести оплату, оскільки в іншому випадку автомобіль марки «Ауді» А5 (Audi A5), йому не був би повернутий. Вказані обставини не було спростовано відповідачами у наданих суду відзивах. Позивач довів факт незаконності (протиправності) дій органів досудового розслідування, якими йому було спричинено майнової шкоди. Тобто вимога про стягнення витрат у розмірі 8844,00 грн ( з яких: евакуація авта - 7000,00 грн, зберігання авта -1824 грн), які поніс позивач на евакуацію автомобіля є обґрунтованою. Однак слід зазначити, що витрати в розмірі 5 000,00 грн на допомогу адвоката під час повернення автомобіля власнику позивачем не обґрунтовано включено до матеріальних збитків, які було завдано [PERSON] . Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Так, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 1 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Схожий за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, від 11 серпня 2021 року в справі № 352/2255/19, від 18 серпня 2021 року в справі № 591/6891/18, від 18 серпня 2021 року в справі № 200/8310/18, від 08 вересня 2021 року в справі № 751/7182/19. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Отже, моральна шкода, завдана під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження, матеріальні збитки підлягають відшкодуванню за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи. Так, суд вважає за необхідне наголосити, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року, справа №757/24363/20-ц, провадження № 61-20822св21. Суд вважає що ця сума підлягає стягненню із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь позивача, в якості витрат на професійну правову допомогу . Позивач правомірно звернувся до суду, оскільки він має право на відшкодування шкоди завданої йому неправомірними діями органами досудового розслідування оскільки порушене проти нього кримінальне провадження закрите за відсутністю події кримінального правопорушення і як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України"). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню на користь позивача, оскільки суд задовольнив вимоги в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved