Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Кириченко Р.Ю. звернувся до суду із позовом і просить визнати незаконним та скасувати наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року та додаток до нього в частині, що стосується позивача; поновити дію Трудового договору між сторонами та стягнути із відповідача на користь позивача заробітну плату за період дії оскаржуваного наказу до дати поновлення дії трудового договору. Посилається на те, що позивач перебуває з відповідачем у трудових правовідносинах. Указом Президента України № 64/2002 від 24 лютого 2022 року на території України був введений воєнний стан, який на день звернення до суду із позовом скасований не був. Як стало відомо позивачу із відповіді на запит адвоката, дію трудового договору з нею було припинено з 01 квітня 2022 року. Уповноваженими особами АТ «Українська залізниця» не було повідомлено позивача про призупинення дії договору в передбаченому законодавством порядку. Крім того, з роз`яснень Міністерства економіки України вбачається, що, якщо працівник бажає та може виконувати роботу, роботодавець може надавати таку роботу, призупинення дії трудового договору з працівниками у місті, де не ведуться бойові дії, є неможливим. Наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року та додаток до нього не відповідають вимогам ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта. Також відсутня інформація про погодження з військовою адміністрацією, яка здійснює свої повноваження на відповідній території наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору. Наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року та Витяг з додатку до нього були направлені цінним листом на адресу Адвокатського бюро «КИРИЧЕНКО», який був отриманий 19 червня 2023 року. Згідно із трудовими законодавчими нормами працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору. Звернулися до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з даним позовом, оскільки в даний час проживає в м. Переяслав як внутрішньо-переміщена особа. Ухвалою від 14 серпня 2023 року дану позовну заяву було залишено без руху і надано позивачу строк протягом десяти днів для усунення її недоліків (а.с.37). Ухвалою від 23 серпня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та поставлено справу розглядати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.45). 15 вересня 2023 року від представника відповідача адвоката Говорової А.І. до суду надійшов відзив на позов (а.с.65- 79), відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати просить стягнути із позивача. Посилається на те, що твердження представника позивача про відсутність норми про строк звернення до суду із позовом в Законі України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» позбавлене сенсу, оскільки норми Закону та КЗпП України погоджені між собою, будь-яких протирічь між ними не існує, вони підлягають безальтернативному застосуванню. Вважає, що часом, коли позивач дізналася про призупинення дії трудового договору з нею, є квітень 2022 року, коли на її адресу почали надходити в автоматизованому режимі засобами АСБО «Фобос» розрахункові листи, в яких, зокрема, зазначено вид нарахування «призуп. дії трудового договору», «сума -0,00». Тому позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Позивач працювала на посаді старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». Наглядова рада АТ «Українська залізниця» може прийняти рішення щодо запровадження посади внутрішнього аудитора (створення служби внутрішнього аудиту), затверджує плани проведення аудитів. Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися, тобто фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено. Разом з тим, указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено можливість обмеження права на працю в умовах воєнного стану. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається державу, що здійснює військову агресію проти України. Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» в зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися. Актом простою від 24 лютого 2022 року засвідчено, що в зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, з 24 лютого 2022 року зупинено роботу структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Позивач є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робоче місце позивача розташовувалося в м. Харків, який відповідно до наказу Харківської міської територіальної громади № 309 з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2022 року належав до території активних бойових дій, з 15 вересня 2022 року до сьогодні до території можливих бойових дій. Дана обставина, що є непередбачуваною та непереборною подією, була додатковою підставою, яка виключала можливість надання позивачу роботи та її виконання. Тимчасове переведення працівника на іншу роботу було неможливим. Відповідно до протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2023 року було прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», що фактично унеможливлює відновлення дії трудового договору із позивачем. На адресу позивача засобами поштового зв`язку було направлене повідомлення із попередженням про наступне вивільнення працівника з пропозицію переведення на іншу роботу. Однак дане повідомлення [PERSON] отримане не було. Щодо посилання позивача на невідповідність оскаржуваного наказу вимогам ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», то станом на день винесення наказу вищезазначений Закон даних норм не містив, вони були внесені до нього Законом України № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року. Відповідно до вимог чинного законодавства України стягнення середнього заробітку можливе лише у разі поновлення на роботі в зв`язку із незаконним звільненням або незаконним переведенням на іншу роботу. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Предмет позову не стосується поновлення на роботі, тому позовна вимога про стягнення різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи задоволенню не підлягає. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інші платежі, не конкретизуючи їх при цьому в прохальній частині. За таких обставин позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки дані вимоги не конкретизовані та не сформульовані. 07 листопада 2023 року від представника позивача адвоката Кириченка Р.Ю. до суду надійшов відзив на позов (а.с.205-210), відповідно до якого він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що право призупинення дії трудового договору, передбачене ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботи, а працівник не може виконати роботу. Сама по собі обставина незатвердження наглядовою радою товариства планів аудиту не є беззаперечним доказом неможливості забезпечити позивача роботою з незалежних від цього причин або перевести її на іншу роботу чи залучити її до роботи за дистанційною формою організації праці. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору із позивачем, зокрема неможливість надати їй роботу в АТ «Укрзалізниця». Також АТ «Укрзалізниця» не припинило свою діяльність під час військової агресії, є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. З обставин справи не вбачається абсолютна неможливість надання їй роботи, відповідачем не було запропоновано позивачу переведення позивача на іншу роботу із збереженням середньої заробітної плати. Призупинення дії трудового договору з працівником відповідно до положень вищезазначеного закону хоч і не є звільненням з роботи, але фактично позбавляє працівника роботи і належного доходу. Тому за аналогією закону вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2022 року по 05 липня 2023 року в розмірі 442192 грн 92 коп. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» № 193 від 03 березня 2022 року з метою забезпечення належного функціонування АТ «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану було виділено Міністерству інфраструктури 18006 млн гривень для здійснення заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану в частині, зокрема, виплати заробітної плати та на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану. Конституційний Суд зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, працівник вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію. При чому, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду із позовом про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат, зокрема й за час простою, що мав місце не з вини працівника. 15 листопада 2023 року від представника відповідача адвоката Говорової А.І. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с.216-219), відповідно до якого вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати просить стягнути із відповідача. Зазначає, що не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту є додатковою обставиною призупинення дії трудового договору з позивачем. Основою такого рішення була необхідність підлаштування діяльності товариства на виконання його у критично важливих завдань в умовах воєнного стану, тому відпала потреба в затвердженні цих планів. Зазначення у відповіді на відзив посилання на рішення апеляційної інстанції у справі № 577/36044/33 не має преюдиційного значення для даних спірних правовідносин. Щодо посилання представника позивача на не зупинення діяльності товариства зазначає, що роботодавець має право прийняти рішення про зупинення діяльності окремих підрозділів підприємства або виконання окремих функцій, які в зв`язку з військовою агресією втратили свою актуальність та не сприяють належному функціонуванню підприємства. Причиною неможливості забезпечення позивача роботою була відсутність роботи відповідного характеру, а не руйнування робочого місця позивача. Про неможливість\~переведення позивача\~на іншу\~роботу було\~зазначено у\~відзиві на\~позов. Вважає, що відсутність окремої для позивача причини неможливості виконання роботи не є підставою вважати призупинення дії трудового договору необгрунтованим та невиправданим. Щодо застосування за аналогією закону положень ст.235 КЗпП України до спірних правовідносин, то зазначає, що відповідачем була здійснена спроба забезпечити позивача роботою шляхом зайняття наявних вакантних посад, то вина відповідача в даному випадку відсутня. Щодо зробленого представником позивача розрахунку суми заробітної плати, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, то зазначає, що він зроблений з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Крім того, відповідно до ч.2 ст. ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік, тобто з 01 квітня 2022 року по 01 квітня 2023 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат Світличний О.С. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зязначених в позові. Представник відповідача адвокат Говорова А.І. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] працювала на посаді старшого ревізора Відділу внутрішнього аудиту Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю ПАТ «Українська залізниця» із 01 грудня 2016 року (а.с.90). Із 30 серпня 2017 року була переведена на посаду старшого ревізора Відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Українська залізниця» (а.с.91). Наказом директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики № 604/Ос від 29 березня 2018 року було визнано, що [PERSON] є [PERSON] згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 16 лютого 2018 року (а.с.92). Як вбачається із копії наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ОС від 01 квітня 2022 року (а.с.18-20) було припинено з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам, зазначеним у додатку (зокрема і [PERSON] ), з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні було призупинено дію трудових договорів з даними працівниками. Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України. Про існування даного наказу позивач дізналася після отримання відповіді на адвокатський запит № ЦЦУП-12/201 від 25 травня 2023 року. Дана відповідь була отримана представником позивача 19 червня 2023 року (а.с.23). Згідно розрахунку (а.с.24-25) нарахована заробітна плата [PERSON] , яка працювала на посаді старшого ревізора, за грудень 2021 року становила 31326 грн. 00 коп., за січень 2022 року 21487 грн. 54 коп. Із поданих представником відповідача розрахунків заробітної плати позивача за період із квітня 2022 року по серпень 2022 року (а.с.84- 88) вбачається, що за даний період заробітна плата їй нарахована не була в зв`язку із призупиненням дії трудового договору. На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог представником відповідача подано копію Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року, протокол № В-10/28-20 (а.с.93-115). Згідно відповіді на лист № ЦЮ-06/3818 від 07 листопада 2022 року Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувалися (а.с.116). Відповідно до витягу із наказу № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року було встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», зокрема і відносно [PERSON] (а.с.135-136).Період простою із 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року. Актом простою від 24 лютого 2022 року було засвідчено зупинення із 24 лютого 2022 року роботи структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», що не виконують критично важливих завдань (а.с.137). Наказом № Ц-42/12-В від 24 березня 2023 року було внесено зміни до вищезазначеного наказу, якими період простою продовжено із 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року (а.с.138-139). На засіданні правління АТ «Укрзалізниця», яке відбулося 14 березня 2022 року, було ухвалене рішення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця» (в.с.161-162). Відповідно до листа директора Департаменту внутрішнього аудиту та контролю та додатка до нього (а.с.140-141) місцем розташування працівників відділу внутрішнього аудиту Управління регіональної філії «Укрзалізниця» є м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7. Директором внутрішнього аудиту та контролю директору з управління персоналом та соціальної політики був наданий список працівників (зокрема, до нього входить і [PERSON] ), з якими було запропоновано призупинення дії трудового договору на період військового стану (а.с.156-158). Як було зазначено вище, наказом голови правління АТ «Укрзалізниця» № 389/рс від 01 квітня 2022 року (а.с.159-160) було призупинено з 01 квітня 2022 року дію трудових договорів з даними працівниками, зокрема із позивачем . Як вбачається із витягу з протоколу засідання Наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2023 року (а.с.142) було ліквідовано структурний підрозділ Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця» (а.с.142). 21 серпня 2023 року старшому ревізору [PERSON] було винесено попередження про наступне вивільнення з доданим списком вакантних посад (а.с.143-152). 21 серпня 2023 року лист із вищезазначеним попередженням був направлений на адресу [PERSON] (а.с.153-154) за адресою: [ADDRESS] . Крім того, на підтвердження заперечення проти позовних вимог представником відповідача подано відповідь голови Наглядової ради АТ «Укрзалізниця» Гепарда Хафера на адвокатський запит народного депутата України Івченка В.Є. на іноземній мові та з доданим до нього неофіційним перекладом до неї (а.с.117-119); інформацію про пошкоджене, знищене та втрачене майно товариства (а.с.120-121); інформацію щодо консолідованих основних фінансово економічних показників АТ «Укрзалізниця» за І квартал 2022 року (а.с.122-123); роздруківку з веб-сайту Президента України (а.с.124-134). З довідки № 347 від 29 серпня 2023 року (а.с. 220) вбачається, що заробітна плата позивача, яка враховується для розрахунку середньої зарплати, складала: за лютий 2022 року 15150,90 грн., за березень 2022 року 0,00 грн. Суд приймає до уваги подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово було продовжено. Відповідно до пункту 3 вищезазначеного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 3034, 38, 39, 4144, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (станом на момент видачі оскаржуваного наказу) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Отже, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено право роботодавця призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Водночас, як випливає з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця щодо призупинення трудового договору з працівником настає за певних умов, зокрема, за таких як абсолютна неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23). Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Водночас, як випливає з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця щодо призупинення трудового договору з працівником настає за певних умов, зокрема, абсолютна неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач дізналася про оскаржуваний наказ раніше, ніж 19 червня 2023 року (дата отримання відповіді на адвокатський запит). Як зазначається позивачем та не заперечується представником відповідача, АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу, установа працювала та продовжує працювати на зараз. Сторони по справі підтверджують обставини змін в організації виробництва і праці, призупинення роботи працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», пошкодження залізничної інфраструктури, втрати майна і т.д. на території України. Позивач виявляв бажання та мав об`єктивну можливість працювати та виконувати свої обов`язки на робочому місці. Проте, стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення дії трудового договору саме з позивачем, яка працювала на посаді старшого ревізора Відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця». Представником відповідача належним чином не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а у працівника її виконувати. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з позивачем необхідно визнати протиправним та скасувати. Позовна вимога про поновлення дії трудового договору задоволенню не підлягає, оскільки є автоматично похідною від задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення його дії. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону),а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Суд погоджується з доводами позивача, що особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відстороненням від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим. Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. Визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору свідчить про фактичну наявність вимушеного прогулу працівника, викликаного незаконним наказом роботодавця. Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає до задоволення. Розмір середнього заробітку працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до пункту 5 розділу ІV вищезазначеного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми Постанови КМ № 100, суд вважає за необхідне при визначені розміру середнього заробітку позивача взяти до уваги розмір її заробітку за лютий-березень 2022 року, що зазначено в довідці № 347 від 29 серпня 2023 року (а.с. 231), та погоджується із визначеним розміром середньоденної заробітної плати 891 грн. 23 коп. (15150 грн.90 коп. : 17 фактично відпрацьованих днів). Період вимушеного прогулу тривав з дати призупинення дії трудового договору (01 квітня 2022 року) по день розгляду справи судом (23 листопада 2023 року.) 429 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача за період з 01 квітня 2022 року по 23 листопада 2023 року становить 382 337 грн. 67 коп. (891 грн. 23 коп. х 429 днів). Доказів, що позивач на протязі часу з 01 квітня 2022 року по 23 листопада 2023 року отримувала дохід, суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial