Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.07.2007 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.07.2007 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №190. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, спільне подружнє життя припинено. Позивач вказує про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, не проживають разом, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем, слід розірвати. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу бажає змінити своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved