Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

28 липня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визнати право користування житловим приміщенням, а саме квартирою квартирою [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що батькові позивача, [PERSON] , належало право користування квартирою, що розташована: [ADDRESS] . Позивач проживала та була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1996 року по листопад 2022 року. З листопада 2022 року проживала за вказаною адресою без реєстрації разом з батьком. [INFO] батько помер. [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про переоформлення особистого рахунку в зв`язку із смертю основного наймача. Однак, відповідач відмовив у задоволенні заяви у зв`язку із відсутністю реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою. Позивач іншого житла не має, тому просить визнати за нею право користування квартирою, що розташована: [ADDRESS] . Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що спірна квартира є не приватизованою, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Павлоград, була надана [PERSON] відповідно до ордеру 00026 від 04.04.1996. Позивач не зареєстрована за вказаною адресою, має інше зареєстроване місце проживання, тому позивач втратила право користування спірним житловим приміщенням. При вселенні у спірну квартиру не було дотримано порядку вселення позивача як члена сім`ї основного наймача, не встановлено чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання. Ухвалою від 01 серпня 2023 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням та призначено справу до розгляду. Позивач, його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, дали пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, спираючись на письмовий відзив, також зазначила, що з 1996 року [PERSON] не скористався своїм правом щодо оформлення документів (приватизації), квартира є комунальною власністю, позивач не вів спільного господарства із померлим, оскільки маються борги за комунальні послуги за спірною квартирою. Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Павлоград Дніпропетровської області. (а.с. 17, 75) Право власності на вказану квартиру не зареєстровано(а.с. 12,16) Спірна квартира відповідно до ордеру 00026 від 04.04.1996 була надана [PERSON] . (а.с. 35) У вказаній квартирі були зареєстровані: [PERSON] з 23.05.1996 по 12.06.2023, [PERSON] , [INFO] по 10.06.2021, [PERSON] , [INFO] по [INFO] , [PERSON] з 20.11.2007 по 21.11.2022. (а.с. 35, 73) [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 8) Станом на день смерті [PERSON] у спірному житловому приміщенні зареєстрованих осіб не було.(а.с.33,35) Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.03.1988, свідоцтвом про шлюб від 15.06.2007. (а.с. 6,7) 18.11.2022 [PERSON] зареєструвала місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 36) Відповідно до акту від 05.07.2023, складеного ОСББ Кравченко, 2А за участі сусідів, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , з 1996 року до листопада 2022 року мешкала та була зареєстрована, з листопада 2022 року до 09.06.2023 [PERSON] мешкала без реєстрації із [PERSON] (а.с. 11) Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] у власності жодних об`єктів нерухомості не має. (а.с. 27,28) 18.07.2023 виконавчий комітет Павлоградської міської ради відмовив [PERSON] у зміні договору найму на її ім`я на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із тим, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований один. (а.с. 13) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2022 у справі №185/5472/21 за позовом Комунального підприємства Павлоградтепелоенерго до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію, яка надавалася у період з березня 2005 року по липень 2021 року до квартири, що розташована: [ADDRESS] . (а.с. 45,46) 18.05.2023 [PERSON] надав довіреність [PERSON] з метою оформлення права власності (приватизація) на квартиру [ADDRESS] , яку посвідчив приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Граждиян М.І., зареєстровану в реєстрі за №950. (а.с. 59-60) Станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.06.2023 по 12.06.2023. (а.с. 61-62) Згідно із довідкою ОСББ Дніпровська, 348 [PERSON] фактично проживала з 2007 року по листопад 2022 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 70) В судовому засіданні [PERSON] показала, що 2 року тому померла її мати. Утримувати батька, крім неї нікому. Батько хворів, в 2022 році в нього був інфаркт. 21.11.2022 [PERSON] розірвала шлюб. Після розірвання шлюбу мешкала з батьком та дітьми. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] постійно проживає у квартирі по [ADDRESS] , з дітьми. Бачив її там майже кожен день. Підтвердив, що вона там жила, а не в гості приходила. Свідок [PERSON] показав, що позивачка зареєстрована в його квартирі по [ADDRESS] , лише формально та тимчасово. Він надав згоду на реєстрацію місця проживання позивача в його квартирі, оскільки [PERSON] прийшла до нього в сльозах та попросила її прописати задля працевлаштування. [PERSON] років 10 мешкає за адресою по [ADDRESS] , іншого місця проживання позивачка не має. Свідок [PERSON] показала, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] більше 20 років. Вона постійно бачить позивачку у вказаному будинку. Після смерті матері позивачки, остання мешкає з дітьми та батьком по [ADDRESS] , не навідувалася, а проживала. У судовому засіданні досліджено матеріали справи 185/9305/22 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, у вказаній заяві зазначена адреса реєстрації позивача: [ADDRESS] , адреса фактичного проживання: [ADDRESS] . Така ж адреса вказана й у судовому наказі від 15.11.2022 у справі 185/9305/22. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у заяві про видачу судового наказу вказані дані помилково, по [ADDRESS] , мешкає бабуся дитини. [PERSON] та [PERSON] сплачували за комунальні послуги: теплопостачання, вивіз ТПВ, водопостачання, утримання будинку, електропостачання, які надавалися в квартиру [ADDRESS] , у 2021-2023 роках, що підтверджується копіями квитанцій. (а.с. 18,19). Статтею 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За змістом\~ст. 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Нормами статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім`ї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України»\~роз`яснив, які обставини мають бути з`ясовані судом, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, зокрема, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином, судом встановлено, що позивач відповідно до ордеру вселилася в спірне жиле приміщення як донька наймача, була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 1996 року по листопад 2022 року. З листопада 2022 року по теперішній час постійно проживає за спірною адресою без реєстрації з батьком та дітьми, що підтверджується показаннями свідків. У період 2021-2023 роках позивачка несла витрати на утримання цієї квартири, сплачувала за комунальні послуги. Отже, позивачка не вибувала на постійне проживання в інше жиле приміщення, лише змінила адресу реєстрації місця проживання. Наявність реєстрації місця проживання за іншою адресою не вказує на те, що позивач втратила право користування спірними жилим приміщенням. Зв`язок з жилим приміщенням за своїм місцем реєстрації позивач не набувала. Суд, критично ставиться до наявних у справі таких доказів: [PERSON] вказала у заяві про видачу судового наказу іншу адресу фактичного проживання, та довідки ОСББ Дніпровська, 348, в якій вказано, що [PERSON] разом з сім`єю мешкала за адресою: [ADDRESS] , з 2007 року по листопад 2022 року. Оскільки безпосередньо підписанти довідки в судовому засіданні не допитувались, та матеріалами справи, й показаннями свідків, яких приведено до присяги, такі докази спростовуються. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved