Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання - малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 24.07.2010 р., який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2023 р. у справі №761/11412/23 розірвано. Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони не дійшли домовленості щодо розміру та порядку сплати аліментів на утримання дітей, що стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача не заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення аліментів в розмірі 1/10 частини доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Звертає увагу, що відповідач утримує дітей, в добровільному порядку до звернення до суду перераховував позивачу щомісяця в середньому 49600,00 грн аліментів на утримання дітей. При визначені розміру аліментів просить врахувати наявність в нього інших утриманців, а саме: [PERSON] , [INFO] (його дитини), [PERSON] (матері [PERSON] , яка проживає разом з відповідачем однією сім`єю, перебуває у відпустці по догляду за дитиною), [PERSON] (дитині [PERSON] він іншого шлюбу, яка проживає з відповідачем за однією адресою), [PERSON] (виховувала відповідача з народження). Крім цього, відповідач щомісячно витрачає кошти на оренду квартири в розмірі 18000, 00 грн. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем не надано доказів надання матеріальної допомоги [PERSON] , [PERSON] . Вважає, що [PERSON] [PERSON] не можуть вважатись утриманцями відповідача, не є членами сім`ї останнього. Просить врахувати матеріальне становить відповідача, розмір його доходу, який з 01.01.2023 р. по 31.10.2023 р. склав 5531837,93 грн. Крім цього, доказів сплати орендної плати за квартиру не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача не заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення аліментів в розмірі 1/10 частини доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ухвалою судді від 05.09.2023 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, посвідками на проживання в Іспанії. Дитина [PERSON] проходить навчання в шостому класі початкової освіти Школи дитячої та початкової освіти Аманесер м. Торревьєхи, а [PERSON] проходить навчання впродовж п`яти років дитячої освіти Школи дитячої та початкової освіти Аманесер м. Торревьєхи. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 6 СК України). Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Судом враховано, що відповідач є працездатним, працює та має постійний дохід за основним місцем роботи, який з 01.01.2023 р. по 31.10.2023 р. склав 5531837,93 грн, проблемі зі здоров`ям немає (доказів протилежного суду не надано), має на утримання неповнолітню дитину - [PERSON] . Сам факт добровільного надання та перерахування грошових коштів дитині та позивачу не може бути підставою для відмови у сплаті аліментів тому з батьків, з яким проживає дитина. Варто також зазначити, що стягнення аліментів передусім має захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов підлягає задоволенню, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсним потребам дітей і не призведе до порушення прав відповідача. При цьому, вказаний розмір аліментів відповідає вимогам закону. Посилання представника відповідача щодо можливості обмеження максимального розміру аліментів на одну дитину, виходячи з 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, суд не приймає до уваги, оскільки нормою п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для його застосування судом не встановлено. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України. В даному провадженні зазначені норми не є застосованими. Варто зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved