Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «Маг груп Житлосервіс», про стягнення майнової шкоди, згідно з яким просила: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , майнову шкоду у розмірі 272 959,00 грн., яка виникла внаслідок залиття квартири та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Поверхом вище власниками та мешканцями у квартирі [ADDRESS] у вказаному будинку є [PERSON] та її чоловік [PERSON] . У грудні 2022 року сталося залиття належної позивачу квартири. Заподіяна матеріальна шкода на даний час відповідачами не відшкодована, у результаті чого позивач звернулася до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. Ухвалою від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.11.2023 від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення. Від відповідачів відзив не надходив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, щодо заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідачів та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із позовної заяви та встановлено судом, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 19490079 від 25.03.2014. Поверхом вище власниками та мешканцями у квартирі [ADDRESS] у вказаному будинку є [PERSON] та її чоловік [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав № 326057240 від 16.03.2023. У грудні 2022 року сталося залиття належної позивачу квартири [ADDRESS] . 12.12.2022 року за участю позивача, відповідач-1 [PERSON] та представників житлово-експлуатаційної організації ТОВ «Мак груп Житлосервіс» було складено Акт № 12/12/22, яким встановлено, що відповідачі здійснювали ремонт та були відключені радіатори, що призвело до затоплення. Для з`ясування розміру нанесеної матеріальної шкоди позивач звернулась до ПП «Експертзабезпечення» та даною оціночною компанією складено Звіт про незалежну оцінку майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних витрат, понесених внаслідок залиття квартири. За надання оцінки вартості нанесеної шкоди, позивачем було сплачено ПП «Експертзабезпечення» 6000,00 грн. У відповідності до зазначеного експертного висновку від 04.01.2023, розмір майнової шкоди позивача становить 240 900,00 грн. Позивач звернулась до відповідачів із вимогою про відшкодування майнової шкоди, що підтверджується листом від 24.01.2023 року. Також, в Акті від 10.12.2022 року № 10-12/22 зазначено, що всіх мешканців було повідомлено про початок опалення в чаті. Як вбачається із пояснень третьої особи, що відповідно до норм Житлового кодексу України, власник житла у випадку здійснення ремонтних робіт, які передбачають втручання в інженерні системи повинен в обов`язковому порядку отримати дозвіл на виконання таких ремонтних робіт. Але, всупереч вищевказаних норм Житлового кодексу України, відповідачі не звертались до ТОВ «Маг Груп Житлосервіс», як житлово-експлуатаційної організації, за дозволом про проведення ремонтних робіт, наслідком яких є втручання в систему опалення будинку. При цьому, відповідачі не повідомили ТОВ «Маг Груп Житлосервіс», що вони здійснюють ремонтні роботи із втручанням в систему опалення. Таким чином, відповідачами було здійснено самостійне втручання в систему опалення під час ремонтних робіт, що стало наслідком затоплення квартири Позивача. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08 серпня 1992 року №572 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. При цьому, п, 11 вказаних Правил вказує, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як зазначено у ч. 2 зазначеної статті збитками с: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як передбачено ч. 3 вказаної статті, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин 4 та 5 ст, 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Відповідно до положень ч. 3 от, 386 ЦК України власник, права якого порушені, мас право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, г також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної статті ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім того, необхідно враховувати, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс14 та підтверджено у Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №554/1583/16-ц. Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законодавством також установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення майнової шкоди - є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому підлягає стягненню з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 240 900,00 грн. Оскільки, вимога щодо стягнення витрат, пов`язаних із проведенням незалежної оцінки майнових прав з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних витрат, понесених внаслідок залиття квартири у розмірі 6 000,00 грн. є похідною від основної вимоги щодо стягнення майнової шкоди, вона також підлягає задоволенню. При цьому, позивач зазначає, що на час збройної агресії росїї проти України вона тимчасово разом із сім`єю мешкає у Німеччині, та вимушена була повернутись до своєї квартири для з`ясування обставин. Таким чином, позивач вважає, що підлягають стягненню з відповідачів витрати, пов`язані з прибуттям із Німеччини до України у розмірі 26 059 грн. Але, у зв`язку з тим, що вимога у частині відшкодування витрат, пов`язаних з прибуттям із Німеччини до України у розмірі 26 059,00 грн. не пов`язана з основною вимогою, тому вона не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 469,00 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial