Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про захист прав споживача. В позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір (оферта) про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія). Даний договір укладений з додержанням порядку та умов, визначених Законом України «Про електронну комерцію». Однак в укладеному сторонами на підставі публічного договору договорі кредиту взагалі відсутня інформація про строк кредиту, суму кредиту, періодичність погашення, графік платежів,розмір місячного платежу, розмір та тим процентної ставки, порядок обчислення процентної ставки, розмір реальної річної процентної ставки, загальну вартість кредиту, розмір банківської комісії, тощо. Договір підписано електронним підписом, одноразовим цифровим ідентифікатором. Але оскільки підписувався не кожен окремий аркуш договору, до нього можуть вноситися зміни кедитором в будь-який час. При цьому споживач буде позбавлений можливості доводити факт зміни умов договору на незасвідчених ним сторінках, позаяк зміст останніх ним жодним чином не засвідчений. Крім того, договір містить умови, які є несправедливими, зокрема пунктом 8.2. договору передбачено, що у випадку прострочення грошового зобов`язання за договором позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої ставки за весь період прострочення. Пунктом 8.6. передбачено сплату штрафу у розмірі 50% від простроченої суми у разі прострочення грошового зобов`язання понад 5 календарних днів та 100% - у разі прострочення грошового зобов`язання з 21 календарного дня. Згідно пункту 8.4. договору сторони змінили розмір процентної ставки, передбаченої ст. 625 ЦК України та встановили її у розмірі 300% річних від простроченої суми за весь час прострочення. Вказані умови є несправедливими. При цьому договір містить і інші несправедливі умови, зокрема щодо можливості погашення кредиту в строк від 6 місяців до 3 років. Крім того, позивача при укладенні договору було введено в оману, оскільки під час надання кредиту йому взагалі не була повідомлена інформація щодо умов кредитування, зокрема щодо дійсного розміру процентів. Договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Тому позивач просив суд визнати недійсним публічний договір (оферта) про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан». Визнати припиненим зобов`язання [PERSON] з повернення заборгованості за публічним договором (оферти) про надання коштів в позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан». У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив суд визнати частково недійсним договір про надання коштів у позику, укладений 13 травня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Океан» в частині нарахування процентів за користування кредитом в сумі 55799,932 грн. як такий, що не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач надав відзив на позов, у якому поти позовних вимог заперечив (а.с. 66-74). У відзиві зазначив, що між відповідачем та позивачем дійсно було укладений зазначений кредитний договір, він був укладений в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач надав позивачу вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору щодо фінансової послуги, що є предметом договору, про що позивач підтвердив підписанням договору. Умови кредитування визначалися пунктом 2..3. Індивідуальної пропозиції до договору фінансового кредиту. Пункт 2.4. передбачав графік платежів, у якому вказано щомісячні дати та суми сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, сума комісії. Волевиявлення позивача при укладенні договору було вільним та відповідало його внутрішній волі. Після підписання договору відповідачем перераховано на картку позивача кошти в розмірі 9000 грн. Підстави для визнання договору недійсним відсутні. Тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 644/7666/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. В тексті позовної заяви позивач просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с.6). Представник відповідача Плискань І.О. в судовому засідання проти позову заперечила. В його задоволенні просила відмовити. Враховуючи відсутність підстав, передбачених\~ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились. Оскільки позивач не подавав заяви про залишення без розгляду або про відмову від первісних позовних вимог, суд розглядає всі позовні вимоги, що заявлялися позивачем. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 травня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Океан» укладено договір фінансового кредиту № 29772 (надалі в тексті рішення кредитний договір), за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в сумі 9000,00 грн., строк погашення кредиту 13 травня 2024 року, процентна ставка 239,88%, комісія за видачу 225,00 грн., реальна річна процентна ставка 245,48%, загальна вартість кредиту для позичальника 56024,92 грн., сума процентів за користування кредитом 55799,92 грн. Вказані умови кредитування, а також графік платежів детально указано в індивідуальній пропозиції про укладення договору фінансового кредиту (а.с. 83-84). Як підтверджується інформацією ТОВ «Вей Фор Пей» від 01 листопада 2021 року № 5330-ВП, 13 травня 2021 року було здійснено успішний переказ коштів на картку клієнта на суму 9000 грн., маска картки [NUMBER] (а.с. 85). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Відповідно норми\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ст. ст.\~626,\~627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Фінансова компанія «Океан» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №867 від 26 січня 2017 року, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Згідно свідоцтва серії ФК №1352, виданого Нацкомфінпослуг 19 березня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Океан» є фінансовою установою (а.с. 76). Таким чином судом встановлено, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Океан» має право на укладення кредитних договорів та надання коштів і кредит. За приписами частин 1, 3-5\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. До відносин споживчого кредитування\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується у частині, що не суперечить\~Закону України "Про споживче кредитування"\~(ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно частин 1, 2\~ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої\~статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Положеннями частини 2\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначено, що перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору;д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Позивач зазначає, що під час укладання кредитного договору були порушені його права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування та усіма ризиками. Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами, зокрема Індивідуальною пропозицією про укладення договору фінансового кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит). Індивідуальна пропозиція про укладення договору фінансового кредиту детально передбачала всі умови договору від 13 травня 2021 року №29772, запропонованого позивачу відповідачем, зокрема: сума кредиту - 9000,00 грн., строк погашення кредиту 13 травня 2024 року, процентна ставка 239,88%, комісія за видачу 225,00 грн., комісія за обслуговування 0,0 грн., порядок обчислення процентної ставки: ануїтет, реальна річна процентна ставка 245,48%, загальна вартість кредиту для позичальника 56024,92 грн., сума процентів за користування кредитом 55799,92 грн. (а.с. 83-84). Вказаною Індивідуальною пропозицією про укладення договору фінансового кредиту також передбачено графік платежів на період до 13 травня 2024 року. Наведеним спростовуються доводи позивача щодо неодержання ним передбаченої законом інформації щодо кредиту та введення його в оману. Крім того, факт ознайомлення [PERSON] з умовами договору про надання кредиту підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано як позивач особисто підтверджує даний факт (а.с.96). Визнання недійсними умов договорів, що обмежують чи порушують права споживача, передбачено\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)». Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, і настання певних юридичних наслідків. Посилання позивача на те, що кредитним договором передбачені несправедливі умови договору щодо сплати пені та штрафів, відсотків згідно ст. 625 ЦК України, спростовуються вказаним кредитним договором, зокрема Індивідуальною пропозицією про укладення договору фінансового кредиту, яким сплата пені та штрафів не передбачена. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №\~373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Тобто вимога кредитодавця у разі прострочення позичальником виконання грошових зобов`язань нарахування йому процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України не є неустойкою (пенею, штрафом), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, до укладення спірного правочину позивач був ознайомлений з умовами кредитування, позивач погодився на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. Оскільки позивачем не додано будь-яких доказів щодо виконання зобов`язання за договором, судом також не вставлено підстав для визнання зобов`язання [PERSON] перед відповідачем припиненим. Отже, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір позивачем в дохід держави не сплачувався та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось. Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed