Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла її сестра - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилась квартира [ADDRESS] . Вказує, що спадкоємці першої черги відсутні, а саме: їх мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та їх батько - [PERSON] ,, який помер [INFO] . Оскільки після смерті сестри спадкоємці першої черги: мати та батько, не звернулись до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, останні пропустили шестимісячний термін, визначений законодавством, то вважає, що вона як спадкоємець другої черги, має право на визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала її померлій сестрі. Зазначає, що 07.03.2023 року звернулась до ПН КМНО Богданової І.Г. із заявою про відкриття спадкової справи, на підставі якої було заведено спадкову справу № 7/2023. Однак, ПН КМНО [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] , та надала відповідь, де зазначила про необхідність звернення до суду, що й послугувало підставою для подання даної позовної заяви. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, витребувано від ПН КМНО Богданової І.Г. спадкову справу, заведену за померлою [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року замінено неналежного відповідача - Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію на належного відповідача Київську міську раду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник Київської міської ради не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав (а.с. 83-87). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились у судове засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що батьками позивача [PERSON] та батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 11.12.1967 року та серія [NUMBER] від 07.06.1962 року відповідно (а.с. 16, 17). [INFO] помер [PERSON] , про що 19.11.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Місце смерті - с. Зарубинці Андрущівського району Житомирської області (а.с. 11). [INFO] померла [PERSON] , про що 17.12.2020 року Андрушівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Місце смерті - с. Зарубинці Андрущівського району Житомирської області (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серія [NUMBER] від 26.04.2017 року. Місце смерті - с. Зарубинці Андрущівського району Житомирської області (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27077289 від 20.092014 року [PERSON] є власником квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2014 року, посвідченого ПН КМНО Ковальчук С.П. за реєстровим № 7205 (а.с. 6-9). Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 07.03.2023 року ПН КМНО Богдановою І.Г. заведено спадкову справу № 7/203 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 45-61). Постановою ПН КМНО Богданової І.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, не надано документів, які підтверджували б факт її проживання разом зі спадкодавцем на день смерті (а.с. 45). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, часом відкриття спадщини є день її смерті - [INFO] . [PERSON] є сестрою [PERSON] . У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України). Отже, [PERSON] є спадкоємцем другої черги спадкоємців [PERSON] за законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. В справі відсутні відомості про наявність інших спадкоємців першої черги спадкоємців [PERSON] за законом станом на момент відкриття спадщини чи спадкоємців за заповітом, рівно як і наявність/відсутність заповіту [PERSON] . Відкриття спадщини є юридичним фактом, що породжує у певних осіб право на спадкування. Право на спадкування, як і кожне суб`єктивне право, надає уповноваженій особі певні можливості. Одним із елементів права на спадкування є право прийняти спадщину. Прийняття спадщини є наступним юридичним актом, який породжує загальне правонаступництво, тобто перехід до особи, яка прийняла спадщину, прав та обов`язків спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У розумінні даних норм права постійність проживання може посвідчуватися реєстрацією, вона може бути підтверджена й іншими доказами, при цьому постійність спільного проживання не визначається його тривалістю. Термін «постійно» - оцінювальна цивільна категорія. За певних обставин має братися намір, з яким особа поселилася у помешканні другої. У свідоцтві про смерть [PERSON] вказано, що вона померла у віці 54 років у с. Зарубинці Андрущівського району Житомирської області. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання позивач [PERSON] з 20.06.1984 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 90214063 від 09.03.2023 року за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.02.2017 року по 20.04.2017 року зареєстрована була [PERSON] , з 02.10.2014 року (а.с. 46). Отже, [PERSON] , яка згідно реєстрації має відмінне від спадкодавця [PERSON] постійне місце проживання, для прийняття спадщини своєї померлої сестри повинна була в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України подати нотаріусу або уповноваженій у сільському населеному пункті за місцем відкриття спадщини посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який почався з часу відкриття спадщини, тобто з 20.04.2017 року. [PERSON] у строк шість місяців з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини не подала, відповідно, спадкову справу до майна померлої [PERSON] у строк шість місяців з часу відкриття спадщини не заведено. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Отже, позивач [PERSON] у розумінні ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщини померлої сестри, так як протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини. [PERSON] не зверталась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. Докази в матеріалах справи відсутні. Відповідно, такі позовні вимоги ні у даній справі, ні в іншій справі в порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України [PERSON] не заявлялись та судом не вирішувались. Отже, [PERSON] , яка мала відмінну з сестрою [PERSON] реєстрацію свого постійного місця проживання, не зверталась до суду з позовною вимогою про встановлення факту постійного проживання її з [PERSON] на час відкриття спадщини, відповідно, такі позовні вимоги не заявлялись та судом не вирішувались. Отже, судом не встановлено обставини прийняття спадщини та надходить до висновку про те, що [PERSON] не прийняла спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України в силу не подання нею заяви про прийняття спадщини у строк шість місяців з часу відкриття спадщини та не звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; не довела прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Доказів розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного позивачем не надано. Право на спадщину оформляється видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається у відкритій спадковій справі. Спадкова справа відкривається за заявою спадкоємця, який прийняв спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Оформлення права на спадщину врегульовано Главою 89 ЦК України та має дотримуватися. Судове рішення не є тотожним оформленню права на спадщину нотаріусом, суд не є органом, уповноваженим державою на оформлення права на спадщину. У судовому порядку право на нерухоме майно в порядку спадкування може бути визнано у виключних випадках за наявності відкритої спадкової справи та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, слід зазначити, що хоча спадкову справу відкрито, але визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятком, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, що нотаріус не відмовив в оформленні спадщини з підстав втрати оригіналів документів чи з підстав наявності спору тощо. Тому, суд зазначає, що наразі відсутні підстави визнавати право власності на спадкове майно у судовому порядку, оскільки [PERSON] має вчинити певні дії та надати судове рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач має дотримуватися встановленого законом порядку оформлення спадщини, а не обирати спосіб, який для неї є, на її думку, більш вигідним. Тому, правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на квартиру у даній справі відсутні, тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed