Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

В позові йдеться про те, що 18 лютого 2016 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які станом на теперішній час діти фактично проживають разом з батьком, оскільки так бажає останній, що влаштовує обидві сторони. Зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя. Сімейні стосунки у позивача та відповідача також не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю, на даний час не проживають разом. Зазначене пов`язано з їх небажанням продовжувати подальше сімейне життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, що дає підстави стверджувати про фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами, оскільки в таких стосунках вже немає спільної участі подружжя у вирішенні різних сімейних питань. Дітей [PERSON] та [PERSON] , позивач виховує належним чином, зокрема проводить з ними час, купляє всі необхідні речі, ліки та їжу. Позивач працює, отримує стабільний достатній дохід та має достатні можливості забезпечити дітям повноцінні умови для фізичного та духовного розвитку і виховання. Характеризується позитивно, відповідальний, врівноважений, доброзичливий, користується повагою серед колег. Постійно піклується про долю своїх дітей. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до дітей. За таких обставин дітям буде краще проживати разом із батьком. Оскільки діти сторін проживають з батьком та враховуючи ту обставину що утримання та виховання синів в умовах належних для життя, в умовах фізичного та морального розвитку, потребує значних матеріальних витрат, просити суд стягнути аліменти в розмірі 52 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей з батьком та стягнути аліменти. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей просить залишити без розгляду (відмовився від таких). Одночасно просить при вирішенні позовної вимоги відносно розірвання шлюбу вирішити питання про те, з ким залишаться проживати діти. Відповідачка, також в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на розгляд справи не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час дату та місце розгляду справи. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, та з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 18 лютого 2016 року виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 10. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 18.02.2016 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження [INFO] серії [NUMBER] ; від 11 червня 2019 року серії [NUMBER] , які є неповнолітніми. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дітей слід залишити із позивачем, з яким вони на даний час фактично проживають. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню. Позивачем подано заяву про залишення повної вимоги щодо стягнення аліментів без розгляду та визначення місця проживання дітей. Відповідно п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей слід залишити без розгляду, у зв`язку з поданою позивачем до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 536,80 грн.. Інші 50%, тобто 536,80 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved