Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

\~31.10.2016 р. [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Любов Анатоліївна про визнання заповіту недійсним, мотивуючи вимоги тим, що 18.03.2005 р. [PERSON] (далі - спадкодавець) було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 15.03.2016 р. спадкодавцем було складено заповіт, засвідчений [PERSON] заступником сільського голови з питань діяльності виконавчого округу Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області за №26. Відповідно до цього заповіту, спадкодавець заповів спадкове майно [PERSON] . [INFO] помер спадкодавець. Протокольною ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2016 р. до справи залучено [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т.1 а.с.56-57). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2017 р. за клопотанням представника позивача призначено посмертну судову-психіатричну експертизу (т.1 а.с.92). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2017 р. головуючим суддею визначено Кравченко Л.М. (т.1 а.с.95). Ухвалою суду від 22.02.2017 р. прийнято справу до свого провадження (т.1 а.с.100). Ухвалою суду від 15.02.2023 р. за клопотанням представника позивача замінено відповідача Плесецьку сільську раду Васильківського району Київської області її правонаступником Калинівською селищною радою (т.2 а.с.157-158). Ухвалою суду від 04.10.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.181). Представник позивача в судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку загального позовного провадження за адресою зареєстрованого місця проживання, своїм процесуальним правом подачі відзиву, клопотань про відкладення слухання справи з поважних причин не скористалися. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. Судом достовірно встановлено, з огляду на матеріали спадкової справи №4/2016 р., що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2005 р. зареєстрованим в реєстрі за №2-902, складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] під номером чотири (т.1, а.с.71,77). В свою чергу, [PERSON] 15.03.2016 р. в селі Плесецьке Васильківського району Київської області склав заповіт, яким зробив розпорядження на випадок його смерті, що житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.71,77). Цей заповіт зроблений та посвідчений Дерій Т.В., заступником сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за №26. Відповідно до ст.ст.1233,\~1234, ч.1 ст.1235 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із\~статтею 1248 ЦК України\~нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення\~статті 225 ЦК України\~свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою\~статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі\~ст. 225 ЦК України\~звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою від 20.01.2017 р. за клопотанням представника позивача призначено посмертну судову-психіатричну експертизу (т.1 а.с.92). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 92 від 09.02.2018 р. вбачається наступне: на момент підписання заповіту 15.03.2016 р. [PERSON] виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку поєднаного (судинного, дисметаболічного) ґенезу з когнітивними розладами та церебрастенічним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т.1 а.с.161-168). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що\~заповідач [PERSON] у момент складання оспорюваного заповіту хоча і виявляв ознаки порушення психічної діяльності, проте\~за ступенем вираженості це не позбавляло його в зазначений період часу здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновок експертизи доводить відсутність факту захворювання [PERSON] будь-яким захворюванням, яке б впливало на його психічний стан. Ухвалами від 11.12.2019 р., 09.08.2021 р. клопотання представника позивача задоволено та призначено додаткові посмертні судово-психіатричну експертизи (т.2 а.с.70-71, 112-113), однак справа поверталась з експертних установ без виконання, тому суд вжив всіх можливих, передбачених законом можливості встановити істину. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2018 р. в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої\~статті 1257 ЦК України\~та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених\~ЦК України". Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що 15.03.2016 р. [PERSON] на підставі\~ст.1234 ЦК України\~використав своє право на заповіт і згідно\~ст.1235 ЦК України\~призначив спадкоємців свого майна, зокрема [PERSON] , [INFO] , щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує заповіт, посвідчений Дерій Т.В., заступником сільського голови з питань діяльності виконавчого округу Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за номером 26. Також, слід зазначити, що відповідно до\~ст.1254 ЦК України\~заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями\~225\~і\~231\~цього\~Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів того, що волевиявлення заповідача [PERSON] не відповідало його волі, а заповідач не бажав наслідку у вигляді отримання у спадок [PERSON] житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують\~Європейську конвенцію з прав людини\~та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., "Авшар проти Туреччини" від 10.07.2001 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Відповідно до ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Аналізуючи викладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази у справі та встановивши відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заповідач [PERSON] у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення свої дій, суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача на складання спірного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, а тому\~відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed