Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання та самостійного виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що з 09.06.2007 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який рішенням суду від 03.11.2014 розірвано. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Мати спільного сина [PERSON] з серпня 2022 року проживає в Канаді. Заявник та їх спільний син з нею однією сім`єю не проживать та родинних стосунків не підтримують. Заявник свмостійно опікується здоров`ям, духовним та моральним вихованням, навчанням сина. Встановлення даного факту є необхідним для захисту прав та інтересів дитини, а також його прав та інтересів, як батька, що займається самостійним вихованням на утриманням дитини, для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов"язаних із вихованням дитини, в т.ч. її лікуванням, відпочинком. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Належним чином повідомлена заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 09.07.2007 року сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року у справі №759/14169/14-ц розірвано. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась дитини [PERSON] . Також, під час розгляду справи встановлено, що заявник та заінтересована особа припинили будь-які відносини, зокрема, сімейні та тривалий час проживають за різними адресами та в різних країнах, кожен веде власне господарство, побут та дозвілля. [PERSON] та його син [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01.05.2023 року, актом від 29.05.2023 року складеного В.о. начальника ЖЕД-7. З серпня 2022 року мати дитини [PERSON] - [PERSON] не проживає з дитиною, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.91 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1, 7 постанові № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. А як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Судом встановлено те, що спільний син [PERSON] , проживає та перебуває на утриманні свого батька - [PERSON] , який створив усі умови для проживання дитини, доглядає та піклується про її стан здоров`я, забезпечує харчування, одяг, лікування та дозвілля. З огляду на встановлене суд вбачає, що заявник правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до ст. 315 ЦПК України дані вимоги слід задовольнити. Враховуючи, що мати дитини з серпня 2022 року не проживає разом з дитиною, а проживає в Канаді, матеріально її не забезпечує, в результаті чого дитина може залишитися сама без належного виховання та матеріального утримання, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved