Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

В листопаді 2023 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві вона вказала, що вона 30 серпня 1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Також, 10.09.1983 р. вони повінчались у церкві, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя. У шлюбі у сторін народився син, [PERSON] , який [INFO] помер. Пізніше у 2008 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, однак продовжили спільно проживати, вести спільний побут, домашнє господарство. Реєструвати знову шлюб повторно сторони не стали, оскільки в цьому не було потреби, вони і так були повінчані та проживали як чоловік та дружина в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер в м. Чортків. Похованням останнього займалась [PERSON] . Вона має намір в подальшому звернутись до Пенсійного фонду України для оформлення пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка, право на яку передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення», оскільки, він був військовослужбовцем на пенсії та отримував пенсію, яка вдвічі перевищувала її пенсію за віком. Тому змушена звернутися до суду, просить встановити факт проживання однією сім`єю та перебування її на утриманні чоловіка на момент його смерті. 13 листопада 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшло заперечення по справі, в яких заінтересована особа зазначила, що вимоги заявниці є безпідставними з огляду на наступне. Посилання заявниці на те, що її перебування на утриманні у чоловіка було основним і постійним засобом до існування і на те, що розмір її пенсії є меншим за розмір пенсії чоловіка не може бути підтвердженням факту перебування на його утриманні. Із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне їй для подальшого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію. Враховуючи наведене, вважають що заява про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні повинна бути залишена без розгляду. Представник заявниці [PERSON] адвокат Гончаренко Л.С. подала відповідь на заперечення, просить врахувати, що [PERSON] помер, встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та факт перебування на утриманні іншим чином неможливо. Стосовно доводів заінтересованої особи щодо існування спору про право є недоречними, оскільки встановлення даних фактів, не вирішує заявнику питання щодо призначення пенсії. Представник заявниці в судове засідання подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, ними було подано заперечення на заяву. Вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в с. Базар Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 27 грудня 2002 року. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30 серпня 1983 року, вбачається, що 30 серпня 1983 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , актовий запис №1005. [INFO] [PERSON] та [PERSON] повінчались у церкві, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] в м. Тернопіль помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 881. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09 квітня 2008 року. Відповідно до Договору дарування серії ВКВ № 905642 від 28.02.2008 р. [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до Витягу реєстрації права власності за № 17931356 від 29.02.2008 р. власником даного будинку є [PERSON] . В подальшому нумерацію будинку було змінено на [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта [PERSON] та Будинкової книги домогосподарства за адресою [ADDRESS] , за даною адресою з 15.12.2015 р. і до самої смерті був зареєстрований [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] в м. Чортків Тернопільської області помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 111. Актом обстеження житлово-побутових умов № 170 від 16 жовтня 2023 року підтверджується факт, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як чоловік і дружина з 1983 року. Комісією в складі: депутата Білобожницької сільської ради Гулей В.М. та сусідів [PERSON] , [PERSON] проведено обстеження проживання та житлово-побутових умов [PERSON] . При обстеженні виявлено, що громадянка дійсно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] від дня реєстрації шлюбу 30.08.1983р. Проживали за адресою [ADDRESS] , де вели спільне господарство, займалися тваринництвом і городництвом. Проживали добре, допомагали одне одному у всьому, коли хворів померлий, [PERSON] допомагала у лікуванні. Скарг від сусідів і односельчан на сім`ю [PERSON] не поступало, дотримувались правил благоустрою в даному населеному пункті, порушень громадського порядку зі сторони цієї сім`ї не було. Як зазначає заявниця у заяві, місце реєстрації заявниці [PERSON] є [ADDRESS] , що є відмінним від місця реєстрації її померлого чоловіка, проте вона є власницею будинку у [ADDRESS] , де був зареєстрований її чоловік і у тому будинку заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] прожили разом більше 40 років. Таким чином, доводи заявниці щодо спільного проживання із померлим чоловіком знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду справи. Що стосується доводів заінтересованої особи в справі, якими заперечуються заява [PERSON] , з посиланням на спір про право, то судом вони не приймаються. Спір про право може виникнути з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, який розглядається за правилами адміністративного судочинства, в порядку оскарження щодо наведених питань відповідних рішень органу Пенсійного фонду України. Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, встановлення якого необхідно їй для переоформлення пенсії в зв`язку з втратою годувальника. З врахуванням таких обставин суд не вбачає законних підстав для залишення заяви [PERSON] без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За таких обставин, оскільки встановлення вищевказаного факту має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] без шлюбу та перебування на утриманні чоловіка. Отже, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановити даний факт в іншому порядку неможливо.

Outcome: approved