Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Вітер В.М. звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року у цивільній справі №760/29151/17-ц шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року у цивільній справі №753/13188/18 стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі частини від усіх видів заробітків (доходів). Вказане судове рішення відповідачем не виконується. Відповідач не цікавиться життям та інтересами сина, участі у його вихованні не приймає, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Батько самоусунувся та дитиною не цікавиться, не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не приймає жодної участі у житті дитини. При цьому жодних перешкод відповідачу у його спілкуванні та вихованні сина не чинилося. Натомість вихованням та утриманням дитини, розвитком та питаннями здоров`я займається лише позивач. Крім того, відповідач ігнорував будь-які прохання позивача щодо надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, в результаті чого позивач була змушена звертатись до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що створило для неї певні незручності, хвилювання та додаткові фінансові затрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 травня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою від 17 травня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 15 листопада 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Содоль А.М. подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить: 1) визначити батькові [PERSON] , [INFO] , наступний спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] : - з 10:00 год. кожної першої та третьої суботи по 21:00 год. кожної першої та третьої неділі, кожного року; - частину осінніх канікул, починаючи з 10:00 год. 25 грудня до 21:00 год. 29 грудня кожного року (якщо осінні канікули будуть перенесені, відповідно перші 4 дні канікул у визначений вище час); - частину зимових канікул, починаючи з 10:00 год. 25 грудня до 21:00 год. 29 грудня кожного року (якщо зимові канікули будуть перенесені, відповідно пергі 4 дні канікул у визначений вище час); - частину зимових канікул, починаючи з 10:00 год. 31 грудня по 21:00 год. 02 січня, кожного року; - частину весняних канікул, починаючи з 10:00 год. 26 березня до 21:00 год. 29 березня кожного року (якщо весняні канікули будуть перенесені, відповідно перші 4 дні у визначений вище час); - частину літніх канікул, починаючи з 10:00 год. 01 червня до 21:00 год. 15 липня кожного року; - у всесвітній день Дитини 20 листопада кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год. - на Різдво Христове 07 січня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на міжнародний жіночий день 08 березня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на Великдень кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на День Перемоги 09 травня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на День Батька 19 червня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на день незалежності України 24 серпня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на день захисника України 14 жовтня кожного парного року з 10:00 год. до 21:00 год.; - на день народження батька 28 березня кожного року з 10:00 год. до 21:00 год.; 2) зобов`язати матір [PERSON] передавати дитину [PERSON] з зовнішньої сторони дверей свого місця проживання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , або за іншою адресою проживання матері, якщо така буде змінена, батьку, [PERSON] та, відповідно, забирати дитину при поверненні біля дверей своєї квартири за адресою проживання із матір`ю у визначені судом дні та години; 3) зобов`язати матір [PERSON] надавати можливість батьку [PERSON] , необмеженого спілкування з дитиною [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, в т.ч. відеозв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; 4) встановити, що мати дитини [PERSON] зобов`язана письмово повідомляти про зміну свого місця проживання за 5 днів, але не пізніше ніж через два дні після такої зміни, батька дитини - [PERSON] ; 5) заборонити матері [PERSON] самовільно змінювати місцеперебування/місце проживання малолітньої дитини [PERSON] без належним чином заздалегідь повідомлення батька [PERSON] . В обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] одноособово змінила місце проживання дитини без погодження з позивачем. Після фактичного припинення шлюбних відносин стосунки між сторонами стали напруженими. Мати обмежує спілкування позивача з дитиною, влаштовує скандали при дитині, маніпулює дитиною та налаштовує сина проти батька. Такі неправомірні дії відповідача призводять до порушення взаємовідносин дитини з батьком, порушення їх законних прав та інтересів на рівне спілкування з батьками, з психологічної точки зору негативно впливає на взаємовідносини дитини з батьком. З огляду на фактичне обмеження відповідачем спілкування батька з дитиною, позивач змушений звернутись до суду із зустрічним позовом про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Батько має усі можливості для забезпечення своєї участі у вихованні, розвитку дитини, має власне житло - двокімнатну квартиру та автомобіль, на роботі та за місцем проживання характеризується позитивно. [PERSON] не перебуває на обліку наркоголічного диспансерно-динамічного нагляду, не судимий, вчасно і в повному обсязі сплачує аліменти, заборгованості не має. При цьому зауважує, що постійно брав і намагався брати участь у житті дитини. Виходячи з принципу захисту інтересів дітей, рівності прав батьків, маючи можливість брати безпосередню, активну і посильну участь у розвитку та вихованні дитини, враховуючи потреби дитини та зважаючи на вік дитини, який дозволяє мати високий рівень самообслуговування, просить визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 листопада 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом. У підготовчому судовому засіданні 05 вересня 2022 року судом було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвокат Вітер В.М. про виклик свідків. 17 жовтня 2022 року до суду надійшли висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення [PERSON] способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] №100-7980 від 14.10.2022 року та висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] №100-7983 від 14.10.2022 року. Ухвалю суду від 17 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 03 квітня 2023 року представник позивача за первісним позовом позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача первісний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. 13 листопада 2023 року позивач за первісним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак від представника позивача - адвоката Вітра В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у якій вказав, що вимоги первісної позовної заяви підтримує в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний - задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у заяві від 17 жовтня 2022 року просив розглянути справу без його участі. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04 червня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1091, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 04 червня 2011 року. За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 2014 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року у цивільній справі №760/29151/17-ц шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року у цивільній справі №753/13188/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 21 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту розірвання шлюбу син [PERSON] постійно проживає з матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , покликається на те, що відповідач не цікавиться життям та інтересами сина, участі у його вихованні не приймає, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Батько самоусунувся та дитиною не цікавиться, не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не приймає жодної участі у житті дитини. Станом на 01 жовтня 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 68396,53 грн. При цьому жодних перешкод відповідачу у його спілкуванні та вихованні сина не чинилося. Натомість вихованням та утриманням дитини, розвитком та питаннями здоров`я займається лише позивач. Крім того, відповідач ігнорував будь-які прохання позивача щодо надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, в результаті чого позивач була змушена звертатись до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що створило для неї певні незручності, хвилювання та додаткові фінансові затрати. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] зазначив, що матір без погодження із батьком одноособово змінила місце проживання дитини та фактично перешкоджає [PERSON] спілкуватись із сином та виконувати батьківські обов`язки. На спростування вимог позивача в частині невиконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина, [PERSON] до суду надано розрахунок зі сплати аліментів №59522215 від 12 липня 2021 року, виданий Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого заборгованість [PERSON] станом на 12 липня 2021 року становить 0 грн. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України). Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав визначені у статті 164 СК України. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Мамс Дент» від 03.03.2021 року, за період з 11.08.2017 року дитині було проведено 10 візитів до лікаря різного характеру, від діагностики до лікування, лікування відбувалось у супроводі матері. Д Згідно довідки, виданої ФОП [PERSON] від 04.03.2021 року, дитина [PERSON] проходив навчання протягом 2020 року у Сімейній музичній школі «Грати легко». Приводила та забирала дитину із занять мати [PERSON] , яка і записала сина на навчання та здійснювала всі розрахунки. Відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON] від 04.03.2021 року, дитина [PERSON] вивчає німецьку мову індивідуально у приватній багатомовній школі «Nice School» протягом 2020-2021 років. Приводить та забирає [PERSON] його мати, а також здійснює усі розрахунки за навчання. Як вбачається з довідки, виданої ФОП [PERSON] від 03.03.2021 року, дитина [PERSON] дійсно отримував послуги з вивчення англійської мови з 29.11.2019 по 29.06.2020 року. Приводила і забирала дитину після занять його мати, яка і записала сина на курси та здійснювала всі розрахунки. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 05.03.2021 року, дитина [PERSON] протягом 2019-2021 років відвідує заняття з плавання в Першій Школі Плавання. Приводить та забирає [PERSON] тільки мама, [PERSON] , а також здійснює всі оплати за тренування. Відповідно до довідки Дитячо-юнацької спортивної школи з хокею «Сокіл» від 09.03.2021 року, дитина [PERSON] займається в ДЮСШ з хокею «Сокіл» у групі початкової підготовки. Зарахування дитини в ДЮСШ здійснено на підставі заяви [PERSON] від 01.09.2020 року. З відповіді Служби у справах дітей та сім?ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.03.2021 року №108/24-1361 вбачається, що відповідач із заявами до Служби про чинення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] не звертався. Згідно відповіді Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.03.2021 року №100/09-1092 вбачається, що станом на 24.03.2021 року від відповідача будь-яких заяв до Служби про чинення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] не надходило. Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] №100-7983 від 10 жовтня 2022 року встановлено, що родині [PERSON] була надана соціальна послуга з консультування психологом Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб. На прийом до психолога з метою вивчення психологічного стану дитини, її особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та прихильності дитини до батьків звернулась маги зі своїм малолітнім сином. З матір`ю проведена бесіда стосовно процедури визначення дитячо-батьківських відносин та складений індивідуальний план. З дитиною почалась робота з визначення дитячо-батьківських відносин, та на подальші заплановані консультації родина не з`явилась. Також консультацію психолога відвідав батько, [PERSON] . Зі слів батька, після розлучення він часто бачився з сином, потім зустрічі стали рідшими. Проблеми у порозумінні з колишньою дружиною з?явились після того, як він познайомив сина зі своєю новою дружиною. Також [PERSON] повідомив, що сплачує аліменти та прагне брати участь у вихованні сина. [PERSON] подано до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації письмові пояснення, в яких батько визнає, що не приділяв певний час належної уваги малолітньому сину, однак заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає приймати участь у вихованні сина, а тому Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування), вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Оскільки позивачем та її представником не забезпечено явку в судове засідання свідків для допиту, та подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, допит свідків згідно заявленого клопотання судом не здійснювався. Враховуючи викладене, а також те, що батько визнає, що не приділяв певний час належної уваги малолітньому сину, однак заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає приймати участь у вихованні сина, що свідчить про його інтерес до дитини, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Адже за відсутності свідомого нехтування батьком своїми обов`язками не можна дійти висновку про ухилення ним від виховання дитини. Крім того, на переконання суду не доцільно застосувати такий крайній захід впливу до батька, враховуючи його бажання змінити свою поведінку у кращу сторону. А тому у задоволенні первісного позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] одноособово змінила місце проживання дитини без погодження з позивачем. Після фактичного припинення шлюбних відносин стосунки між сторонами стали напруженими. Мати обмежує спілкування позивача з дитиною, влаштовує скандали при дитині, маніпулює дитиною та налаштовує сина проти батька. Такі неправомірні дії відповідача призводять до порушення взаємовідносин дитини з батьком, порушення їх законних прав та інтересів на рівне спілкування з батьками, з психологічної точки зору негативно впливає на взаємовідносини дитини з батьком. З огляду на фактичне обмеження відповідачем спілкування батька з дитиною, позивач змушений звернутись до суду із зустрічним позовом про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач стверджує, що жодних перешкод у спілкуванні батька з чином, а також у вихованні сина нею не чинилося. Відтак, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо способів участі батька у спілкуванні та вихованні з сином. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23). Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22) зазначив, що «апеляційний суд погодився з рішенням суду в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Апеляційний суд зазначив, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Як вбачається з матеріалів справи після фактичного припинення шлюбних відносин стосунки між сторонами стали напруженими. Матір обмежує спілкування батька з дитиною. Згідно з статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку про доцільність визначення [PERSON] способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] №100-7980 від 14 жовтня 2022 року, родині [PERSON] була надана соціальна послуга з консультування психологом Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб. На прийом до психолога з метою вивчення психологічного стану дитини, її особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та прихильності дитини до батьків звернулась маги зі своїм малолітнім сином. З матір`ю проведена бесіда стосовно процедури визначення дитячо-батьківських відносин та складений індивідуальний план. З дитиною почалась робота з визначення дитячо-батьківських відносин, та на подальші заплановані консультації родина не з`явилась. Також консультацію психолога відвідав батько, [PERSON] . Зі слів батька, після розлучення він часто бачився з сином, потім зустрічі стали рідшими. Проблеми у порозумінні з колишньою дружиною з`явились після того, як він познайомив сина зі своєю новою дружиною. Також [PERSON] повідомив, що сплачує аліменти та прагне брати участь у вихованні сина. [PERSON] надав підтверджуючі документи про те, що станом на 12.07.2021 заборгованості зі сплати аліментів немає. Батько - [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 12 вересня 2022 року за вищевказаною адресою проведено обстеження умов проживання Службою у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та встановлено, що в однокімнатній квартирі проживають батько [PERSON] , дружина батька [PERSON] , їх спільний син [PERSON] та син дружини - [PERSON] . Умови для проживання в квартирі створено належним чином. Для малолітнього [PERSON] передбачено окреме спальне місце. [PERSON] працює на посаді керівника департаменту організаційної роботи та партійного розвитку в Політичній партії «Українсько об?єднання патріотів - УКРОП» з 1 липня 2021 року. За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу та характеристикою з місця роботи. Також згідно довідки про доходи [PERSON] на посаді заступника директора з комерційних питань ТОВ «Будівельна група «ЕКОБУД», за період з 02.09.2019 по 01.03.2021. На обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Враховуючи викладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне встановити [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] : - перші шість місяців з дня прийняття рішення, з метою налагодження дитячо-батьківських відносин, у непарні тижні року з 10:00 суботи до 15:00 суботи; - після шести місяців з дня прийняття рішення в непарні тижні року з 10:00 суботи до 21:00 неділі; зимові канікули з 10:00 25 грудня кожного непарного року по 21:00 2 січня кожного парного року; літні канікули - 3 тижні за попереднім узгодженням з матір`ю дитини. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Суд, визначаючи спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей, враховує, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з сином, враховуючи його бажання приймати участь у вихованні сина. Матір, яка проживає разом з сином, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні, адже судом не встановлено, що таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини чи в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останнього. До того ж, суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. На обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Враховуючи вік дитини, її стан здоров`я, режим дня, поведінку кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком, а також відсутність протягом тривалого часу побачень батька й дитини, внаслідок чого між ними втрачено сталий психологічний зв`язок, суд прийшов до висновку, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прихильності сина до батька. А тому у перші шість місяців з дня прийняття рішення з метою налагодження дитячо-батьківських відносин необхідно визначити батьку короткотермінові побачення з дитиною з 10 години 00 хвилин суботи до 15 години 00 хвилин суботи у непарні тижні року. Після спливу указаного часу, необхідно визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : - побачення з 10 години 00 хвилин суботи до 19 години 00 хвилин неділі у непарні тижні року; - щорічне спільне перебування дитини з батьком тривалістю 14 календарних днів під час літніх канікул за погодженням з матір`ю [PERSON] ; - спільне перебування дитини з батьком під час зимових канікул з 10 години 00 хвилин 25 грудня парного року до 19 години 00 хвилин 02 січня непарного року. Крім того, суд вважає, що необхідно встановити батьку необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, з урахуванням режиму дня дитини. Суд вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде якнайкраще відповідати інтересам дитини та забезпечить потребу сина у спілкуванні із батьком, а тому у задоволенні зустрічного позову в іншій частині необхідно відмовити. Щодо вимоги про зобов`язання матір передавати дитину з зовнішньої сторони дверей свого місця проживання та, відповідно забирати дитину при поверненні біля дверей своєї квартири у визначені судом дні та години, суд зазначає, що це питання має вирішуватися між сторонами кожного разу в індивідуальному порядку, враховуючи час, спосіб та місце перебування дитини, що повинно враховувати інтереси дитини. Крім того, суд вважає, що вимоги про зобов`язання матері дитини письмово повідомляти про зміну свого місця проживання за п`ять днів але не пізніше ніж через два дні після такої зміни, а також про заборону матері самовільно змінювати місцеперебування/місце проживання дитини без повідомлення батька не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини,батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. На підставі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 908 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання зустрічного позову.

Outcome: partial