Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У травні 2023р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь 196206,03 грн. - 3,0 % річних та інфляційні втрати, за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014р. по справі № 761/32412/13-ц; судовий збір у розмірі 2943,09 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014р. по цивільній справі № 761/32412/13-ц, яке набрало законної сили, було стягнуто з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 014/95-04/05/688М від 09 червня 2006р. у розмірі 341631,9 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021р. по цивільній справі № 761/32412/13-ц було здійснено заміну стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі щодо виконання зазначеного вище рішення суду. На час звернення до суду з вказаним позовом, відповідачка суму заборгованості за кредитним договором не сплатила, відтак, прострочила виконання рішення суду, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинна сплатити позивачу інфляційні втрати та 3,0 % річних від простроченої суми за період часу з 01 травня 2020р. по 02 травня 2023р. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи повідомлялася за своїм місцем реєстрації, про поважність причин неявки в судові засідання не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014р. по цивільній справі № 761/32412/13-ц, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором №014/95-04/174М від 09 червня 2006р. в сумі 341631,90 грн.; здійснено розподіл судових витрат. 31 липня 2017р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладеної договір відступлення прав вимоги № 114/7 - 4638, згідно п. 2.1 якого первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») передає (відступає) новому кредитору (ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до, боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/95-04/05/688М відступлено від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Комерційного Індустріального Банку». 31 липня 2017р. між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Авістар» було укладено договір відступлення прав вимоги № 31072017 згідно п. 2.1 якого первісний кредитор (ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») передає (відступає) новому кредитору (ТОВ «Фінансова Компанія «Авістар») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру Боржників право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 014/95-04/05/688М відступлено від ПАТ «Комерційного Індустріального Банку» до ТОВ «Фінансова Компанія «Авістар». 19 грудня 2019р. між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір № 20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого первісний кредитор відступає новому кредитору (позивачу) за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, поручителів за кредитними договорами та договорами забезпечення, вказаними у реєстрах. Реєстр боржників до договору №20191219 про відступлення прав вимоги від 19 грудня 2019р., містить інформацію про передачу прав вимоги до [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору №014/95-04/05/688М. Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021р. по цивільній справі № 761/32412/13-ц було здійснено заміну стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі щодо виконання зазначеного вище заочного рішення суду. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень частин 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018р. у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019р. у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016р. у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Вищевикладена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023р. по справі № 760/15867/16-ц. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, посилаючись на невиконання вищевказаного заочного рішення суду, просив стягнути з відповідачки, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, за період часу з 01 травня 2020р. по 02 травня 2023р., 3 % річних у розмірі - 30746,87 грн.; інфляційні втрати - 165459,16 грн. Згідно положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням ст. 611 цього Кодексу, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Разом з тим, суд враховує, що заявлений період вимог з 24 лютого 2022р. по 02 травня 2023р. не ґрунтується на нормах чинного законодавства, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 17 березня 2022р., визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Грошові зобов`язання відповідачки виникли за рішенням суду на підставі кредитного договору, отже, позов про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦК України, підлягає задоволенню частково, а саме по 23 лютого 2022р. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме слід стягнути з відповідачки на користь позивача 3,0 % річних - 18625,88 грн.; інфляційні втрати - 58486,40 грн., за період часу з 01 травня 2020р. по 23 лютого 2022р. включно, виходячи з суми основної заборгованості 341631,9 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,0 грн.

Outcome: partial