Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила: стягнути з [PERSON] борг за договором позики, що посвідчений розпискою від 18.01.2022, в сумі 2000 доларів США, що відповідає сумі 56920 грн, строком до 01.04.2022 та відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 7563,34 грн, а всього 64483,34 грн; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 18.01.2022 на прохання відповідача вона позичила йому кошти в сумі 2000 дол. США строком до 01.04.2022, про що склали відповідну розписку. Свої зобов`язання в строк відповідач не виконав та на даний час позичені кошти не повернув, уникає з нею зустрічі, що свідчить про його небажання відповідати за своїми зобов`язаннями. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 7563,34 грн. Станом на 24.01.2023 загальна сума вимог дорівнює 64483,34 грн. Загальний розмір відсотків за користування позиковими коштами за весь період, починаючи від дня, в якому повинне було виконане грошове зобов`язання відповідача з повернення позики по день звернення з позовом до суду складає 10939,18 грн. Ухвалою судді від 20.03.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від сторін судом у встановлений строк не отримано. Від відповідача [PERSON] до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, з якого вбачається, що відповідач особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками. Станом на день розгляду справи відзив від відповідача не надійшов. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до розписки від 18 січня 2022 року: «… [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , орган що видав 7113, [ADDRESS] , беру в [PERSON] , що проживає [ADDRESS] . беру в борг 2000 доларів по курсу 28,46 грн на термін до першого квітня двадцять другого року, 01.04.2022. Зобов`язуюсь кошти повернути вчасно. Несу повну відповідальність…». Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини другої\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~(у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач на підтвердження позовних вимог надала оригінал розписки [PERSON] . Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Розписка про отримання грошових коштів містить зобов`язання про їх повернення. Оскільки оригінал боргової розписки на момент звернення до суду знаходився у позивача [PERSON] , суд вважає, що позивачем доведено факт позики та не повернення відповідачем [PERSON] позивачу коштів станом на момент розгляду справи в суді. За таких обстави суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу в сумі 56920 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача процентів за договором позики позивачем наданий розрахунок, відповідно до якого слід стягнути суму 7563, 34 грн за період з 24.01.2022 по 17.07.2022. Водночас у розписці, наданій позивачем, вказано, що «… беру в борг 2000 доларів на термін до 01.04.2022 року», тому суд доходить висновку, що період стягнення відсотків починається саме з 01.04.2022, а не з 24.01.2022, як зазначено позивачем. При цьому кінцеву дату періоду стягнення позивач самостійно вказала у позовній заяві у наведеному розрахунку, за час розгляду справи в суді жодних заяв чи клопотань про збільшення позовних вимог від позивача до суду не надходило, тому, беручи до уваги, що суд при ухваленні рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків нележить задовольнити частково, а саме за період з 01.04.2022 по 17.07.2022. Розмір і порядок одержання процентів борговою розпискою не встановлений, тому розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту Національного банку України за період з 04.03.2022 облікова ставка НБУ становила 10 % річних, з 03.06.2022 25 % річних, з 22.07.2022 25 % річних. За таких обставин, за період з 01.04.2022 по 02.06.2022 проценти від суми позики становлять 982,45 грн = 56920 грн (сума боргу)* 63 (кількість днів прострочення)*10 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів; за період з 03.06.2022 по 17.07.2022 проценти від суми позики становлять 1754,38 грн = 56920 грн (сума боргу)*45 (кількість днів прострочення)*25 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів. Загальна сума процентів становить 982,45+1754,38=2736,83 грн. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір, який сплатила позивач при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивачем у позові ставилося питання про стягнення заборгованості в розмірі 64483,34 грн, а судом задоволено позов частково, а саме 59656,83 грн, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 993,24 грн. = 59656,83*1073,60/64483,34 На підставі викладеного,

Outcome: partial