Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що 25 вересня 1997 року він придбав у [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , а 02 березня 2000 року він придбав ? частину вказаного домоволодіння у [PERSON] , тобто з березня 2000 року він є власником всього домоволодіння. Маючи намір розпорядитися належним йому домоволодіння [ADDRESS] , позивачу стало відомо, що 28 березня 1997 року на підставі повідомлення б/н, Банку «Україна» м. Сміла, було накладено арешт на вказаний вище будинок, який 24 травня 2007 року Першою черкаською державною нотаріальною конторою був перенесений з діючого на той час реєстру «Феміда» до новоствореного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач звернувся до Першої Черкаської державної нотаріальної контори, Смілянської державної нотаріальної контори та Черкаського обласного державного нотаріального архіву із заявами про можливості зняття арешту з належного на праві приватної власності йому нерухомого майна:\~ будинку [ADDRESS] , однак йому надано відповідь про те, що повідомлення б/н, Банку «Україна» м. Сміла, на підставі якого накладена заборона на відчуження майна, не збереглося. З метою захисту своїм майнових прав, позивач звернувся до суду. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак від представника позивача адвоката Петренка О.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у мотивувальній частині позовної заяви, а справу розглянути у відсутність сторони позивача. Крім того, представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами цивільної справи, про причини неявки суд не повідомив. Правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно п.1 ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів і ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, врахувавши позицію представника позивача, що викладена у заяві про розгляд справи без участі позивача та його представника, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 1997 року позивач придбав у [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В. та зареєстрованого 22 жовтня 1997 року в Смілянському відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Також 02 березня 2000 року позивач придбав у [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованого 14 березня 2000 року в Смілянському відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Таким чином судом встановлено, що, на день розгляду судом справи, позивач є власником всього будинку [ADDRESS] , починаючи із 14 березня 2000 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 342789400 від 15 серпня 2023 року, на будинок [ADDRESS] , накладено заборону відчуження на підставі повідомлення б/н, Банку «Україна» м. Сміла, власником будинку зазначено [PERSON] , дата виникнення: 28 березня 1997 року. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі\~ № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).\~ Таким чином судом встановлено, що на будинок [ADDRESS] , власником якого є позивач, 28 березня 1997 року на підставі повідомлення б/н, Банку «Україна» м. Сміла, було накладено заборону відчуження. Із листів Першої черкаської державної нотаріальної контори та Смілянської державної нотаріальної контори відповідно №1213/01-16 від 27 липня 2023 року та №1060/01-16 від 29 серпня 2023 року судом встановлено, що вказаного вище повідомлення б/н Банку «Україна» у цих держнотконторах не збереглося. Водночас Черкаський обласний державний нотаріальний архів листом №845/01-17 від 03 серпня 2023 року відмовив позивачу у наданні копії вказаного повідомлення з підстав того, що він не є власником домоволодіння, на яке накладено арешт. Таким чином судом встановлено, що у позасудовий спосіб позивач не може вирішити питання про зняття арешту з належного йому домоволодіння для повноцінної реалізації ним правомочностей власника цього нерухомого майна, тому і звернувся до суду і просить зняти арешт із будинку [ADDRESS] . Частиною 1 ст.321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення закріплені у ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України, визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Враховуючи наявність арешту на майно, неможливість скасування його в позасудовому порядку, а також те, що позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування арешту, оскільки позовні вимоги грунтуються на законі та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та скасування арешту з нерухомого майна, що належить позивачу, оскільки наявність вказаного арешту перешкоджає позивачу вільно розпорядитися належним йому майном, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Питання судових витрат судом не вирішувалось, оскільки позивач на стягненні судових витрат з відповідача не наполягав. На підставі викладеного,

Outcome: approved