Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Херсона, відносно доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Херсоні; внести зміни до актового запису №284, складеного 03.07.2019 року Дніпровським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області, про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Херсоні, виключивши відомості про батька дитини « [PERSON] », внесені на підставі заяви позивача згідно ст. 135 СК України, та зазначити у графі «батько» [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Херсон, громадянин України. Позов мотивовано\~таким. З вересня 2018 року позивач проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він опікувався її донькою від попереднього шлюбу. [INFO] у них наридалась спільна донька [PERSON] , відомості про батька були внесені на підставі заяви позивача у відповідності із ч. 1 ст. 135 СК України. 29.12.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] і проходив службу у військовій частині. 24.02.2023 року [PERSON] зник під час виконання бойового завдання. Можливості вирішити питання батьківства в позасудовому порядку не має, тому подано позов. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено у справі судове засідання. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених в позовній заяві, позов просила задовольнити. Зазначила, що позов пред`явила до матері [PERSON] , оскільки він зник без вісти під час виконання бойового завдання. Із заявою про визнання його померлим до суду не звертались. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги, обставини позову також визнала. Пояснила, що не зверталась із заявою про визнання сина померлим, оскільки має надію, що він живий. Представник відповідача відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00023592290 від 06.08.2019 року, відомості про батька [PERSON] , внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] зник безвісті 24.02.2023 року під час захисту Батьківщини, що підтверджено корінцем-сповіщенням № 537. Під час розгляду допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Незважаючи на визнання позову та допит свідків, суд вважає, суд не приймає визнання позову та вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Особа, зникла безвісти за особливих обставин\~- особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності особи (ч.1 ст. 8\~Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»). Тобто, особа, зникла безвісти за особливих обставин,\~має всі права, гарантовані\~Конституцією\~та законами України Згідно із\~ст. 4 ч. 1 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до\~ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст.\~77,\~78,\~79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зігдно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача, визначеними нею відповідачами, до яких заявлено позовні вимоги та на підтвердження підстав звернення до суду не надано. Згідно із\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 2\~ст. 48 УПК України\~позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У відповідності із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем пред`явлено позовні вимоги до відповідачів, які не мають відповідати за даним позовом. Враховуючи, що [PERSON] не втратив обсяг прав, його родичі не звертались про визнання його померлим, то саме він має бути відповідачем у даній справі. На думку суду позивачем пред`явлено позов до неналежних відповідачів, оскільки визначені позивачем відповідачі, а саме: [PERSON] та Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не можуть бути відповідачами в даному цивільному процесі, з огляду на те, що [PERSON] не втратив правоздатності та дієздатності. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно\~ст. 51 ЦПК України\~якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позо пред`явлено до неналежних відповідачів.

Outcome: dismissed