Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

В позові йдеться про те, що 22 травня 2004 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народились двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що шлюбні відносини між нею та відповідачем не складаються, спроби відновити колишні почуття не вдається. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, виникають постійні сварки, які негативно відображаються на психологічному стані подружжя та дітей. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони не проживають разом, як чоловік та дружина. Між ними втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї вважає неможливим, та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей, тому просить не застосовувати строк для примирення. Їхні неповнолітні діти повністю перебувають на її утриманні та вихованні, приймати участь в утриманні дітей відповідач не бажає. Спір з приводу майна, набутого під час перебування у шлюбі, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, на момент звернення до суду - відсутній. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними. Одночасно, просила суд залишити і надалі неповнолітніх дітей проживати з нею та після розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище « [PERSON] ». Позивачка та представник позивача в судове засідання не з`явилися, однак подали в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. Також зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином неодноразово повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомивши суд про причини своєї неявки (а.с.33-34, 37-38). Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, та з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 22 травня 2004 року Великоберезнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 11. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 28.06.2023 р. серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу у сторін народились двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 25 серпня 2009 року серії [NUMBER] , від 20 квітня 2017 року серії [NUMBER] , які є неповнолітніми (а.с.14,15). За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дітей слід залишити із позивачем, з якою вони на даний час фактично проживають. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved