Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті вітчима, посилаючись на наступне. [INFO] помер її вітчим [PERSON] і вона, мешкаючи з ним та доглядаючи його, взяла на себе всі витрати по його похованню. Проживаючи разом з вітчимом, вона знала, що йому належала земельна ділянка в селі Павлопілля. Але, не маючи з ним родинного зв`язку, вона не займалася питанням спадщини. Восени 2019 року, перебираючи старі фотографії та документи, вона знайшла заповіт від 26 червня 2007 року, посвідчений секретарем виконкому Павлопільської сільської ради Нікопольського району, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів їй земельну ділянку, розміром 6.350 гектара, розташовану на території Павлопільської сільської ради, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 059019, виданого на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації за № 530-р від 28 грудня 2002 року та зареєстрованої в Книзі записів Державних актів на право власності № 73, та майновий пай, що визначений в розмірі 1 001,42 гривень. В жовтні 2019 року вона звернулась до держаного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Полянського Ю.М. як виконуючого обов`язки державного нотаріуса Першої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (спадкова справа № 226\\2019). Нотаріус роз`яснив їй, що для прийняття спадщини необхідно внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку та отримати кадастровий номер земельної ділянки. 25 травня 2020 року, відділ у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстрував земельну ділянку, кадастровим номером 1222985000:01:003:0105, площею 6,3500 гектарів, власником якої є [PERSON] , у Державному земельному кадастрі. 18 квітня 2023 року від держаного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Полянського Ю.М. вона отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до якої їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропуском нею строку для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, не наданням оригіналу документа, який підтверджує право власності спадкодавця на майно, та невстановленням факту прийняття спадщини. Вважає, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з об`єктивних та поважних причин, оскільки їй не було відомо про складання заповіту вітчимом [PERSON] , про наявність заповіту їй стало відомо випадково, після перебирання старих фотографій та документів у 2019 році. Крім того, на момент смерті [PERSON] вона мешкала з ним довгий час, мала з ним спільний бюджет, вони допомагали один одному вести спільне господарство та побут і після його смерті вона взяла на себе всі питання по його похованню. Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Крім того, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Їй не було відомо про наявність заповіту до 2019 року, але вона вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала з ним та не відмовлялася від прийняття спадщини. Інших спадкоємців, крім неї, у [PERSON] немає, ніхто інший спадщину не прийняв та не оформив, свідоцтво про право власності на спадкове майно нікому не видавалося. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровим номером 1222985000:01:003:0105, площею 6,3500 гектарів, розташованої на території Павлопільської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, становить 107 522,00 грн. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.49-50), представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала (а.с.52). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.1, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення прав володіння, користування та розпорядження майном, їх захист також регламентовано\~ст.41 Конституції України, відповідно до якої\~громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності, відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер вітчим позивачки по справі [PERSON] (а.с.11). Оскільки позивачка мешкала разом з померлим, вона взяла на себе всі витрати по його похованню (а.с.22). Позивачка знала, що померлому належала земельна ділянка в селі Павлопілля. Але, не маючи з ним офіційно підтвердженого родинного зв`язку, вона не займалася питанням спадщини. Восени 2019 року, перебираючи старі фотографії та документи, позивачка знайшла заповіт від 26.06.2007 року, посвідчений секретарем виконкому Павлопільської сільської ради Нікопольського району, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповів їй земельну ділянку, площею 6.350 гектара, розташовану на території Павлопільської сільської ради, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 059019, виданого на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації за № 530-р від 28 грудня 2002 року та зареєстрованої в Книзі записів Державних актів на право власності № 73, та майновий пай, що визначений в розмірі 1 001,42 гривень (а.с.12, 14). В жовтні 2019 року позивачка звернулась до держаного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Полянського Ю.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). 18 квітня 2023 року від держаного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Полянського Ю.М. позивачка отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини у шість місяців (а.с.46). Позивачка вважає і суд погоджується з її думкою, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з об`єктивних та поважних причин, оскільки їй не було відомо про складання заповіту вітчимом [PERSON] , про наявність якого вона дізналась після розбирання старих фотографій та документів у 2019 році. Крім того, на момент смерті [PERSON] позивачка мешкала з ним довгий час, мала з ним спільний бюджет та побут, після його смерті саме позивачка за власний кошт взяла на себе всі питання по його похованню. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка проживала з відповідачем на час його смерті та не відмовлялася від прийняття спадщини. Інших спадкоємців, крім неї, у [PERSON] судом не встановлено, За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved