Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

13 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року в розмірі 94132,57 доларів США яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 32064,81 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 43984,41 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 9828 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 8255,35доларів США, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 19.11.2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNN0GK00000110, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 39150 доларів США зі сплатою відсотків та кінцевим терміном погашення заборгованості згідно умов договору. Тобто, позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. У порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.02.2023 року за ним сформувалася заборгованість за кредитним договором в розмірі 94132,57 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 32064,81 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 43984,41 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 9828 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 186434 доларів США. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, а тому звертається до суду з даним позовом. Відповідачем поданий відзив на позов з клопотанням про застосування строків позовної давності. Так відповідач посилається на те, що рішенням суду у справі № 2-1221/10 від 22 квітня 2010 року - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року у розмірі 304458,59 грн звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по [ADDRESS] , визначивши спосіб його реалізації - продаж ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач, з наданням банку укладати договори купівлі-продажу. Рішення набрало законної сили. В рішенні суду у справі № 2-1221/10 від 22 квітня 2010 року встановлено, що заборгованість [PERSON] перед банком станом на 09.06.2009 року склала 39902,83 доларів США, що еквівалентно 304458,59 грн, а тому позивач був обізнаний про порушення свого права починаючи з 2009 року. А тому вважає, що строк позовної давності за кредитним договором сплив і відповідно до вимог ст. 256, 257, 261 ЦК України повинен бути застосований, а у задоволенні позову - відмовлено. У своїй відповіді на відзив та клопотання про застосування позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що банком не пропущений строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року, оскільки рішенням суду від 22 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки; більше того, рішення суду не виконане, за кредитним договором рахується заборгованість, відповідачем не надано доказів належного виконання договору. Враховуючи, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем до сьогодні не виконані, кредитний договір діє відповідно до п. 5.1 Договору - до повного виконання сторонами зобов`язань, а тому строк позовної давності банком не пропущений. У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» повністю підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності - вважає його таким, що не пропущений банком, через те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачами до сьогодні не виконані, кредитний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву до канцелярії з проханням розглянути справу за його відсутності. Позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні на підставі поданого ним відзиву та заяви про застосування строку позовної давності. 13 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За результатами автоматизованого розподілу справ було визначено головуючого суддю - Дубовенко І.Г., якому передано справу. 21 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрите провадження у цивільній справі та призначене підготовче провадження. 03 серпня 2023 року надійшов відзив відповідача, а також заява про застосування строку позовної давності. 17 серпня 2023 року надійшла відповідь на відзив. 30 січня 2023 року ухвалою суду закінчене підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши підстави позову, відзивів, заяв про застосування строку позовної давності та відповіді на відзив та заяву про застосування строку позовної давності, а також письмові докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків. Обставини, встановлені судом. 19 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року, відповідно до умов якого банк надав йому 39150 доларів США, а він зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих відсотків з розрахунку 0,92% на місяць у встановлений термін. На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією кредитного договору, копією рішення суду у справі №2-1221/10 від 22 квітня 2010 року, а також ці обставини визнаються учасниками справи. Пунктом 2.3.3. кредитного договору № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року - банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів. Крім того, згідно з пунктом 2.3.7. банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. цього договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення заставленого майна, у разі настання умов, передбачених п. 2.3.3. Пунктом 7.1. договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу у розмірі 391500 доларів США на наступні цілі: 31500 доларів США на придбання житлового будинку, 7650 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, а також щомісяця в період сплати 0,20% від суми виданого кредиту; відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Відповідно до п. 4.5. кредитного договору № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року - терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафі за даним договором встановлений сторонами тривалістю 5 років. Позичальник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач 18.09.2009 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком станом на 09.06.2009 року у розмірі 39902,83 доларів США, що еквівалентно 304458,59 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1221/10 від 22 квітня 2010 року - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року у розмірі 304458,59 звернено стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили 24 травня 2010 року. Крім того, у цивільній справі № 2-1221/10, у 2018 році ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивача, та у 2022 році АТ КБ «ПриватБанк», зверталося до суду з заявами про зміну способу виконання вказаного рішення, у задоволенні яких, відповідно ухвалами від 23 березня 2018 року та від 10 січня 2023 року, було відмовлено. Вкаазані судові рішення набрали законної сили. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника [PERSON] перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1ст. 530 ЦК України). Частиною 1ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Отже, відповідач [PERSON] зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за такими договорами. Свої зобов`язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. А ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Боржник [PERSON] своєчасно не сплачував кредит у зв`язку з чим 18.09.2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року, яка станом на 09.06.2009 року становила 39902,83 доларів США. Відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зі штампу на конверті експрес-доставки, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов 09 березня 2023 року. З розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором вбачається, що останній платіж був ним здійснений 12 травня 2008 року. Таким чином виходячи з того, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 12 травня 2008 року, відповідно до договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через місяць, тридцять днів; обов`язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції, також настав через місяць, тридцять днів, після сплати боржником останнього платежу, однак не був виконаний. З огляду на ці обставини суд приходить до висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло у позивача через місяць, тридцять днів після сплати боржником останнього платежу наступного дня після порушення боржником зобов`язання за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду з позовом лише у березні 2023 року, тобто зі спливом позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому, строк позовної давності не переривався, що вбачається з рішення суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що строк позовної давності не пропущений через те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості кредитором, з огляду на наступне. У відповідності до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 7.1 кредитного договору кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 19 листопада 2027 року; а згідно з п. 5.1. - кредитний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1221/10 від 22 квітня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року у розмірі 39902,83 доларів США, що еквівалентно 304458,59 грн - звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, пред`явивши вимогу 18 вересня 2009 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, кредитор (банк), відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за позовом про стягнення заборгованості; стороною позивача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Поряд з викладеним необхідно звернути увагу на те, що пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі 504/1653/15-ц. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до позичальника [PERSON] вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок кредитної заборгованості у 2010 року, про що свідчить рішення Новомосковського міськрайонного суду м.Дніпропетровська у справі № 2-1221/10 від 22 квітня 2010 року, тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування ним, комісії та пені за порушення зобов`язань за договором. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000110 від 19.11.2007 року в розмірі в розмірі 94132,57 доларів США - слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог за позовом суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed