Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

В травні 2023 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту її проживання разом із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 01 травня 2012 року до [INFO] . Вимоги заяви мотивовано тим, що заявник проживала разом з [PERSON] як дружина та чоловік. Шлюб між ними не реєструвався, оскільки в цьому не було потреби. Стосунки почалися ще з 2011 року, коли [PERSON] опинився в складних життєвих умовах. З першого дня знайомства заявник допомагала йому фінансово, підтримувала та дбала про нього, заохочувала працювати. В той час заявник офіційно працювала журналістом у газеті Запорізької міської ради тому допомагала йому з акредитаціями на автоспортивні змагання, де він на практиці вчився працювати фоторепортером. Жити як чоловік та дружина, однією сім`єю та вести спільне господарство почали з 01 травня 2012 року. З серпня 2017 року заявник и [PERSON] стали проживати у гуртожитку в [ADDRESS] . Коли у 2019 році у [PERSON] виникли серйозні проблеми зі здоров`ям, заявник здійснювала за ним догляд, була поруч у лікарні та у реабілітаційний період, викликала швидку допомогу, коли йому було погано, купувала ліки, дбала про нього. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини заявник та [PERSON] вели спільне господарство, займалися благоустроєм кімнати гуртожитку, робили ремонт, готували їжу, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, свята проводили разом, іноді в колі знайомих, друзів, сплачували комунальні послуги. Заявник спілкувалася з матір`ю [PERSON] , яка постійно проживає у РФ, дарувала їй подарунки при зустрічі у Запоріжжі. У квітні 2022 року, у зв`язку з війною та бойовими діями поблизу м. Запоріжжя заявник та [PERSON] переїхали з прифронтового міста у Вінницю та проживали разом на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . У Вінниці заявник не мала офіційної роботи, тому [PERSON] працевлаштувався до ТОВ «ГРІН КУЛ». 06 лютого 2023 року [PERSON] мобілізували. Одружитися не встигли. [PERSON] зазначав, що заявник залишилась для нього самою близькою та рідною людиною, завжди йому допомагала, підтримувала, дбала про нього, була з ним поряд у самі важки часи його життя, тому настав час і йому зробити певні кроки, як чоловіка, окрім того, що він взяв відповідальність за заявника і почав утримувати, він вирішив піти служити та захистити її та рідну землю від ворога. Коли він йшов на службу, то зауважив, що якщо з ним щось трапиться, щоб саме заявник приймала важливі рішення, та що він хоче віддячити їй за її турботу. Під час перебування [PERSON] на службі вони продовжували дбати один про одного, відправляли один одному посилки з необхідними речами та подарунками, переводили один одному кошти, коли виникала потреба. Сповіщення сім`ї про смерть прийшло саме заявнику, як громадянській дружині. Оскільки батько [PERSON] помер, а його мати проживає у РФ та налаштована проти нашої країни, заявник, як і просив її [PERSON] , прийняла важливе рішення - самостійно поховала його за військовими традиціями у Вінниці на кладовищі Сабарів-2, там де поховані воїни. Заявник дбає про місце поховання померлого. Необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно для спадкування за законом та для бронювання місця на кладовищі поряд з похованим [PERSON] . З підстав наведених вище заявник звернулась до суду із даною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Буділка П.В. вимоги заяви підтримали у повному обсязі з підстав наведених у заяві. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради Чуй В.П. в судовому засіданні при вирішенні даної заяви поклався на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що знайома із заявником 3 2006 року. Заявник доводиться хрещеною матір`ю дитини свідка. Повідомила суду, що заявник та покійний [PERSON] з 2012 року почали здійснювати спільні витрати, а з 2017 року вони почали разом проживати у гуртожитку в м. Запоріжжя. З початком війни вони переїхали до м. Вінниці, де продовжували разом проживати як сім`я. Свідок [PERSON] суду повідомила, що познайомилась із заявником та покійним [PERSON] у 2022 році, які проживали по сусідству із квартирою свідка. В ході знайомства свідку стало відомо, що вони приїхали з міста Запоріжжя. З [PERSON] свідок познайомилась приблизно у липні 2022 року. Заявника та [PERSON] свідок сприймала як сімейну пару. Вислухавши заявника та її представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали заяви та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , з 04 квітня 1992 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 10). [PERSON] , [INFO] , з 19 жовтня 2006 року по 22 січня 2020 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 11). [PERSON] з 20 квітня 2022 року, а [PERSON] з 20 жовтня 2022 року взяті на облік в Управлінні соціального захисту населення Правобережне Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, як внутрішньо переміщенні особи. Фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Відповідно до довідки від 08 березня 2023 року, виданої ТОВ «ГРІН КУЛ», [PERSON] з 01 грудня 2022 року перебував у штаті вказаного товариства за посадою слюсар механоскладальних робіт дільниці збирання ХШВ (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2023 року (а.с. 12). Відповідно до довідки КП ВМР «Комбінат комунальних підприємств» від 14 березня 2023 року, [PERSON] похований 11 березня 2023 року на кладовищі «Сабарів-2» Вінницької міської територіальної громади. Поховання здійснила громадянська дружина [PERSON] за власні кошти (а.с. 15). В матеріалах справи також наявні спільні заявника та [PERSON] фотознімки. Посилаючись на вказані докази, а також покази свідків, заявник обґрунтовує факт проживання з [PERSON] , як подружжя та ведення спільного господарства, встановлення якого, як зазначає заявник, необхідно для розподілу спільного майна та для бронювання місця на кладовищі поряд з похованим [PERSON] . Надаючи правову оцінку вимогам заяви та доказам, якими обґрунтовуються вимоги заяви, суд зазначає наступне. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац перший частини другої статті 3 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності, свідчить, що статтею 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Законодавець визначив у статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». Аналогічні по суті висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18, постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вже зазначалось, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, оскільки факт спільного проживання сам по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. При цьому факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц зробив висновок, що наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням особи, не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим. Як встановлено судом, що на підтвердження факту проживання заявника з [PERSON] , як чоловіка та дружини, заявником суду надано довідки про взяття її та [PERSON] на облік, як внутрішньо переміщених осіб, які проживають за однією адресою: [ADDRESS] , їх спільні фото та докази того, що заявник здійснила поховання [PERSON] . Інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано, а сам по собі факт спільного проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. На переконання суду, заявником не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилається в заяві не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Таким чином, за відсутності належних, достатніх, допустимих та достовірних беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження обставин того, що між заявником та [PERSON] існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні частини другої статті 3 СК України, та які б підтверджували ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, спільного бюджету, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed