Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» (далі ДП «Київгазенерджи», відповідач) в якому просила суд скасувати неправомірно нараховану позивачу вартість послуг постачання газу по особовому рахунку № [NUMBER] щодо постачання газу у квартиру [ADDRESS] у загальному розмірі 875,30 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником кімнати у комунальній квартирі [ADDRESS] , а відповідач є організацією яка надає позивачу послугу із постачання природного газу, номер особового рахунку: [NUMBER] . Вказує, що певний час позивач мала заборгованості з оплати даної послуги, проте 14.06.2021 сплатила всі існуючі борги перед відповідачем на загальну суму 939,07 грн. Зазначає, що в листопаді 2021 року позивач отримала рахунок на постачання газу за жовтень 2021 року у якому містилася інформація про наявність у неї заборгованості у розмірі 875,30 грн. Для з`ясування обставин щодо виникнення заборгованості позивач через свого представника звернулася до відповідача із запитом щодо підстав нарахування їй заборгованості. Посилається, що на дане звернення було отримано відповідь від відповідача у якій останній зазначає невірний номер особового рахунку позивача, проте фактично не відповів на порушені у запиті питання. Вважає, що нарахування відповідачем позивачу неіснуючої заборгованості порушує її права, а тому остання звернулася до суду за захистом порушених прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2021 дану справу за підсудністю було передано до Солом`янського районного суду м. Києва. 21.02.2023 матеріали справи фактично були передані із Печерського районного суду м. Києва до Солом`янського районного суду м. Києва. 23.02.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2023 в справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву із додатками, які було отримано останнім 07.04.2023, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні (а.с. 33). 29.04.2023 представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Заперечення проти позову мотивує тим, що за позивачем закріплений особовий рахунок № [NUMBER] . Проте, до позовної заяви позивачем було додано копії квитанцій про оплату вартості наданих послуг за особовим рахунком № [NUMBER] , що не належить останній. Вказує, що позивачу було запропоновано з`явитися до центів обслуговування відповідача для вирішення щодо сплати позивачем коштів на рахунок іншого абонента, проте таке запрошення було проігнороване. Зазначає, що оскільки особовий рахунок № [NUMBER] не належить позивачу, тому позовні вимоги останньої є необґрунтованими. З урахуванням викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 05.05.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив у якій останній вказав, що у електронному кабінеті позич навесні 2021 року отримала повідомлення про наявну заборгованість за послуги з постачання природного газу саме за рахунком № [NUMBER] та таку заборгованість позивачем було сплачено. Зазначає, що по цьому ж рахунку позивачем було отримано повідомлення про наявну заборгованість і у листопаді 2021 року, а тому вважає, що нарахування плати за послуги з постачання природного газу позивачу відбуваються саме за рахунком № [NUMBER] . Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не викликались. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником комунальної квартири [ADDRESS] , з розміром частки 13/100 (а.с. 9-10). Квартира [ADDRESS] є комунальною та складається із 9 кімнат, що сторонами у справі не заперечується. Правовідносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - операторами ГРМ/ГТС) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу». Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу: фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС. Пунктом 3 Правил передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Вказана правова норма кореспондується зі статтею 12 Закону України «Про ринок природного газу», якою передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Оператором ГРМ в м. Києві згідно постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 854 є АТ «Київгаз». Згідно з пунктами 1, 2 глави 4 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем з метою уніфікації та однозначної ідентифікації споживачів, у тому числі побутових споживачів, та за необхідності їх точок комерційного обліку, а також для забезпечення спрощення процедури зміни постачальника природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем. Визначення персоніфікованого ЕІС-коду для кожного суб`єкта ринку природного газу, у тому числі для споживачів, підключених до газорозподільних систем, здійснюється у порядку, встановленому Кодексом ГТС. Постановою НКРЕКП від 11 серпня 2016 року № 1418 пункт 3 глави 4 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем доповнено новим абзацом, згідно з яким у разі якщо за релігійними переконаннями споживач заперечує проти присвоєння йому персоніфікованого ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу, що підтверджується заявою про відмову, зазначений ЕІС-код присвоюється Оператором ГРМ точці комерційного обліку споживача. Згідно положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, ЕІС-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ЕОТВОО), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Частиною 3 статті 4 Закону визначено, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать, зокрема, затвердження правил постачання природного газу та кодексу газорозподільних систем. 27.11.2015 набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та затверджені в Міністерстві юстиції України 09.11.2015 за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за № 1379/27824. На виконання вимог статтей 12, 40 Закону НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829). Пунктом 1 розділу ІІІ Правил визначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу. Відповідно до положень п. 2 розд. ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Пунктом 2 глави 4 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що визначення персоніфікованого ЕІС-коду для кожного суб`єкта ринку природного газу, у тому числі для споживачів, підключення до газорозподільних систем, здійснюється у порядку, встановленому Кодексом газорозподільної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493. Згідно положень п. 5 гл. 1 розд. І Кодексу газотранспортної системи, EIC-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедури зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу. Код містить комбінацію цифр і букв, за аналогією з особовим рахунком, які дозволяють ідентифікувати регіон, де обслуговується суб`єкт, та підприємства, які надають послуги з транспортування, розподілу та постачання газу на конкретне приміщення. Він потрібен для уніфікації та прискорення обміну даними між газовими компаніями щодо споживання газу по окремому об`єкту. Відмова споживача від кодування дає газорозподільній компанії законні підстави відключити газ. Пунктом 4 глави 2 розподілу IV Кодексу ГТС визначено, що Оператор газотранспортної системи відповідає за організацію правильного та коректного розподілу ЕІС-кодів суб`єкта ринку природного газу України. За заявою оператора газорозподільної системи оператор газотранспортної системи протягом двох робочих днів з моменту надання заяви відповідно до вимог цієї глави присвоює кожному оператору газорозподільної системи унікальний ЕІС-код і код групи (позиції з 04 по 05 ЕІС-кодів). Оператор газорозподільної системи присвоює ЕІС-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідно до оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). Оператор газорозподільної системи після присвоєння ЕІС-кодів споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідно оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності), передає їх оператору газотранспортної системи протягом 5 робочих днів з моменту присвоєння за формою оператора газотранспортної системи. Згідно з п. 2 Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" - операторам газорозподільних систем необхідно отримати персональні ЕІС-коди (EnergyIdentificationCode) як суб`єктам ринку природного газу протягом десяти днів з дня набрання чинності цією постановою шляхом звернення до оператора газотранспортної системи, а також присвоїти в місячний строк з дня отримання персонального ЕІС-коду всім споживачам (у тому числі побутовим),підключенням до газорозподільних систем, персональних ЕІС-кодів та передати їх оператору газотранспортної системи. Тобто, необхідність наявності у побутового споживача присвоєного Оператором ГРМ персонального ЕІС - коду як суб`єкта ринку природного газу, є однією з підстав для постачання природного газу побутовому споживачу. Відповідно до Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживача є наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного разу. АТ «Київгаз» присвоєно ЕІС-коди за адресою: [ADDRESS] - [NUMBER]. Після цього, відповідачем на підставі ЕІС-кодів та згідно з відомостями про зареєстрованих осіб у відповідних кімнатах за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особові рахунки, зокрема, [ADDRESS] - о/р № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 43-46). Тобто, під час судового розгляду було встановлено, що за позивачем, як власником кімнати № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , закріплено о/р № [NUMBER] . Відповідно до наданих представником позивача до позовної заяви копій електронних квитанцій, останньою здійснювалася оплата послуг за постачання газу за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 11-14). За цим же особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість у розмірі 875,30 грн. станом на жовтень 2021 року (а.с. 14). При цьому, як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, особовий рахунок є унікальним цифровим кодом для кожного абонента та для ідентифікації у програмному комплексі відповідача використовується дев`ятизначний код, зокрема, код «100026164» присвоєний для відповідача. При цьому, десятий знак «1» є технічним знаком який використовується для обробки платежів та вказується десятим знаком після дев`ятизначний коду особового рахунку при здійснені банківських опре цій, у тому числі при оплаті послуг з постачання газу. Наведене свідчить про те, що номер особового рахунку позивача є саме « [NUMBER] » та відповідач визнає ту обставину, що до особового рахунку № [NUMBER] позивач не має жодного відношення. Відповідно вимог частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Заявляючи позовні вимоги про скасування неправомірно нарахованої вартості послуг з постачання газу по особовому рахунку № [NUMBER] у загальному розмірі 875,30 грн. позивач вважає, що даний особовий рахунок належить їй. При цьому, під час судового розгляду було встановлено, що за позивачем закріплено особовий рахунок № [NUMBER] та до особового рахунку № [NUMBER] позивач не має жодного відношення. Тобто, заборгованість, яка рахується за рахунком № [NUMBER] не має жодного відношення до позивача. Та обставина, що у електронному кабінеті позивача відображається рахунок № [NUMBER] , на дуку суду свідчить про можливу наявність технічних помилок у програмному забезпеченні відповідача або авторизацію позивача у електронному кабінеті шляхом зазначення невірного номеру особового рахунку, проте не може жодним чином свідчити про закріплення за позивачем особового рахунку № [NUMBER] , оскільки під час судового розгляду було встановлено, що за позивачем закріплений особовий рахунок № [NUMBER] . Наведене у своїй сукупність свідчить про відсутність у даній ситуації порушених відповідачем прав позивача (в межах предмету позову та заявлених позовних вимогах), оскільки заборгованість у розмірі 875,30 грн. станом на жовтень 2021 року рахувалася за рахунком № [NUMBER] , до якого позивач не має жодного відношення до позивача. На підставі наведеного, суд також приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на пред`явлення позовних вимог про скасування заборгованості за особовм рахунком № [NUMBER] , тобто за тим, який їй не належить. Окрім цього, суд також вказує, що позивач, вразі сплати грошових коштів за оплату послуг з постачання газу не за належним їй рахунком, не позбавлена права звернутися до відповідача із вимогами про повернення таких коштів або зарахування їх у якості сплати за особовим рахунком, який закріплений за позивачем. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed