Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення з службового приміщення, а саме з квартири [ADDRESS] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначав, що рішенням об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 9 грудня 2000 року постановлено надати відповідачу [PERSON] грошову компенсацію за належне отримання житлового приміщення по спискам позачерговиків , з урахуванням приватизації дружини та виплатити на додаткову площу 10 кв. м., як такий, що має сина інваліда за належне для отримання жиле приміщення, за умови здачі службового житла комісії апарату Міністерства оборони України. 30 грудня 2020 року Державною казначейською службою було проведено оплату відповідачу грошової компенсації за належне для отримання житло у сумі 1 845 321, 91 грн. на підставі платіжного доручення позивача № 63 від 24 грудня 2020 року. Однак, станом на день подачі позову службове житлове приміщення за адресою : [ADDRESS] не звільнено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 05 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява представника Київського квартирно-експлуатаційного управління про залучення третьої особи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року до участі в справі було залучено третю особу - Службу у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації у місті Києві. 19 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів, зі змісту якого заперечували проти позовних вимог, виходячи з того, що у позовній заяві зазначено не про всі спірні правовідносини, які існують між сторонами та які мають значення для правильного вирішення справи по суті. Так, у позовній заяві заявлена вимога про виселення відповідачів із службового приміщення у зв`язку з отриманням відповідачем та членами його сім`ї за їх власним бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення; одночасно вимога про виселення із службового житла заявлена до члена сім`ї - відповідача - [PERSON] , якій грошова компенсація за належне їй для отримання житлове приміщення не нараховувалася та не виплачується. Крім того, [PERSON] та [PERSON] вважають, що позивач порушив їх права під час призначення та виплати грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення, спір про яке наразі розглядається адміністративним судом. 29 квітня 2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив, відповідно до змісту якого представник позивача просив задовольнити позов. Зазначає, що в адміністративному провадженні № 640/15045/21 (за позовом [PERSON] (Відповідач-1) до Київського квартирно-експлуатаційного управління (Позивач), Міністерства оборони України (не є учасником справи № 761/26819/21), за участі третьої особи на стороні [PERSON] - [PERSON] (Відповідач-5) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії) предметом спору є визнання неправомірними дій у частині не включення [PERSON] до складу сім?ї [PERSON] , неврахування, як на думку [PERSON] належних йому пільг при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення. Отже, у адміністративному провадженні № 640/15045/21 до предмету спору не відноситься та не оскаржується [PERSON] та [PERSON] факт отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, тобто не ставиться під сумнів факт забезпеченості Відповідача 1 та членів його сім`ї житлом за рахунок Держави, шляхом отримання ним грошової компенсації. З урахуванням вищевикладеного, Позивач не вбачає об`єктивної неможливості розгляду справи № 761/26819/21 до вирішення по суті справи № 640/15045/21, в т.ч. у зв`язку із ти, що предмет спору у адміністративній справі № 640/15045/21 не пов`язаний із предметом спору у цивільній справі № 761/26819/21. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року було закрито провадження у справі, роз`яснено, що поданий позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року про закриття провадження у справі, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В. Зупинено провадження у цивільній справі до перегляду постанови Київського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі в порядку касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 19 червня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року було залишено без змін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року було відновлено провадження у справі, призначено до розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 27 листопада 2023 року на адресу суду надійшли заперечення позовну заяву від представника відповідачів. Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] , а також представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили залишити позов без задоволення. Представник третьої особи у судовому засіданні щодо вирішення справи поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов до наступних висновків. Господарським кодексом України (далі - ГК України) визначається правовий режим майна суб`єктів господарювання, права власності та похідних від нього речових прав. Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Статтею 134 ГК України визначено, що право власності є основним речовим правом у сфері господарювання, так зокрема, відповідно до частини 1 вказаної статті суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 статті 134 ГК України встановлюється, що правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються ГК України і законом. Так, спеціальною правовою нормою, яка визначає правовий режим майна у Збройних Силах України є Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Статтями 1 та 2 вказаного Закону визначено наступне: «Військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.» «Вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.». Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - ККЕУ; Позивач) є суб`єктом господарювання, окремою юридичною особою, що здійснює діяльність у сфері оборони. Вказане підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ККЕУ провадить свою діяльність на основі Положення про Київське квартирно- експлуатаційне управління (далі - Положення про ККЕУ), затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України №57 від 24.02.2021, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 425. Відповідно до п. 1 Положення про ККЕУ, Київське квартирно-експлуатапійне управління є державною установою, яка створена Міністерством оборони України з метою здійснення квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у межах її відповідальності. На підставі нижчезазначених норм Положення про ККЕУ, Позивач здійснює наступну діяльність, яка безпосереднім чином стосується спору: абз. 1, п. 3: ведення обліку казармено-житлового Фонду, що надані для розквартирування військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій у гарнізоні м. Києва, Переяслав-Хмельницькому, Бориспільському, Броварському, Васильківському, Гостомельському та Семиполківському гарнізонах (межі відповідальності ККЕУ); абз. 2 п. 3: організація забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій дислокованих у межі відповідальності ККЕУ казармено- житловим фондом: абз. 8 п. 3: ведення претензійної та позовної роботи; абз. 9 п. 3: здійснення самопредставництва, представництва ККЕУ у судах загальної юрисдикції, у цивільних провадженнях; абз. 4 п. 4: ведення обліку майна, казармено-житлового фонду, що надані для розквартирування структурних підрозділів Збройних Сил України та Міністерства оборони України: абз. 7 п. 4: підготовка пропозицій щодо подальшого використання вивільненого казармено-житлового фонду; абз. 18 п. 4: організація контролю за правильністю ведення в гарнізонах у межах відповідальності ККЕУ обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, а також дотримання законності під час розподілу жилих приміщень; абз. 22 п. 4: аналіз стану забезпеченості житлом військовослужбовців. працівників ЗСУ. розробка заходів та підготовка пропозицій, щодо їх забезпечення жилою площею, здійснення контролю за розподілом і використанням житла у межах відповідальності ККЕУ: абз. 20 п. 4: організація технічної експлуатації. поточного ремонту казармено- житлового Фонду, контроль правильності його використання: абз. 47 п. 4: забезпечення самопредставництва та представництва ККЕУ у судах. Відповідно до пункту 6 Положення про ККЕУ, майно ККЕУ є державною власністю, має статус військового майна і закріплюється за ніш на праві оперативного управління. Пунктом 7 Положення про ККЕУ встановлено таке: майно, що перебуває на бухгалтерському обліку ККЕУ, може бути передано відповідним рішенням Міністерства оборони України структурним підрозділам Міністерства оборони України та Збройних Сил України, що знаходяться у межах відповідальності ККЕУ, для утримання та експлуатації. Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] , відповідно до Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності є державним майном Міністерства оборони України, тобто військовим майном. Згідно з вказаним Витягом, спірна квартира [ADDRESS] належить до майнового комплексу «Військове містечко № 127», який за класифікатором державного майна є об`єктом національної безпеки та оборони (код «302»), має інвентарний номер - 49 та реєстровий номер - 22991617.2728.0ЖУБВ0571, загальну площу об`єкта - 32,5 кв. м. та знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу з розпорядження №1830 від 28.10.2002 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, до числа службових житлових приміщень включено однокімнатну квартиру [ADDRESS] на [ADDRESS] , жилою площею 12,5 кв. м., та закріплено її за Київським квартирно- експлуатаційним управлінням. Отже, спірна квартира [ADDRESS] є службовим житловим приміщенням, належить Державі, уповноваженим органом на управління якою є Міністерство оборони України, закріплена за Позивачем та балансоутримувачем її є Позивач. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального законодавства №76 від 17.05.2005: «Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.» Вбачається, що [PERSON] (далі - Відповідач-1) з 13.11.1993 було зараховано на квартирний облік при в/ч [NUMBER] та відповідно до Виписки із протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 13.11.1993 №11, зараховано до пільгової (позачергової) черги. Відповідно до Виписки із протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 21.05.1996 № 3 [PERSON] було зараховано на квартирний облік при в/ч [NUMBER] зі складом сім`ї - 3 особи, з урахуванням дружини - [PERSON] (Відповідач-2) та сина - [PERSON] (Відповідач-3). Витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 26.01.2000 № 1 підтверджується знаходження Відповідача-1 на квартирному обліку при в/ч [NUMBER] зі складом сім`ї, три особи: Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-3. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних Сил України від 15.09.2010 №7, Відповідача-1 зараховано на квартирний облік при Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України з 13.11.1993 зі складом сім`ї- 1 особа- Відповідач-1. Витягом із протоколу №12 засідання житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 18.09.2013 підтверджується внесення змін до облікової справи Відповідача-1, у зв`язку із народженням доньки [PERSON] (Відповідач-4). Склад сім`ї включає дві особи: Відповідач-1 та Відповідач-4. На підставі Ордеру №011307 на право зайняття службового жилого приміщення, виданого Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією від 07.07.2015 Відповідачу-1, на склад сім`ї 2 особи: Відповідач-1 та Відповідач-4, вказаними Відповідачами зайнято службове житлове приміщення у квартирі [ADDRESS] . При цьому, відповідно до довідки, наданої Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією №109.109/ОПП/К-880 від 12.06.2020 встановлено, що з 05.08.2015 Відповідач-1 та Відповідач-4 зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . а Відповідач-2 та Відповідач-3 зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 22.12.2015. а Відповідач-5 зареєстрував своє міспе проживання за адресою: [ADDRESS] з 20.05.2019. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою до теперішнього часу. З 13.01.2016 року, до облікової справи Відповідача-1 внесено зміни, відповідно до Витягу з протоколу № 15 засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 13.01.2016. Склад сім`ї - 4 особи: Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4. Рішенням об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 09.12.2020 (витяг із протоколу №27 від 09.12.2020), затвердженим Державним секретарем Міністерства оборони України 09.12.2020, за результатами розгляду заяви/згоди полковника запасу [PERSON] стосовно надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення по спискам позачерговиків, з урахуванням складу сім`ї Відповідача-1 із 4 осіб, а саме: Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-3, Відповідач-4, постановлено надати Відповідачу-1 на склад сім`ї 4 особи грошову компенсацію за належне отримання житлового приміщення по спискам позачерговиків, з урахуванням приватизації дружини та виплатити за додаткову площу 10 кв.м., як такий, що має сина інваліда за належне для отримання жиле приміщення, за умови здачі службового житла, зі зняттям з квартирного обліку по об`єднаній житловій комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур та направити облікову справу Відповідача-1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління для подальшої реалізації прийнятого рішення. Вищевказане рішення було оголошено наказом начальника Головного управління майна та ресурсів №228/нагп від 11.12.2020 та доведене до об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, а також Київському квартирно-експлуатаційному управлінню. Відповідачем-1 подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами Відповідача-1 та Відповідача-2 від свого імені та від імені Відповідача-3, а також за підписом Відповідача-4 про надання згоди на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення зі зняттям з квартирного обліку в Київському гарнізоні. Крім того, також подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами Відповідача-1 та Відповідача-2 від свого імені та від імені Відповідача-3, а також за підписом Відповідача-4 та Відповідача-5 про надання своєї згоди на здачу службового житла та взяття на себе зобов`язання його звільнити протягом двох місяців після отримання грошової компенсації. 15.12.2020 Позивачем було подано Список осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення та Розрахунок грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, які 15.12.2020 були погоджені головою об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, а також 15.12.2020 затверджені начальником Головного управління майна та ресурсів. 30.12.2020 о 13:47:32 Державною казначейською службою України було проведено оплату Відповідачу-1 грошової компенсації за належне для отримання житло у сумі 1 845 312,91 грн., на підставі платіжного доручення Позивача № 63 від 24.12.2020. Таким чином. Державою було забезпечено Відповідача-1 та членів його сім`ї: Відповідачів-2,3,4 за їх власним бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, та вказане не спростовано самими сторонами, жодним із Відповідачів, до теперішнього часу службове житлове приміщення, за адресою [ADDRESS] не звільнено, продовжують проживати за вказаною адресою, не здійснили перереєстрацію свого місця проживання та продовжують утримувати службову житлову площу, як належить Державі у особі Міністерства оборони України. Суд зауважує, що законодавчо встановлено гарантії забезпечення житлом для військовослужбовців та членів їх сімей, так, абзацом 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - ЗУ «Про СПЗ») визначено наступне: «Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.» Відповідно до абз. 3, п. 1, ст. 12 ЗУ «Про СПЗ»: «Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.» Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей службовим житлом регламентується наступними нормами. Пунктом 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція №380) встановлено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого. вивільненого або придбаного житла: надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця): переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жиле (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Відповідно до пункту 1 Розділу IV Інструкції № 380, військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей. за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення у передбачених законодавством випадках. Пунктом 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого ПКМУ № 1081 від 03.08.2006 (далі - Порядок № 1081), визначається аналогічна умова забезпечення службовим житлом, а саме: «Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами. Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями. » При цьому, відповідно до пункту 14 Порядку № 1081 службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, за умови надання ними письмової згоди на проживання в службовому житловому приміщенні. Крім того, військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. З вищевикладених норм слідує, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями за місцем проходження служби, за відсутності у них житла для постійного проживання, а також письмово зобов`язуються звільнити його, у передбачених законом випадках. Квартира [ADDRESS] включена до числа службових житлових приміщень та закріплена за Позивачем на підставі розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Відповідно до п.п. 66, 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 (далі - Правила № 470): «На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7). який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення». Крім того, «у надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення». Пунктом 23 Розділу IV Інструкції № 380, визначено обов`язок військовослужбовця та членів його сім`ї вивільнити займану службову житлову площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини, крім, зокрема випадку звільнення з військової служби у запас або відставку із залишенням на обліку для поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міноборони. Однак, вказана виняткова підстава конкретизується у абз. 2 п. 26 цього ж розділу Інструкції № 380 наступним чином: «Особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом». Крім того, відповідно до п. 19 Порядку №1081, військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством. З вищевикладеного слідує, що військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані звільнити службове житлове приміщення за фактом забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом. Пунктом 2 Розділу І Інструкції № 380 встановлено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого. вивільненого або придбаного житла: надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця): переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Відповідно до абзацу 4, пункту 1 статті 12 ЗУ «Про СПЗ»: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жиліприміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсаціянадаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.» Аналогічну норму викладено у абзацах 1, 2 пункту 4 Розділу І Інструкції № 380: «Військовослужбовці, що перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які -маютьвислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходженнявійськової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.» Крім того, абзацом 1 пункту 9 статті 12 ЗУ «Про СПЗ» визначено: «Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового Фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям. які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.» Таким чином, гарантоване державою забезпечення військовослужбовця та членів його сім`ї житлом полягає у наданні йому один раз протягом усього часу проходження служби або житлового приміщення для постійного проживання, або, за їх бажанням, грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Тобто, виплата грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення є формою забезпечення військовослужбовця та членів його сім`ї житлом. Відповідно до пункту 64 Правил № 470, громадяни, відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК), виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом та проводиться добровільно або в судовому порядку. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З урахуванням усього вищевказаного, а також того факту, що Відповідачем-1 подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами Відповідача-1 та Відповідача-2 від свого імені та від імені Відповідача-3, а також за підписом Відповідача-4 про надання згоди на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення зі зняттям з квартирного обліку в Київському гарнізоні, а також подано нотаріально засвідчену заяву від 12.12.2020 за підписами Відповідача-1 та Відповідача-2 від свого імені та від імені Відповідача-3, а також за підписом Відповідача-4 та Відповідача-5 про надання своєї згоди на здачу службового житла та взяття на себе зобов`язання його звільнити протягом двох місяців після отримання грошової компенсації, у Відповідачів виникло зобов`язання звільнити займану службову квартиру [ADDRESS] , суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та виселення відповідачів із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у за подачу позовної заяви, а також апеляційної скарги на загальну суму 4 751 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят одна) гривень 00 копійок стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців т членів їх сімей», Житлового кодексу Української РСР, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018,

Outcome: approved