Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] працювала касиром Київського відділення №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК". Позивач стверджував, що [PERSON] не забезпечила збереження грошових цінностей, які знаходились на зберіганні у Київському відділенні №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК", не дотрималась вимог посадової інструкції, Положення про організацію і здійснення касових операцій, затвердженого рішенням Ради ПрАТ "АЙБОКС БАНК" від 28 листопада 2018 року №285, у результаті чого ПрАТ "АЙБОКС БАНК" зазнало збитків на суму 824 572,45 грн, 489,00 доларів США, 535,00 євро, 50,00 російських рублів. Зважаючи на те, що між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, ПрАТ "АЙБОКС БАНК" просить суд стягнути з [PERSON] збитки у сумі 824 572,45 грн, 489,00 доларів США, 535,00 євро, 50,00 російських рублів. 26.10.2020 року Оболонським районним судом м. Києва в складі головуючого судді Андрейчука Т.В. було ухвалено заочне рішення, яким позов ПрАТ "АЙБОКС БАНК" до [PERSON] про стягнення шкоди задоволено частково. В липні 2021 року відповідач [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 05.11.2021 року Оболонський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Андрейчука Т.В. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 19.11.2021 року надійшов відзив з додатками, в якому відповідач проти позову заперечила, зазначивши, що обов`язків касира на відділенні № 103 ПрАТ "АЙБОКС БАНК" не виконувала, так як саме відділення не працювало, тому не може нести повної матеріальної відповідальності. Грошей та інших цінностей від працівників банку вона не отримувала. Підозри у вчиненні кримінального правопорушення за фактами, викладеними у позові, їй не пред`явлено та вироку щодо неї не існує. 20.05.2022 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Луценко О. М. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, вказавши, що роботи на посаді касира не виконувала, подавала документи про прийняття на роботу до банку в резерв, грошей не приймала, відділення банку не працювало. Представник позивача проти позову заперечувала, посилаючись на докази, наявні в справі, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ПрАТ «АЙБОКС БАНК» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків ПАТ «Аграрний комерційний банк». 19 липня 2018 року [PERSON] була прийнята на роботу в ПрАТ "АЙБОКС БАНК" директором Київського відділення №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК" (т. 1 а. с. 76). 20.08.2018 року вона була переведена на посаду касира Київського відділення №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК" (т. 1 а. с. 77). Посадова інструкція касира в матеріалах справи відсутня. 20.08.2018 року підписано договір про повну матеріальну відповідальність (т. 1 а.с.83). Згідно пункту 1 договору працівник несе відповідальність за ввірені йому цінності. Згідно пункту 3 договору працівник звільняється від відповідальності, якщо шкода завдана не з його вини. Документ, який підтверджує передання [PERSON] матеріальних цінностей відсутній. Відповідно до пояснювальних записок, доданих до позову, касири відділення №103 [PERSON] та [PERSON] від 11.06.2019 року передали касиру [PERSON] грошові кошти в сумі 824 572,45 грн., 489 доларів США, 535 Євро, 50 рублів. (а.с.88-89). Суд не бере до уваги вказані записки, так як не може встановити коли саме, на підставі якого документу, та за яких обставин була передана однакова сума коштів. 29 травня 2019 року згідно з наказом голови правління ПрАТ "АЙБОКС БАНК" від 29 травня 2019 року №75-О проведено раптову ревізію готівкових коштів та інших цінностей у Київському відділенні №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК". За результатами проведеної ревізії було виявлено відсутність готівкових коштів у касі відділення у сумі 824572,45 грн, 489,00 доларів США, 535,00 євро, 50,00 російських рублів, про що було складено акт від 29 травня 2019 року (а. с. 91-92). В акті зазначено, що касири на робочому місці відсутні, сейф відкритий, грошові кошти відсутні. Відділення постановлено під сигналізацію та закрито, на відділенні відсутня комп`ютерна техніка, є тільки рахувальна машина. Підпису відповідача нема. Було викликано поліцію, згідно протоколу огляду місця події, при обробці феромагнітним порошком слідів папілярних узорів пальців рук не виявлено, у зв`язку з великим нашаруванням пилюки на поверхні меблів та ін. предметів (т. 2 а.с.101-103). Виписками по особових рахунках з 28.05.2019 по 30.05.2019 року не підтверджено, що кошти зберігались безпосередньо в сейфі відділення № 103 ПрАТ "АЙБОКС БАНК" (а. с. 93-96). На підставі наказу ПрАТ "АЙБОКС БАНК" від 31 травня 2019 року №77-О було проведено службове розслідування за фактом нестачі коштів у касі Київського відділення №103 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ "АЙБОКС БАНК". У ході службового розслідування встановлено, що нестача трапилась унаслідок дій касира [PERSON] (а. с. 100-106). Але такий висновок не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. У ході розслідування встановлено, що на відділення перший раз підкріплення проводилося 03.05.2017 року на суму 523 995, 40 грн. та останній раз було 27.02.2018 року на суму 47 515,62 грн., всі кошти прийняті касиром [PERSON] . Встановлено, що кошти знаходились на рахунку відділення без руху з моменту перерахування до проведення ревізії 29.05.2019 року. Встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, місцем розташування відділення № 103 було нежитлове приміщення в магазині « Сільпо » за адресою: м. Київ, пер. Карельський,3, перший поверх. Вказане приміщення ПрАТ «АЙБОКС БАНК» орендувалося в ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС» на підставі договору суборенди № 0104/2017/103 від 01.04.2017 року (т. 2 а.с.3-5). ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС» в свою чергу орендувало вказане приміщення в ТОВ «Сільпо-Фуд» згідно договору суборенди частини нежитлового приміщення № 6902-кф від 01.01.2017 року(т. 2 а.с.37-41) 08.01.2020 року Господарський суд міста Києва у справі № 910/14400/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрфінсервіс" про стягнення коштів, позов задовольнив, рішення набрало законної сили 29.01.2020 року (т. 2 а.с.43-47). Вказаним рішенням суду встановлено, що 01.06.2018 року Договір суборенди між ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС» та ТОВ «Сільпо-Фуд» був розірваний за несплату орендної плати. І ТОВ «Сільпо-Фуд» було повернуто в користування 3 кв. метри в приміщенні магазину «Сільпо». На підтвердження погашення недостачі були подані прибуткові касові ордери від 31.05.2019, 21.06.2019, 02.10.2019, 02.10.2019, 02.10.2019 року, підпису платника [PERSON] немає. (т. 2 а.с. 65- 70) Довідка про доходи [PERSON] , як касира 103 відділення, з 19.07.2018 року по 30.06.2019 року не підтверджує, що [PERSON] приступила до виконання обв`язків касира та отримала від позивача кошти в зазначеному в позові розмірі. (т. 2 а.с. 74) Касири [PERSON] та [PERSON] 12.06.2019 року в поясненнях лейтенанту поліції Деснянського УП ГУНП у м. Києві зазначили, що у відділенні № 103 ніколи не працювали, документів по відділенню не підписували, 11.06.2019 року їх викликали до головного офісу банку, вони написали заяви на звільнення з відділення № 103, в іншому випадку трудові книжки їм не віддавали, те що гроші дійсно взяла [PERSON] виявилось під час внутрішньої перевірки служби безпеки банку. (т. 2. а.с. 106-109) Судом встановлено, що підозра в рамках кримінального провадження по вказаним у позові обставинам [PERSON] не вручалась, вироку про винуватість немає. Як передбачено ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За правилами ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. За загальним правилом працівник вважається невинуватим у заподіянні роботодавцю прямої дійсної шкоди, якщо роботодавець не доведе, що шкода заподіяна з вини працівника. Таким чином позивачем у позові не доведено: - наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; - наявність неправомірних дій відповідача, що заподіяли шкоду; - наявність вини відповідача; - в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; - створення позивачем-роботодавцем належних умов, які забезпечили б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Сам по собі факт виявлення нестачі матеріальних цінностей, не може підмінювати собою підстави і умови для відповідальності працівника передбачені ст.ст. 130,137,138 КЗпП України та не визначає його винних і протиправних дій. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.З ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Разом з цим позивачем не доведено належними та допустимими доказами, можливість покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, з огляду на обставини, встановлені судом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до [PERSON] про відшкодування працівником повної матеріальної шкоди, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed