Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що він та відповідачка по справі перебували в шлюбі, зареєстрованому 18.06.2019 у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, за актовим записом № 52, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 26 квітня 2023 року було розірвано. Вказаним рішенням суду також визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , разом з батьком. Від шлюбу мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] , який протягом останніх років проживає разом з ним та відповідачка не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не надає йому жодної матеріальної допомоги. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області №102 від 02.12.2022 року підтверджено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] за місцем проживання позивача [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження матеріально-побутових умов сім?ї №206 від 03.07.2023 року підтверджено, що [PERSON] [INFO] робітник, сам доглядає неповнолітню дитину з березня 2022 року [PERSON] [INFO] . Матір дитини - не допомагає ні матеріально, а також не навідує у зв?язку з виїздом за кордон. На підставі викладеного, просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти в розмірі по 3000 гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. В позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та позов задовольнити. Відповідачка, відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами за №0600038608085, 0600042736195, 0600057207164, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки, суду не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2019 року, який було зареєстровано у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, за актовим записом № 52 та згідно рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого 26 квітня 2023 року шлюб між сторонами, було розірвано. (а.с.5-7). Від шлюбу сторони мають сина:\~ [PERSON] , [INFO] ,\~що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.03.2020 року, виданого виконавчим комітетом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Батьками в свідоцтві про народження дитини значаться сторони. (а.с.3). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 26.04.2023 у цивільній справі №307/3696/22 провадження №2/307/755/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] де третя особа , яка не заявляє самостійні вимоги на пердмет спору орган опіки і піклування Солотвинської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання неповнолітньої дитни [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.6-7). Дитина, перебуває на утриманні і вихованні у позивача, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] затвердженого 3.08.2023 головою Солотвинської селищної ради Йовдій В.М. та рішення виконавчого комітету Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області за №102 від 2.12.2022 (а.с.8, 9). Таким чином позивачу належить право вимоги за пред`явленим до відповідачки позовом, про стягнення аліментів на утримання сина. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї позивача вбачається, що [PERSON] [INFO] робітник, сам доглядає неповнолітню дитину з березня 2022 року [PERSON] [INFO] . Матір дитини - не допомагає ні матеріально, а також не навідує у зв?язку з виїздом за кордон. (а.с.8). Рішення виконавчого комітету Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області за №102 від 2.12.2022, підтверджено місце проживання дитни за місцем проживання батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не проживає разом з дитиною. Належну матеріальну допомогу на його утримання не надає, однак, виходячи з того, що вона у свідоцтві про народження дитини зазначена матір`ю, вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивача, з яким проживає їх спільний син. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2272 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини, суд враховує майновий стан позивача, який веде догляд за дитиною, та є особою молодого та працездатного віку, вік неповнолітнього [PERSON] , майновий стан відповідачки, яка є особою молодого та працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у неї постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у неї на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги слід\~задовольнити частково\~та стягнути\~з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2023 року і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідачка спроможна сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial