Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

06 червня 2023 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 28 грудня 2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AK/8166575. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Mondeo» державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 31 жовтня 2018 року о 01 год. 15 хв. на автодорозі Херсон-Нова Каховка-Генічеськ, [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Mondeo» державний реєстраційний номер [NUMBER] , в якому знаходився пасажир [PERSON] , не впорався з керуванням і здійснив наїзд на перешкоду у вигляді бордюрного каменя, з послідуючим перекиданням транспортного засобу. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ford Mondeo», [PERSON] від отриманих травм померла на місці пригоди. Відповідно до вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року по справі №658/5120/18, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров?ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов?язана із смертю потерілого. Згідно із п.п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортно пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно із п.п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно- правовоі відповідальності власників неземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надания страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред?явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З огляду на вищевказане, потерпіла особа [PERSON] звернулася до Страховика - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №AK/8166575 від 28.12.2017. Так, на підставі страхового акту №OЦ/044/000/19/0129 від 19.02.2020 представнику потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страховиком було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, що підтверджується платіжним дорученням №9820 від 19.02.2020. Як вбачається з вищенаведеного, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача [PERSON] в повному обсязі, з 19 лютого 2020 року 3 метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, а відтак, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав. Крім того, позивач звернувся до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду із вказаним позовом. Обгрунтовуючи вимоги свого клопотання тим, що у зв`язку із запровадженням воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії, а отже, запровадження в Україні воєнного стану є поважною причиною для поновлення пропущеного строку на звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по суті позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України, тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» він вважається повідомленим належним чином. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. Згідно зі ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року о 01 год. 15 хв. на автодорозі Херсон-Нова Каховка-Генічеськ, [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Mondeo» державний реєстраційний номер [NUMBER] , в якому знаходився пасажир [PERSON] , не впорався з керуванням і здійснив наїзд на перешкоду у вигляді бордюрного каменя, з послідуючим перекиданням транспортного засобу. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ford Mondeo», [PERSON] від отриманих травм померла на місці пригоди. Відповідно до вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року по справі №658/5120/18, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Також встановлено, що 28 грудня 2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AK/8166575, відповідно до умов якого страхова компанія взяла на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford Mondeo» державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Потерпіла особа [PERSON] , мати померлої [PERSON] , звернулася до Страховика - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №AK/8166575 від 28.12.2017. Так, на підставі страхового акту №OЦ/044/000/19/0129 від 19.02.2020 представнику потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страховиком було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, що підтверджується платіжним дорученням №9820 від 19.02.2020. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт скоєння відповідачем злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України встановлена вироком суду, який набрав законної сили та доказуванню не підлягає. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка її завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 22.1. ст. 22, п. 23.1. ст. 23, 27.1.-27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду"; Відповідно до п-п. а, г п-п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внаслідок сплати страхового відшкодування отримало право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 60 000 грн. Однак, як вбачається із матеріалів справи право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 19 лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №9820 від 19.02.2020. Тобто останнім днем звернення позивач до суду було 19.02.2023, із позовом позивач звернувся 06.06.2023. Відтак, ПрАТ «СК «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] не заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Питання щодо поважності причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (провадження №14-456цс18)). Суд, оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, зазначає таке. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, дія в Україні воєнного стану неодноразово продовжувалась на підставі Указів Президента України, зокрема на час ухвалення судового рішення дія воєнного стану триває. Пунктом 19 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, суд вважає слушними посилання позивача на причини пропуску строку позовної давності, які суд визнає поважними. Відтак, з огляду на визнання поважними причин пропуску позивачем строку позовної давності, суд вважає за можливе поновити ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» строку звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved