Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Оскільки з відповідачем не вдалося створити міцної сім`ї, спільне життя не склалося, шлюб між ними розірвано 18.07.2022 р. Вказує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 червня 2016 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дитини зросли, а розмір аліментів на утримання дитини згідно рішення суду від 06 червня 2016 року є надзвичайно низьким. Дитина росте та потребує значно більших коштів на загальний розвиток, одяг, харчування. Вона, позивач не взмозі самостійно забезпечити належний рівень життя дочки, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, оскільки змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів та враховуючи теперішню економічну ситуацію в Україні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Зазначає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є працездатним, тому просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по 3000 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] подав до суду відзив на позов у якому вказав, що в позовній заяві позивачка стверджує, що відповідач є цілком працездатним, тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Проте наведені твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідачу присвоєно другу групу інвалідності по причині загального захворювання. У зв`язку з чим він отримує державну соціальну допомогу як інвалід 2 групи від Управління соціальної політики Коломийської міської ради. Відповідач не працює у зв`язку із частковою втратою працездатності по причині настання інвалідності. Також вказав, що відповідач не перебуває на обліку як безробітний, а відтак і не отримує допомогу по безробіттю. Окрім того, дані відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків також підтверджують факт відсутності у відповідача жодних інших доходів, окрім як вказаної державної допомоги та додаткових благ від банківських установ на загальну суму 408,05 грн. Вказав, що стягнення аліментів із відповідача у розмірі 3000 грн. призведе до того, що відповідач фактично буде позбавлений можливості отримувати свій легальний дохід в повному обсязі, тобто, залишиться без самостійних джерел для існування. Зазначив, що у відповідача не відбувалося покращення його матеріального чи сімейного становища, внаслідок якого він набув спроможності сплачувати аліменти в більшому розмірі. Доказів такого покращення стороною позивача не надано. Просить, в задоволенні позову відмовити повністю. В подальшому, представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи без участі відповідача та його представника. Проти задоволення позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України Про охорону дитинства ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України ) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Батьком дитини є відповідач [PERSON] . Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 червня 2016 року присуджено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК від 25.11.2020 року №228109 вбачається, що відповідачу [PERSON] , [INFO] , 25.11.2020 було присвоєно другу групу інвалідності по причині загального захворювання (а.с.77) Як вбачається із довідки Коломийської філії Івано-Франківського центру зайнятості відповідач [PERSON] не перебуває на обліку як безробітній, а відтак і не отримує допомогу по безробіттю (а.с.81). Так, за січень та лютий 2022 року відповідачем було отримано 1934,00 грн. допомоги, а починаючи з березня 2022 року по квітень 2023 року включно відповідач отримував по 2100,00 грн. допомоги щомісяця. Загальна сума отриманої допомоги із січня 2022 року по квітень 2023 року становить 33\~268, 00 грн., що підтверджується довідкою Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 04.05.2023 року №622 (а.с.80) Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку батька. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В поданій до суду заяві позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються щомісячно із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2016 року на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дитині необхідно забезпечити належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, шляхом забезпечення її хорошим харчуванням, одягом, взуттям по сезону, засобами гігієни та іншими необхідними речами. Вказала, що на вихідні дні їхній дитині необхідно організовувати дозвілля. Всі перелічені речі та послуг в даний час є досить дорогими, тому позивач не може самостійно забезпечити всім необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а аліменти в розмірі, установленому судом, враховуючи теперішню економічну ситуацію в Україні є очевидно недостатніми Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінилися відповідні обставини (вік дитини, рівень її потреб, економічна ситуація в державі тощо), як і змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Крім того, як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів , стаття 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , стаття 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. За вказаний період часу неповнолітня дитина виросла, змінилися її потреби в розвитку, харчуванні, побуті. Крім того, згідно економічних показників в Україні з 2016 року підвищився рівень цін на продукти харчування та комунальні послуги. Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що у нього відсутній дохід,\~однак доказів того, що були спроби офіційно працевлаштуватися (зокрема, звернення в центр зайнятості для пошуку роботи) відповідач не надав. Одночасно, відповідач не надав доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання дочки в збільшеному розмірі, та спростовують встановлені судом фактичні обставини. Також, відповідач не надав суду докази, що друга група інвалідності, що передбачає отримання пенсії, перешкоджає йому працевлаштуватися і отримувати дохід.\~ Суд констатує, що інвалідність не є підставою для несплати аліментів. Грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей зобов`язані виплачувати всі батьки, особливо ті, щодо яких ухвалено судове рішення. У Переліку видів заробітної плати та інших доходів, з яких здійснюється утримання аліментів на неповнолітніх дітей, вказано, що до таких доходів відносяться всі види пенсій та допомог по тимчасовій непрацездатності. Непрацездатність інваліда, неможливість забезпечити своє утримання власними коштами не позбавляє його обов`язку зі сплати аліментів. Незалежно від того, яку групу має інвалід, він зобов`язаний виплачувати аліменти допоки його дитині не виповниться 18 років. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи виключно з інтересів дитини, розмір аліментів необхідно збільшити із твердої грошової суми в розмірі 600, 00 грн. на тверду грошову суму в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аналізу наведених вище норм права та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір у розмірі 1073,60 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як інвалід ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №228109 від 25.11.2020 р.. Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що судові витрати (судовий збір у розмірі 992,40 грн.) необхідно компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial