Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

Позивач 04.08.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги №402, відповідач укладав даний договір як адвокат. Позивач оплатив вартість послуг адвоката у розмірі 20 000 грн. Ціллю укладення договору про надання правової допомоги було надання послуг щодо подання документів до Територіального центру комплектації та соціальної підтримки з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (отримання вищої освіти на денній формі навчання). 21.03.2023 відповідач скинув позивачу в електронному вигляді заяву подану ним з проханням звільнити [PERSON] від призову. До заяви було дадано оригінал тимчасового військового посвідчення. В подальшому протягом трьох місяців відповідач вказував, що відповіді на заяву немає, а пізніше перестав брати трубку та відповідати на повідомлення. 28.06.2023 позивач отримав повідомлення у месенджері про припинення договору про надання правової допомоги, на підставі того, що фізичний стан адвоката позбавляє його можливості належним чином продовжувати виконання договору. Позивач був змушений звернутися до іншого фахівця та дізнався, що адвокатська діяльність відповідача була зупинена на підставі дисциплінарного стягнення та відповідь на заяву він отримав ще в квітні 2023 року, згідно якої позивачу було відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку з відсутністю повноважень у Одеського обласного ТЦУ та СП та запропоновано звернутися до районного ТЦК та СП. Таким листом було повернуто оригінал тимчасового посвідчення, який відповідач надіслав позивачу «Новою поштою» в липні 2023 року. Адвокат на вимогу позивача відмовляється повертати кошти. Укладений між сторонами договір є нікчемним, адже право на адвокатську діяльність відповідача було зупинено з 07.02.2023 по 07.08.2023, тобто відповідач не мав необхідний обсяг цивільної правоздатності. Ухвалою суду від 07.08.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 28.09.2023. У судовому засіданні 28.09.2023 проведеному за участі [PERSON] та його представник [PERSON] було вирішено питання про розгляд справи в заочному провадженні, з метою повторного сповіщення відповідача, розгляд справи відкладено на 14.11.2023. У судове засідання 14.11.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. [PERSON] подав до суду 14.11.2023 заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 14.11.2023 з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 17 листопада 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 березня 2023 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір №402 про надання правової допомоги (а.с.9-12). Згідно п.4.1 Договору, вартість послуг адвоката становить 20 000 гривень України, які сплачуються на час підпису Договору. Адвокат Деменчук Д.А. 21.03.2023 звернувся в інтересах [PERSON] до Начальника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про звільнення [PERSON] від призову на час мобілізації (а.с.13). [PERSON] повідомив 28.06.2023 [PERSON] про припинення дії договору №402 від 20.03.2023 (а.с.14). [PERSON] 05.07.2023 звернувся до [PERSON] з листом, яким пропонував повернути грошові кошти у розмірі 20 000 грн, адже адвокатська діяльність була зупинена (а.с.15-16), однак [PERSON] не забрав відправлення (а.с.19). Адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович 22.03.2021 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 07.02.2023 року провадження №681/22, притягнуто адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого п.5 ч.2 ст.34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", тобто невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків і застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на шість місяців, про що свідчить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №420/4883/23, яким відмовлено у задоволенні позову щодо оскарження такого рішення, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень. Таким чином, з 07.02.2023 по 07.08.2023 [PERSON] було зупинено право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно п.3 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю. Частиною 5 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відповідно до ч.1 ст. 26 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Таким чином, [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з [PERSON] у період, коли не мав права здійснювати адвокатську діяльність та відповідно укладати договори. Згідно ч.2 ст. 215 ЦПК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, укладений договір про надання правої допомоги 20.03.2023 у період зупинення права [PERSON] на заняття адвокатською діяльністю є нікчемним. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Сплачені на підставі нікчемного договору кошти у розмірі 20 000 грн підлягають поверненню відповідачем позивачу. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволення позову сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved