Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-26 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування. У прохальній частині позовної заяви, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь недоотриману пенсію в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , у сумі 80755 грн. 16 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] покликається на те, що [PERSON] , який помер [INFO] , перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 380/10309/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.04.2019. В результаті перерахунку, з 01.05.2021 пенсія [PERSON] становила 13 894, 50 грн. Доплату пенсії на виконання судового рішення на період з 01.04.2019 по 30.04.2021 нараховано у розмірі 80755, 16 грн. Зазначена сума мала бути виплачена [PERSON] в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Проте, за життя зазначену доплату у розмірі 80755, 16 грн. [PERSON] не отримав. Відтак, після його смерті відкрилась спадщина, що включає у себе і недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 80755,16 грн. Позивач стверджує, що він являється єдиним спадкоємцем майна померлого та є його сином, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. 29 червня 2023 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: Львів, обл,, городоцький р-н, кадастровий номер 4620910100:12:000:0093. Разом з тим, Державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Марією Стефанишин було скеровано запит про залишок невиплачених коштів на ім`я померлого [PERSON] . Однак, відповідь не надійшла. З огляду на наведене, нотаріус не видав свідоцтва про право на спадщину в частині пенсії спадкодавця. У свою чергу, [PERSON] звертався до Головного управління Пенсійного фонду України і у відповідь на своє звернення отримав відмову у виплаті недоотриманої спадкодавцем пенсії з мотивів недотримання визначеної КАС України процедури правонаступництва. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що невиплата відповідачем недоотриманої пенсії є порушенням його права на спадкування, з метою захисту якого він змушений звертатись до суду з даним позовом. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.09.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 04.10.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стверджує, що при зверненні до суду з даною позовною заявою, позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Так, на думку представника відповідача, даний спір повинен вирішуватися у порядку адміністративного судочинства. Окрім того, Кожухар І.І. , яка діє в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вказує, що стягнення з рахунків відповідача призначених для виплати пенсій, конкретних сум може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, згідно з наявним у матеріалах справи клопотанням, просять суд проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд враховує, що вказані особи обізнані про дату, час та місце розгляду справи, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 380/10309/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.04.2019. У результаті перерахунку, з 01.05.2021 пенсія [PERSON] становила 13 894, 50 грн. Доплату пенсії на виконання згаданого судового рішення на період з 01.04.2019 по 30.04.2021 нараховано у розмірі 80755, 16 грн. Зазначена сума не була виплачена [PERSON] в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Дані обставини у процесі судового розгляду не оспорювались учасниками справи, у суду відсутні сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому вони не підлягають додатковому доказуванню. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини 3 статті 52 даного Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де у ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів належних спадкодавцю. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. До прикладу, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то сума недоотриманої [PERSON] пенсії, що належала йому за життя і залишилась недоотриманою, у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини. Відтак, позивач, прийнявши спадщину від померлого, має право на отримання усієї суми недоотриманої пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Стефанишин М.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.06.2023, з якого встановлено, що спадщина складається з земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: Львів, обл., Городоцький р-н, кадастровий номер 4620910100:12:000:0093. Державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Стефанишин М.В. скеровувався запит про залишок невиплачених коштів на ім`я померлого [PERSON] . Проте, відповідь на цей запит своєчасно не надійшла. Як наслідок, нотаріусом не було видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у частині пенсії спадкодавця. Разом з тим, суд враховує, що розмір недоотриманої померлим пенсії підтверджено розрахунком ГУ ПФУ у Львівській області від 16 квітня 2021 року, за пенсійною справою № 1302016747. При цьому, суд наголошує, що положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) надано правовий висновок, у якому зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Наведений правовий висновок є цілком релевантним до обставин у цій справі. Оцінюючи доводи представника відповідача стосовно того, шо позивачем при зверненні до суду обрано неналежний спосіб захисту, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 61 ч. ч. 1 - 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки [PERSON] не входить у коло осіб визначених ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (як такий, що має право на пенсію у разі втрати годувальника або член сім`ї, що проживав з померлим пенсіонером), але є спадкоємцем майна померлого, то у дію вступають приписи ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. 1227 Цивільного кодексу України, що регламентують процедуру спадкування пенсійних виплат. Відтак, [PERSON] має право на одержання недоотриманої батьком [PERSON] пенсії в порядку спадкування. Такі висновки суду узгоджуються з висновками наведеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020року (справа №428/6685/19). Доводи представника відповідача про те, що стягнення з рахунків відповідача призначених для виплати пенсій, конкретних сум може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб є надуманими та безпідставними, з огляду на наступне. Заборгованість перед спадкодавцем виникла саме через неналежну діяльність саме відповідача який несвоєчасно виконав свої зобов`язання та, до того ж, вчинив дії які змусили спадкодавця звернутися до суду за захистом своїх інтересів. Зазначене твердження, на думку суду, є абсолютно надуманим адже Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Тобто своєчасне проведення соціальних виплат є прямим обов`язком відповідача. Більше того, у цій справі має місце ситуація коли спадкодавець помер так і не дочекавшись отримання належних йому за законом виплат. Як пряме виконання своїх обов`язків і зобов`язань перед спадкоємцем «може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб» для суду є незрозумілим, а відповідач навів це твердження посилаючись на висновок Верховного Суду у справі №420/6671/18, по суті вирвавши цю фразу з контексту даного рішення. Так, наведена справа стосувалась визнання протиправними дії Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо невиплати позивачці заборгованості по пенсії з червня 2017 року; зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити позивачці заборгованість по пенсії з червня 2017 року з урахуванням фактично проведених виплат, стосувалося зміни способу виконання судового рішення і судом у цій справі не досліджувались питання спадщини, адже вони у цій справі не входили до предмету і підстав позову. Крім того, оцінюючи наведені доводи представника відповідача, суд враховує наступне. Фактично відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем, а також її розмір. Доводи позивача у цій частині зводяться до того, що розгляд справи повинен проводитись у порядку адміністративного судочинства. Тобто, іншими словами, відповідач стверджує, що борг існує, але право на його отримання повинно встановлюватись іншим судом. В цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити наступне. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Крім того, спосіб захисту права чи інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 58). Ці тези стосуються саме засад ефективного судового захисту, а отже можуть бути враховані у цій частині при ухваленні рішення у справі. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума недоотриманої пенсії, яка не охоплена свідоцтвом про право на спадщину за законом. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання усього належного йому спадкового майна. Враховуючи, що позивач має право, як спадкоємець, на отримання нарахованих, але не виплачених у повному обсязі сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя, проаналізувавши в сукупності надані докази, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору в повному розмірі, що становить 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved