Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 08.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні суд з`ясував відношення сторін до позову. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачка, обґрунтовуючи позов, вказує, що з 04.11.2008 року з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . Спільне подружнє життя з відповідачем не склалось і з 2016 році вони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.04.2019 року шлюб було розірвано. 25.03.2019 року між ними було укладено Шлюбний договір № 91, який регулює майнові відносини між пожружжям, відповідно до ч.1 ст.93 СК України. За час перебування у шлюбі вона придбала і зареєструвала на своє ім`я : автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до Свідоцтва серії [NUMBER] від 09.10.2014 року та земельну ділянку кадастровий номер 6810400000:18:005:0158 площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Договору купівлі-продажу, серія та номер 3219, який виданий 13.12.2013 року і зареєстрований приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчуком В.М. Вищевказане майно придбано за її особисті кошти, про що зазначено у Шлюбному договорі від 25.03.2019 року, оскільки вона була зареєстрована фізичною особою підприємцем і тому, вважає, що вищевказане майно є її особистою приватною власністю, але оскільки вказане майно, придбане під час шлюбу, просить визнати його її особистою приватною власністю. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд розглядає справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 04.11.2008 року по 25.04.2019 року, що підтверджується Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25.04.2019 року про розірвання шлюбу. Від шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серії [NUMBER] від 12.08.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, за актовим записом № 697. Відповідно до Договору купівлі-продажу, серії та номер 3219, який виданий 13.12.2013 року, що зареєстрований приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчуком В.М., позивачкою [PERSON] придбано у приватну власність земельну ділянку: кадастровий номер 6810400000:18:005:0158 площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 09.10.2014 року позивачкою [PERSON] також придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] . 25.03.2019 року між сторонами було укладено Шлюбний договір № 91, який регулює майнові відносини між подружжям, відповідно до ч.1 ст.93 СК України. Відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25.04.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час придбання транспортного засобу та земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, але за умовами шлюбного договору, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Біллером М.Ю. 25.03.2019 року та зареєстрованого в реєстрі №91, дійшли згоди, що зазначене майно є та залишиться особистою приватною власністю дружини [PERSON] . Судом встановлено та не заперечується сторонами, те, що позивачка [PERSON] 13.12.2013 року та 09.10.2014 року придбала вищевказане майно за власні особисті кошти. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються і не оспорюються відповідачем, про що свідчить подана ним до суду заява про визнання позову. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в ст.57 СК України, відповідно до п.п.1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У ст.70 СК України, зазначено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст.60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Як зазначалось вище, позивачка [PERSON] 13.12.2013 року та 09.10.2014 року придбала вищевказані транспортний засіб та земельну ділянку за власні особисті кошти, що не заперечується відповідачем. Крім того, згідно із ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заяви сторін,

Outcome: approved