Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2022 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , наразі між сторонами існують непорозуміння, відповідач проживає окремо, добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці, остання не працює так як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох. Вважає, що батько дитини має змогу сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, однак у добровільному порядку допомоги не надає, у зв`язку з чим звертається до суду. Ухвалою суду від 31.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику сторін), слухання справи призначено на 11:00 22.11.2023, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Станом на 31.10.2023 клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. Станом на 22.11.2023 відповідачем подано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Судом встановлено, що 30.09.2022 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №1187, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). У шлюбі народилася спільна дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно довідки ЦНАП від 11.10.2023 (а.с.7) дитина зареєстрована разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] . Як зазначає позивачка та не заперечується відповідачем, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини, позивачка та відповідач не вирішили. Визначаючи розмір\~аліментів на\~утримання дружини,\~суд виходить\~з принципу\~справедливості та\~розумності та\~з урахуванням\~потреб дружини,\~можливостей відповідача,\~який позов\~визнав у\~розмірі заявленому\~позивачкою,\~що фактично\~свідчить про\~його можливість\~сплачувати аліменти\~на утримання\~дружини до\~досягнення дитиною\~трирічного віку.\~Враховуючи ці\~обставини,\~суд вважає\~за можливе\~стягнути з\~відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) на утримання позивачки до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України, зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 12.10.2023. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з тим що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що підлягають сплаті при зверненні до суду з даним позовом. Тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 536,80 грн (50 % судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду з зазначеним позовом).

Outcome: approved