Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із даною заявою про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , місце народження Харківська обл., м. Чугуїв, РНОКПП [NUMBER] . Свою заяву мотивує тим, що вона є рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 15 жовтня 1983 року вона уклала шлюб з громадянином [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище. 31 березня 1998 року її батьками, [PERSON] та [PERSON] , було набуто у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . 29 лютого 2012 року її матір`ю [PERSON] було складено заповіт, яким вона зробила таке розпорядження на випадок її смерті: всю належну їй частину квартири [ADDRESS] , вона заповідала [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла мати заявника - [PERSON] . [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину за померлою [PERSON] . Єдиним спадкоємцем [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , чоловік померлої, який був зареєстрований та постійно проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , з 1987 року, і фактично прийняв спадщину. 15 лютого 2017 року її батьком - [PERSON] було складено заповіт, яким він зробив таке розпорядження на випадок його смерті: всю належну на праві особистої приватної власності частку квартири [ADDRESS] , він заповідав своїй дочці, [PERSON] , [INFO] . У лютому 2017 року рідний брат заявника - [PERSON] , який проживав у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, забрав їхнього батька - [PERSON] , [INFO] , із м. Харкова та відвіз його до м. Сімферополя. Після цього її спілкування із батьком припинилось, оскільки брат не давав спілкуватися їй та родичам в Україні з батьком. Таким чином, з 2017 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок, по місцю проживання не знаходиться та з того часу будь-які відомості про нього були відсутні. У вересні 2017 року заявник звернулась до Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою, в якій просила вжити заходів щодо брата [PERSON] , який примусово забрав батька [PERSON] та відвіз його до м. Сімферополя і не давав спілкуватися заявнику з батьком. 22.04.2021 до ВП № 2 Харківського РУП № З ГУ НП в Харківській області звернувся син заявника - [PERSON] із заявою про те, що його дідусь [PERSON] , [INFO] , котрий мешкав за адресою: [ADDRESS] , зник три роки тому з дому. Співробітниками поліції було встановлено, гр. [PERSON] , [INFO] , пересікав адмінкордон між АР Крим та материковою частиною України 25.02.2017 року, та виїхав через КПВВ Чонгар до АР Крим, окупованої РФ. За місцем реєстрації: [ADDRESS] , [PERSON] з кінця лютого 2017 року фактично не проживає. [PERSON] числиться на обліку як пенсіонер, але пенсії з 2017 року не одержує. До поліклініки Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 Філії ЦОЗ AT «Укрзалізниця», де обслуговувався громадянин [PERSON] , він з початку 2017 року не звертався. Оголошення [PERSON] померлою особою необхідне заявнику для оформлення спадщини та отримання права власності на вищевказану квартиру. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.08.2023 витребувано з Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію: чи перетинав гр. [PERSON] , [INFO] , адміністративну державний кордон або межу з ТОТ АР Крим в період з січня 2017 року по цей час; з Департаменту реєстрації ХМР інформацію про місце реєстрації [PERSON] , [INFO] ; з Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії ЦОЗ АТ «Укрзалізниця» інформацію чи обслуговується у даному медичному закладі гр. [PERSON] , [INFO] . Також судом задоволено клопотання заявника про допит свідків. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву в повному обсязі та просили задовольнити. Представник заінтересованої особи подав клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її дядьком, вона знає його з дитинства. Заявник доглядала його. Також пояснила, що син виїхав у Крим, а в 2017 році приїхав і забрав батька з собою. Більше контакту з дядьком в неї не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її сусідом до 2017 року. В 2017 році його син забрав його в Крим, більше вона його не бачила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] з 1989 року. Після смерті дружини, в 2017 році його забрав син до Криму, зі слів заявника він помер. Вислухавши пояснення заявника, її представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським Бюро запису актів громадянського стану м. Харкова, запис № 613. (а.с. 11) 31 березня 1998 року [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що надано свідоцтво про право власності на житло, видане Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці згідно з розпорядженням від 20.03.1998 року № 2142. (а.с. 13) 29 лютого 2012 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Червенко І.В. та зареєстровано у реєстрі за № 1-130, яким вона на випадок її смерті заповіла всю належну їй частину квартири [ADDRESS] , - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції області, номер актового запису № 6000. (а.с. 16) Згідно заяви [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки разом із спадкодавцем не проживав, заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подав, а тому єдиним спадкоємцем [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , чоловік померлої, який був зареєстрований та постійно проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , з 1987 року, і фактично прийняв спадщину. 15 лютого 2017 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дядіковою Оленою Вікторівною, та зареєстровано у реєстрі за № 97, яким він зробив таке розпорядження на випадок його смерті: всю належну на праві особистої приватної власності [PERSON] частку квартири [ADDRESS] , він заповідав своїй дочці, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 17) В обгрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що у лютому 2017 року її рідний брат, [PERSON] , який проживає у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, забрав їхнього батька, [PERSON] , [INFO] , із м. Харкова та відвіз його до м. Сімферополя. А тому є підстави визнати його померлим для оформлення своїх спадкових прав. Згідно висновку ДОПП СППП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській обл. Нарикіна Ю.М. від 30.09.2017, 07.09.2017 до Холодногірського ВП (м. Харків) ГУ НП в Харківській обл. надійшло звернення [PERSON] , яка просила вжити заходи до брата, [PERSON] , який забрав батька та вивіз до м. Сімферополь. Перевірку припинено, заходи направлені на опит гр. [PERSON] позитивних результатів не дали (а.с. 32) Відповідно до довідки оперуповноваженого СКП ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. Чередника А. від 26.04.2021 про результати розгляду заяви гр. [PERSON] про прийняття мір щодо пошуку гр. [PERSON] , перевірку за вказаним матеріалом припинено, встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , пересікав адмінкордон між АР Крим та материковою частиною України 25.02.2017 та виїхав через КПВВ Чонгар до АР Крим. (а.с. 33) Крім того, судом витребувано відомості з Департаменту реєстрації ХМР, згідно наданої на ухвалу суду Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 05.09.2023, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с. 84) Також на виконання ухвали суду про витребування доказів щодо інформації про перетинання гр. [PERSON] державного кордону або адміністративної межу з ТОТ АР Крим в період з січня 2017 року по цей час, начальником Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Власовим Є. надано відповідь, що такі відомості в базі відсутні. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення про цю базу, інформація про осіб, які перетнули кордон України зберігалась у Базі даних протягом 5 років. (а.с. 81) Окрім цього, судом витребувано з Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії ЦОЗ АТ «Укрзалізниця» інформацію, чи обслуговується у даному медичному закладі гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . На що генеральним та медичним директором дано відповідь, що гр. [PERSON] , [INFO] , у даному медичному закладі не обслуговується, за медичною допомогою з травня 2017 року по теперішній час не звертався. (а.с. 66) Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 3 частини 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свобода пересування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відповідно до вимог статей 305-309 ЦПК України, виникнення справ про оголошення фізичної особи померлою зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян та захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Відповідно до ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні, належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України. Як слідує зі ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. В тексті заяви заявник вказала, що оголошення померлим її батька, [PERSON] , їй необхідно для оформлення спадщини. Проте, суд зазначає, що оголошення особи померлою має широке коло правових наслідків, а тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку зниклих осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно з ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Суд критично ставиться до доводів заявника з приводу її звернення до поліції із заявою про вжиття заходів до її брата - [PERSON] , щодо того, що він вивіз їхнього батька до Криму, оскільки, згідно вказаної заяви вона не просила здійснити оперативно-розшукові дії зі встановлення місця перебування батька. Також згідно довідки про результати розгляду заяви сина заявника - [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , виїхав до Криму в 2017 році, перевірку заяви припинено. Вбачається, що такі заяви реєструвались в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень, а ОРС категорії «Розшук» ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області не заводилось. А тому доказів, які дають суду достатньо підстав зробити вірогідність припущення про смерть [PERSON] , [INFO] , до суду не надано, враховуючи, в тому числі, встановлення органами поліції, що [PERSON] перетнув в 2017 році адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України, що не може свідчити про смерть особи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити імовірне припущення смерті [PERSON] , [INFO] . Фактично, оперативно-розшукова справа відносно гр. [PERSON] , [INFO] , органами поліції не заводилась. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки лише пояснили, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації, про його виїзд до Криму їм відомо зі слів заявника, підтердженою інформацією щодо його смерті вони не володіють. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для оголошення особи померлою, викладених в ст. 46 ЦК України з урахуванням вищезазначених правових висновків Верховного Суду. Сам по собі факт не проживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу не є безумовною підставою для оголошення цієї особи померлою, враховуючи, що заявнику відомо, що брат вивіз батька до Криму. Водночас, суд звертає увагу на те, що правові наслідки оголошення особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, а тому необхідність оголошення особи померлою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed