Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Адвокат Петричка О.Є. звернувся до суду з позовом в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] до Городенківської міської ради та просить визнати за позивачами право власності по 1/2 частці житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був прадідом позивачки [PERSON] та дідом позивачки [PERSON] . Після його смерті залишилось садкове майно - частка у житловому будинку [ADDRESS] . 27.01.2023 позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що будинок належав колгоспному двору, частки в якому не визначені. 11. [INFO] померла [PERSON] , яка була бабою позивачки [PERSON] та мамою позивачки [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - частка у житловому будинку [ADDRESS] . 22.02.2023 позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що будинок належав колгоспному двору, частки в якому не визначені. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Відповідно до вимог ч.2 ст.123, ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Станом на 15.04.1991 у господарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, кожен з них мав право на 1/4 частку у майні. Після смерті [PERSON] його частку успадкувала його дружина [PERSON] , частка якої стала 1/2. Після смерті [PERSON] його частку успадковує позивачка [PERSON] за заповітом, частка якої стала 1/2. Після смерті [PERSON] її 1/2 частку успадковує позивачка [PERSON] за заповітом. Отже, позивачі претендують на рівні частки у спадковому майні, а саме: на 1/2 кожна. У зв`язку з тим, що позивачі не можуть реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, вони змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.03.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.09.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. 26.07.2023 позивачка [PERSON] , 20.09.2023 позивачка [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Городенківська міська рада 16.11.2023 через підсистему «Електронний суд» надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 13 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 10766 від 14.12.2022, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 312 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 13.03.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] (особові рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] ), - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 за адресою [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-722, виданою 14.12.2022 Поточищеським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24 від 12.08.1991, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.02.2023 Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживали і були зареєстровані: голова сім?ї, тесть [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-241, виданою 26.07.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 1962 р., запис за № 12 від 15 вересня 1962 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 05 липня 1963 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 21 від 05 липня 1963 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 1982 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 20 від 25 вересня 1982 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та дочка - позивачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інформаційною довідкою № 71568724 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 22.02.2023 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Дочка спадкодавця - позивачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняла, оскільки фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та у строк, визначений ч.2 ст.549 ЦК УРСР, не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Враховуючи вищенаведене, право на спадкування на все спадкове майно [PERSON] одержала [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 2/8 (1/4) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належали йому як члену колишнього колгоспного двору, які успадкувала [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. За заповітом, посвідченим 13.03.1996 секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 20, [PERSON] , житель с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, належний йому жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, приватизовану ним земельну ділянку, земельні та майнові паї, що знаходяться в закритому акціонерному товаристві «Поточищенське» та все інше майно рухоме та нерухоме, що буде належати йому на день смерті і на що він згідно закону матиме право заповів [PERSON] . Згідно відмітки секретаря Поточищенської сільської ради заповіт не відмінявся і не скасовувався. [PERSON] помер [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 15 від 25.04.2005, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.04.2005 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживала і була зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-240, виданою 26.07.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та батьком, підтверджено копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 1962 р., запис за № 550 від 05 лютого 1939 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 1962 р., з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 12 від 15 вересня 1962 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 542/2005, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (23.08.2005) та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 30 від 21 квітня 2007 р., що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.03.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Проживаючи постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, [PERSON] , як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця, яка відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] в розмірі половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкову частку), оскільки не подала нотаріусу заяву про відмову від її одержання. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 2/8 (1/4) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом 1/8 частки, а [PERSON] - спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, - 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON] [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на частку у спадковому майні не зверталася. Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За заповітом, посвідченим 13.03.1996 секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 19, [PERSON] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, приватизовану нею земельну ділянку розміром 0,60 га, земельні та майнові паї, що знаходяться в закритому акціонерному товаристві «Поточищенське» та все інше майно рухоме та нерухоме, що буде належати їй на день смерті і на що вона згідно закону матиме право заповіла [PERSON] . Згідно відмітки секретаря Поточищенської сільської ради заповіт не відмінявся і не скасовувався. [PERSON] померла [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 12 від 12.05.2009, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.05.2009 виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживала одна за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією довідки № 240, виданою 05.08.2009 Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 698/2009, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (09.09.2009). Копією Витягу № 21437294 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 09.09.2009Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 48024179 (номер у нотаріуса 698), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/8 (1/4) частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, 2/8 (1/4) частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, та 1/8 частки успадкована нею після смерті батька [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, однак документи на дані частки спадкового майна [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду стало те, що постановами державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області № 70/02-31 від 27 січня 2023 р. та № 179/02-31 від 22 лютого 2023 р. їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , на належні їм частки житлового будинку [ADDRESS] , з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 15.12.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1967 р., господарські будівлі та споруди - в 1967, 1980 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 21.02.2023 становить 124 624 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 21022023/01093/С, складеного ФОП [PERSON] . За житловим будинком по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель орієнтовною площею 0,25 га, що стверджується довідкою № 12-242, виданою 26.07.2023 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 340525798 та № 340526233, сформованої 26.07.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 13.03.1990 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, [PERSON] , [PERSON] та позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 2/8 (1/4) кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] успадкувала, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті чоловіка [PERSON] 2/8 (1/4) частки та як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON] 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та фактично стала власником даних часток нерухомого майна. Крім того, їй належить 2/8 (1/4) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 5/8 часток. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті матері [PERSON] 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті [PERSON] 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Крім того, їй належить 2/8 (1/4) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/8 частки. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкові частки нерухомого майна, власниками фактично яких вони є. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності по1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 553, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial