Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-21 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та внесення змін в актовому записі, посилаючись на те, що її матір зустрічалась з відповідачем та від їх стосунків в них народилась дитина, тобто позивач. Однак, під час народження позивача відповідач перебував на заробітках за кордоном та йому не було відомо про її народження. Відомості про народження позивача були зазначені зі слів матері в порядку ст. 135 СК України, оскільки її матір та відповідач офіційно не перебували в шлюбі. В подальшому відповідач дізнався про народження своєї доньки, у вересні 2006 року повернувся із заробітків та сторони почали проживати однією сім`єю. Подання вказаного позову позивач аргументує тим, що вказане рішення необхідне їй для юридичного закріплення батьківства її батька, просила визнати батьківство відповідача судом та внести відповідні зміни в актові записи про її народження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов визнав та пояснив, що він тривалий час зустрічався з матір`ю позивача. В 1991 році він поїхав на заробітки в р. Ізраїль та вони на деякий час втратили зв`язок, однак потім розпочали листування з якого він дізнався про наявність у нього дитини. Вказує, що з того час почав надсилати гроші на утримання позивача, а в 2006 році повернувся з заробітків та вони почали проживати разом однією сім`єю разом з позивачем. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась позивач, відповідно до свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 17 липня 1992 року, батько зазначений [PERSON] зі слів матері в порядку ст. 135 СК України. З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 00028857397 від 10 грудня 2020 року вбачається, що відомості про батька позивача зазначені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто за заявою матері дитини. Допитана судом як свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача [PERSON] , батьком якої являється [PERSON] .. З 1988 року вона почала співмешкати із [PERSON] .. В 1991 році відповідач поїхав на заробітки в р. Ізраїль, в той же час вона залишалась дома вагітною від [PERSON] .. [INFO] вона народила доньку [PERSON] .. При реєстрації її народження записати відповідача батьком не представилось можливим, оскільки вона не перебувала у шлюбі з ним, тому запис про батька дитини була проведена зі її слів в порядку ст. 135 СК України. Після повернення відповідача до дому, вони проживають всі разом. Згідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України Законом № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов' язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір' ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Верховний Суд в своїй постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved