Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Орган опіки і піклування Луцької міської ради звернувся в суд з позовом в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з повідомлення КЗЗСО «Луцький ліцей №3Луцької міської ради Волинської області» стало відомо про неналежне виконання батьками батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] . Вказує, що в подальшому з`ясовано, що відповідач [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки щодо сина [PERSON] , [INFO] , вона зловживає спиртними напоями, ніде не працює, занедбала житло. [PERSON] часто залишається бездоглядним, проводить час на вулиці. Крім того, у неї є ще один син [PERSON] , [INFO] , який проживає з бабусею [PERSON] . При цьому, батьки дітей розлучилися та проживають окремо, батько самоусунувся від виховання та матеріального утримання дітей. Зазначає, що під час обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] працівниками служби у справах дітей було встановлено, що дитина мешкає разом із матір`ю та її цивільним чоловіком. Дитина проживає в окремій кімнаті, має місце для відпочинку, навчальної діяльності, меблі для зберігання речей та одягу, однак житло перебуває у занедбаному стані, санітарно-гігієнічний стан помешкання потребує покращення та косметичного ремонту. Водночас, під час обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з`ясовано, що він проживає з бабусею, яка забезпечила онука усім необхідним, створила йому належні умови для проживання. При цьому, [PERSON] рідко спілкується з батьком та матір`ю і ні з ким із них не хоче проживати. В подальшому, неповнолітній [PERSON] звернувся у службу у справах дітей з письмовою заявою щодо позбавлення його батьків батьківських прав, оскільки вони не беруть ніякої участі у його житті, не допомагають матеріально. Також вказує, що з літа 2022 року малолітній [PERSON] також переїхав проживати до бабусі [PERSON] , яка виховує та матеріально утримує обох онуків. У зв`язку з цим, просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; передати дітей органу опіки і піклування Луцької міської ради для подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання, а також стягувати з відповідачів на утримання дітей в розмірі по 1/3 частини всіх видів заробітку з кожного на користь законного представника дітей. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не подали. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2013 року вбачається, що відповідачі у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 11) і як з`ясовано в судовому засіданні відповідачі у справі також є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.05.2023 року, малолітній [PERSON] та неповнолітній [PERSON] проживають з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У квартирі для дітей створені належні умови для навчання та відпочинку. При цьому, батьки дітей не беруть участі у вихованні дітей, не допомагають матеріально (а.с. 17). Служба у справах дітей Луцької міської ради у поданому висновку № 128 від 26.05.2021 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 711-3 від 02.09.2021 року затверджено даний висновок, з яким суд також погоджується та приймає його до уваги (а.с. 5). Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є бабою [PERSON] та [PERSON] , суду пояснила, що відповідачі синами не займаються, участі в їх вихованні та утриманні не приймають, проживають окремо та не цікавляться життям дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідачі тривалий час не беруть участі у вихованні дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з синами. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] . Також суд зазначає, що у відповідності до вимогст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягувати аліменти у розмірі по 1/3 частки з кожного з усіх видів їх заробітків (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 29.06.2023 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про судовий\~збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Із наведеного слідує, що орган опіки та піклування Луцької міської ради при зверненні до суду в інтересах неповнолітніх дітей з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту позовної заяви слідує, що органом опіки та піклування Луцької міської ради було заявлено дві позовні вимоги, а саме: немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому, виходячи із положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід також стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 5368,00 грн. з яких: 2684,00 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 2684,00 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved