Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року на частини квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [INFO] , номер обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 8990832; та скасувати заборону відчуження, накладену ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року на частини квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] , [INFO] , номер обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - 8990832. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є мамою [PERSON] , який помер [INFO] , та якому за життя належали частини квартири [ADDRESS] . Після смерті сина, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, оскільки, з метою забезпечення кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року було накладено арешт та заборонено відчуження частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Так, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна проведено два записи про обтяження на зазначене майно на підставі ухвали суду від 25.01.2015 року, а саме: № 8583017 від 02.02.2015 року та № 8990832 від 10.03.2015 року. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] . Старшим Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківської області Прищенко Вадимом Вікторовичем була винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження № ВП 49546726 від 04.07.2018 року на підставі п.9 ч. 1 ст.39,40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що сума боргу була сплачена у повному обсязі згідно квитанції про перерахунок коштів та припинено чинність арешту нерухомого майна про обтяження № 11823336. Таким чином вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2015 року в частині стягнення відшкодування шкоди в сумі 33191,44 грн. було виконано у повному обсязі. 24.07.2018 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова була задоволено заява [PERSON] про скасування заходів забезпечення кримінального провадження та знято арешт, накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 з частки квартири [ADDRESS] , якою на праві приватної спільної сумісної власності володіє [PERSON] , [INFO] , та скасовано заборону відчуження, встановлену ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 на часток квартири [ADDRESS] , якою на праві приватної спільної сумісної власності володіє [PERSON] , [INFO] . В описовій частині вказаної ухвали суд вказав на номер запису про обтяження №8583017 від 02.02.2015 року, та який в подальшому було знято. З приводу запису про обтяження № 8990832 від 10.03.2015 року суд у описовій частині ухвали своє судження не дав, а тому Департаментом реєстрації ХМР вказане обтяження не було знято. В Департамент реєстрації Харківської міської ради був направлений адвокатський запит від 08.09.2023 року для того, щоб з`ясувати, чому на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року справа №641/622/15-к, було зроблено два запису про обтяження № 8858017 та № 8990832. У відповіді № 2297/0/50-23 від 15.09.2023 року Харківський департамент реєстрації Харківської міської ради відповідь на це питання не дав, а рекомендував звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи\~Департамент реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вимоги ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 3, 4\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частини 1\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті\~76, ч. ч. 1, 2 ст.\~77, ст.ст.\~79,\~80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] за життя на праві приватної спільної сумісної власності належала частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка міститься в матеріалах справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 року в порядку забезпечення цивільного позову потерпілого [PERSON] накладено арешт та заборонено відчуження частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Старшим Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківської області Прищенко Вадимом Вікторовичем винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження № ВП 49546726 від 04.07.2018 року на підставі п.9 ч. 1 ст.39,40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що сума боргу сплачена у повному обсязі згідно квитанції про перерахунок коштів напряму стягувачу, та припинено чинність арешту нерухомого майна про обтяження № 11823336. 24.07.2018 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову та знято арешт, накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 з частки квартири [ADDRESS] , якою на праві приватної спільної сумісної власності володіє [PERSON] , [INFO] , та скасовано заборону відчуження, встановлену ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.01.2015 на часток квартири [ADDRESS] , якою на праві приватної спільної сумісної власності володіє [PERSON] , [INFO] . У відповіді Департамента реєстрації ХМР № 2297/0/50-23 від 08.09.2023 року на адвокатський запит зазначено, що відповідно до мотивувальної частини ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі від 24.07.2018 № 641/4755/18 питання щодо припинення обтяження на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , з реєстраційним номером 8990832 судом не розглядалося, тому подані документи не дають змогу чітко ідентифікувати, що саме обтяження № 8990832 підлягає припиненню на підставі вказаної ухвали. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя\~статті 3 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша\~статті 19 ЦПК України). Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Вбачається, що визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Так, у відповідності до вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача та тому, з метою недопущення порушення права власності позивача на вказану квартиру, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно та заборону відчуження, що створює позивачу перешкоду в частині вільного користування та розпорядження майном, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, позбавлена можливості захистити своє порушене право власності, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги про скасування арешту відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов належить задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved