Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Державної організації «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ», треті особи: Державне підприємство «Укрпатент», [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказує, що 12.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг. Пунктом 6 вказаного Договору вказано, що відомості щодо передачі прав у власність на знаки для товарів у послуг за свідоцтвами України за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , підлягають обов`язковій публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність», згідно чинного законодавства України. Таким чином, 12.08.2022 року [PERSON] направив заяву до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) за адресою: 010601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. № 1. Вказану заяву було надіслано листом з описом вкладення, через відділення АТ «Укрпошта» трекінг відправлення - 6502615730499. Також 16.02.2023 року на адресу державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» направлено заяву [PERSON] , як сторони договору про передачу прав власності на знаки для товарів за свідоцтвами України №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Однак, відповіді від відповідача в порушення Інструкції щодо вказаної заяви так і не надійшло, отже, станом на момент звернення до суду, на думку позивача, відповідач вчиняє бездіяльність, протиправні дії щодо не надання відповіді та відмовляє у задоволенні заяви від 12.08.2022 року шляхом не внесенням відомостей до відповідних реєстрів, чим порушує законні права позивача. З врахуванням зазначеного позивач просить суд: - визнати протиправними дії Державної організації «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ» щодо не розгляду/не надання відповіді за заявами [PERSON] від 12.08.2022 року та [PERSON] та від 16.02.2023 року. - зобов`язати державну організацію «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ» опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо передачі прав власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] до [PERSON] . 11.04.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 24.04.2023 року до суду надійшов відзив Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», в якому представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсягу. Так, представник відповідача посилається на те, що постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII затверджено Звернення міжнародних партнерів - Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів світу - про визнання російської федерації державою - агресором. Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 переважною більшістю членів Парламентської Асамблеї ОБСЕ ряду резолюцій, зокрема Резолюції «Продовження очевидних грубих і невиправданих порушень російською федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЄ». Крім цього, відповідач в своє обґрунтування посилається на постанову КМУ від 3 березня 2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» згідно якої для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором). Відповідач зазначає, що Резолюцією № 3314 надано визначення поняттю агресія, акт агресії тощо. Також у відзиві відповідач наголошує, що повномасштабну воєнну агресію російської федерації проти України підтримала Республіка Білорусь. Як наслідок, у зв`язку з докорінною зміною обставин та систематичним невиконанням російською федерацією та Республікою Білорусь своїх міжнародних зобов`язань у відносинах з Україною припинено ряд угод, перелік яких деталізовано відповідачем. Також триває процедура розірвання відносин і в сфері інтелектуальної власності. В умовах дії правового режиму воєнного стану, УКРНОІВІ підтримує практику європейських колег щодо призупинення співпраці з національним патентним відомством Білорусі і дотримується щодо призупинення вирішення питань у сфері інтелектуальної власності, які можуть провести до захисту прав та інтересів резидентів Республіки Білорусь. Відповідач вважає, що подані заяви третьою особою та заяви стосуються реалізації майнових прав та обов`язків в тому числі громадянина Республіки Білорусь, питання щодо розгляду яких призупинено. Відповідач зазначає, що з метою захисту інтересів держави, УКРНОІВІ, як новостворена державна некомерційна організація, не може захищати інтереси, в тому числі майнові, громадян Республіки Білорусь щодо об`єктів прав інтелектуальної власності. Таким чином, на підставі вище викладеного, УКРНОІВІ просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.07.2023 відповідно до розпорядження № 207 від 03.07.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді Волкової С.Я . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. Ухвалою від 06.07.2023 року цивільну справу прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 21.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», треті особи: Державне підприємство «Укрпатент», [PERSON] та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. В судове засідання представник позивача з`явився, подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами. В судове засідання представник відповідача з`явився, подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами. Представник ДП «Укрпатент» та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважаються повідомленим про розгляд справи належним чином. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, з позовної заяви судом встановлено, що 12.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг (а.с.10-24). За вказаним договором [PERSON] передав права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України за № № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , відносно усіх товарів та послуг, зазначених в цих свідоцтвах. Договором про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг наведено перелік класів згідно міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (Ніццька класифікація) та зазначено про перелік товарів згідно кожного окремого свідоцтва. Укладаючи цей Договір [PERSON] засвідчив, що на момент підписання цього Договору він є єдиним власником вказаних свідоцтв та вказані свідоцтва є дійсними. [PERSON] також засвідчив, що права на вказані свідоцтва до цього часу нікому іншому не продані, не подаровані, не заставлені, в суперечці і під забороною не перебувають та на них не поширюються права третіх осіб. Пунктом 6 вказаного Договору вказано, що відомості щодо передачі прав у власність на знаки для товарів у послуг за свідоцтвами України за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , підлягають обов`язковій публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» згідно чинного законодавства України. Позивач вказує, що 12.08.2022 року [PERSON] направив заяву до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ) за адресою: 010601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. № 1. Вказану заяву було надіслано листом з описом вкладення, через відділення АТ «Укрпошта» трекінг відправлення - 6502615730499 (а.с. 25-34). Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] звернувся до ДП «Укрпатент» з проханням опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] для всіх товарів і послуг класів МКТП. Таким чином, у вказаній заяві від 12.08.2022 року викладено прохання внести відомості у реєстр від власника свідоцтв [PERSON] ) до [PERSON] . До заяви додано Договір від 12.07.2022 року про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг, доручення та квитанції за якими сплачено державне мито (збір) згідно постанови КМ № 1716. Позивач вказує, що відповідно до Наказу № 576 від 03.08.2001 року «Про затвердження Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстрів відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг» встановлено наступні обов`язки відповідача: 3.2. Державна служба: розглядає заяву та додані до неї документи на відповідність вимогам розділів 1, 2 цієї Інструкції: приймає рішення про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) протягом двох місяців від дати надходження до Державної служби заяви та правильно оформлених документів, що до неї додаються; готує відомості для публікації в бюлетені та уносить відомості до реєстру (реєстру договорів); направляє на адресу, зазначену в заяві, два примірники договору (ліцензійного договору) або два примірники витягу з договору (ліцензійного договору), щодо якого опубліковано та внесено відомості до реєстру (реєстру договорів), та один примірник рішення про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей. Один примірник договору (ліцензійного договору) або витяг з договору (ліцензійного договору) зберігається в Державній службі, як контрольний. Таким чином, позивач наголошує, що відповіді на заяву [PERSON] від ДП «Укрпатент» в порушення Інструкції не надійшло. Відповідно до вищезгаданої Інструкції, Державна служба має право надіслати запит про подання додаткових документів, необхідних для прийняття рішення, у разі виникнення обґрунтованих сумнівів щодо вірогідності інформації, що містять подані до Державної служби документи. Позивач вказує, що запитів чи заяв про надання додаткових документів тощо до нього від ДП «Укрпатент» не надходило. Крім цього, позивач зазначає, що 16.02.2023 року на адресу державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» направлено заяву [PERSON] як сторони договору про передачу прав власності на знаки для товарів за свідоцтвами України №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 40-44). В період подання заяви, 28.08.2022 року прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України № 943-р, згідно яким визначено, що державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. При цьому, Інструкція № 576 від 03.08.2001 залишається чинною з передбаченими строками для внесення до відповідних реєстрів відомостей. Так, заявою від 16.02.2023 року позивач повторно просив розглянути та задовольнити заяву від 12.08.2022 року щодо опублікування в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] та/або надати обґрунтовану відповідь. Згідно інформації з сайту АТ «Укрпошта» відправлення за трекінгом: 6502615900831, 20.02.2023 року вручено особисто. Позивач зазначає, що відповіді від відповідача в порушення Інструкції щодо вказаної заяви так і не надійшло, отже станом на момент звернення до суду відповідач вчиняє бездіяльність, протиправні дії щодо не надання відповіді та відмовляє у задоволенні заяви від 12.08.2022 року шляхом не внесенням відомостей до відповідних реєстрів, чим порушує законні права позивача. З врахуванням зазначеного, варто зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 4,5 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» визначено, що функції Національного органу інтелектуальної власності (надалі - НОІВ) виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 2-1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», функції НОІВ виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. До владних повноважень, делегованих НОІВ, належить: приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішень щодо них; видача свідоцтв на торговельні марки, здійснення державної реєстрації торговельних марок; опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі; здійснення міжнародного співробітництва у сфері правової охорони інтелектуальної власності і представлення інтересів України з питань охорони прав на торговельні марки у Всесвітній організації інтелектуальної власності та інших міжнародних організаціях відповідно до законодавства; здійснення підготовки, атестації та реєстрації представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених); ведення Державного реєстру представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених); інформування та надання роз`яснень щодо реалізації державної політики у сфері охорони прав на торговельні марки. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, з позовних вимог не вбачається спір щодо Договору про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг. Відповідно до ст. 420 Цивільного кодексу України та ст. 155 Господарського кодексу України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг). Відповідно до статті 493 ЦК України, суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Відповідно до статті 494 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом. Таким чином, вимоги в частині, яка стосується внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України, опублікування відомостей про це в офіційному бюлетені, безпосередньо стосуються Національного органу інтелектуальної власності, функції якого виконує саме Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» та підлягає задоволенню. Крім того, до суду звернувся із позовними вимогами громадянин України для захисту своїх прав, а тому вимоги позивача не впливають на обсяг прав чи обов`язків громадянина Республіки Білорусь [PERSON] , і не можуть нести негативних наслідків для нашої держави чи її громадян з врахування збройної агресії, а іншого стороною відповідача не було доведено. Відтак, з врахуванням зазначеного, суд прийшов до такого висновку, що позивач звернувшись з проханням опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] для всіх товарів і послуг класів МКТП, очікував розгляду заявки та отримання результатів її розгляду. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що уповноваженим органом заявка була розглянута, а відтак, на думку суду, відповідачем не було виконано своїх обов`язків в частині надання відповіді на подані заявки. Варто зазначити, що відповідач у своєму відзиві не надав підтверджень розгляду заявки, навіть з тих підстав, які, на думку представника відповідача, унеможливлюють її розгляд. З врахуванням даної ситуації, суд вважає, що вимога в частині визнання бездіяльності відповідача щодо не надання відповіді, підлягає задоволенню, оскільки не виконано покладених на нього функцій. Суд звертає увагу, що стороною відповідача, окрім самих посилань на те, що такий розгляд заявок призупинений, іншого не зазначено. Відтак, на думку суду, позиція сторони відповідача не була відома позивачу, так як останній не отримував відповідної реакції після подачі заявки. Щодо вимоги про зобов`язати державну організацію «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ» опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо передачі прав власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] до [PERSON] , суд вважає, що дана вимога є передчасною, оскільки самим органом не було досліджено правомірності таких вимог, не було надано результату розгляду заявки, а тому суд станом на момент ухвалення рішення, позбавлений об`єктивної можливості надати належну оцінку цій частині вимог. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). З врахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідачем не було виконано належним чином функцій щодо розгляду та реакції на подану заяву позивача, а тому вчинив бездіяльність, чим не виконав покладених на нього обов`язків. Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання бездіяльності Державної організації «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ» щодо не розгляду/не надання відповіді за заявою [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та від 16.02.2023 року. Разом з цим, в частині бездіяльності щодо не надання відповіді на заяву [PERSON] , суд звертає увагу, що дана особа, має процесуальний статус третьої особи, а не позивача. Таким чином, вимоги позивача щодо заяви [PERSON] , є безпідставними. Щодо вимоги про зобов`язання державної організації «УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ» (код ЄДРПОУ 44673629) опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо передачі прав власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № за №№ [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] до [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), то вона не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та в даному випадку, на момент ухвалення рішення, виходить за рамки повноважень суду. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 1 095,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial