Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Селятинської сільської ради, де третьою особою є: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання права власності на будівельні матеріали та визнання прав та обов`язків забудовника з правом на завершення будівництва, визнання права на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця. Просить визнати нею право власності на спадкове майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] , а саме: на будівельні матеріали, що були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку та права і обов`язки забудовника житлового будинку б/н, 1998 року побудови, який розташований в [ADDRESS] , а також право на завершення приватизації і одержання правовстановлюючих документів на земельні ділянки площею та цільовим призначенням: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0567 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2933 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS] , загальною вартістю 274475,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним: [INFO] помер [PERSON] , який відповідно до заповіту, складеного 24 вересня 2019 року, все своє майно заповів [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке складається з будівельних матеріалів, що були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку б/н, розташованого в [ADDRESS] , а також земельних ділянок площею та цільовим призначеннмя: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартістю 141000,00 грн.; 0.0567 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 25453,00 грн. та 0,2933 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 108022,00 грн. Загальна вартість спадкового майна становить 457205,00 грн. З метою оформлення права на спадщину [PERSON] звернулася до Путильської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Постановою нотаріуса №68/02-31 від 01.04.2023 року її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вказане нерухоме майно. Крім позивачки інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Спадкодавцем за життя було розпочато будівництво житлового будинку на відведеній для цього земельній ділянці, а також розпочато приватизацію земельних ділянок, однак останній не встиг зареєструвати право власності на вищевказане нерухоме майно. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача - Селятинської сільської ради не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо позовних вимог немає. В судове засідання представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області не з`явився, від нього до суду надійшло клопотання у якому просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.11.2019 року виконавчим комітетом Селятинської сільської ради, Путильського району району, Чернівецької області, актовий запис № 53 (а.с.7). 24 вересня 2019 року [PERSON] склав заповіт у якому заповів все своє майно племінниці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Селятинської сільської ради Миронюк А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 122 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, що складається з будівельних матеріалів, що були використані при будівництві незавершеного будівництвом житлового будинку б/н, що розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва виданого СГД [PERSON] (а.с.15-21). Згідно довідки характеристики №62 від 07.07.2020 року виданої ФОП [PERSON] , незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , станом на 07.07.2020 року, відповідно до збірника УПВВ, процент готовності складає 65% (а.с.14). Згідно довідки Селятинської сільської ради №930 від 18.06.2020 року, за [PERSON] , який помер [INFO] , числився згідно будівельного паспорту недобудований житловий будинок б/н з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.22). Згідно копії будівельного паспорта, виданого відділом містобудування та архітектури Путильської районної державної адміністрації вбачається, що на підставі рішення №61/7 від 11 грудня 1997 року, виконкомом Селятинської сільської ради народних депутатів вирішено надати дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,2500 га (а.с.27). Як вбачається з копії рішення Селятинської сільської ради ХІ сесії ХХІІІ скликання від 30.12.1999 року про приватизацію земельних ділянок громадянам села, [PERSON] надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок: 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих х. Галицівка, що підтверджується копією архівного витягу № 07.04/19 від 19.06.2020 року (а.с.9). Як вбачається з копії витягу з технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (кадастровий план земельної ділянки), [PERSON] розпочав процес приватизації земельної ділянок площею 0,2500 га, 0,2933 га, 0,0567 га, визначено межі земельних ділянок, здійснено опис суміжних землевласників (а.с.10-12). З висновку про вартість земельних ділянок, виданого ПП "Гранд ЮМ", які за життя належали [PERSON] , вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,2500 га що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] становить 141000,00 грн.; вартість земельної ділянки площею 0,0567 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] становить 25453,00 грн.; вартість земельної ділянки площею 0,2933 га що призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] становить 108022,00 грн. (а.с.13). Постановою нотаріуса №68/02-31 від 01.04.2023 року відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, які посвідчують право власності на вищевказане нерухоме майно (а.с.23-24). Позивачка [PERSON] своєчасно вступила в управління та розпорядження спадковим майном на протязі шести місяців, осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні немає, даний факт підтверджується матеріалами спадкової справи № 1-2020 Путильської державної нотаріальної контори, які містять довідку Селятинської сільської ради № 2794 від 27.11.2019 року, заяву позивачки до державного нотаріуса від 08.01.2020 року (а.с.42-108). Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці, яка була виділена йому для будівництва та обслуговування жилого будинку, однак не закінчив його та не отримав правовстановлюючий документ. Даний житловий будинок складає 65% готовності, не є самочинним, спадкодавець є забудовником, будинок за життя останнього не введений в експлуатацію, а тому до складу спадщини входять його права та обов`язки, як забудовника. Постановою нотаріуса №68/02-31 від 01.04.2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає після завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). З п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вбачається, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Аналогічна позиція викладена в постанові ВГСУ від 15 березня 2017 року по справі №909/935/15. Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мінюста України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18 глави 10 розділу 2 вищезазначеного Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», за умови наявності дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Так, підставою звернення до суду з даним позовом є той факт, що позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення свого права на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку, що зумовлено об`єктивними факторами, та про що свідчить постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2023 року. Єдиною можливістю реалізації такого права є звернення до суду з позовом про визнання прав та обов`язків забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року N 12/5-126. 09.11.2018. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя у 1998 році на законних підставах збудував житловий будинок в [ADDRESS] на відведеній для цього земельній ділянці, однак через смерть не встиг ввести його у експлуатацію та здійснити державну реєстрацію. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачка як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] у позасудовому порядку не має можливості оформити своє право забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, який спадкодавцем за життя не був зданий у експлуатацію і право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику житлового будинку готовністю 65% з правом здачі об`єкта в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності, а також право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за життя [PERSON] , на підставі рішення Селятинської сільської ради ХІ сесії ХХІІІ скликання від 30.12.1999 року про приватизацію земельних ділянок громадам села, було надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок: 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в х-рі Галицівка, що підтверджується копією архівного витягу № 07.04/19 від 19.06.2020 року. Як вбачається з копії витягу з технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (кадастровий план земельної ділянки), [PERSON] розпочав процес приватизації земельної ділянок площею 0,2500 га, 0,2933 га, 0,0567 га, визначено межі земельних ділянок, здійснено опис суміжних землевласників. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Земельний Кодекс України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 51 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або користування землею, а також для укладення договору оренди. Відповідно до ст. 56 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" вбачається, що сільським, селищним, міським Радам народних депутатів слід забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому за життя, включно з правом на завершення приватизації земельних ділянок.

Outcome: approved