Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що Відповідачка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . 28 листопада 2012 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Відповідачка визнано винною у вчинені злочину за ч. 1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі. Малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Згідно розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №71/2013-р від 08.04.2013 року про створення прийомної сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] малолітніх [PERSON] та [PERSON] влаштовано до прийомної сім`ї, де і перебувають на даний час. Після звільнення Відповідачка не зверталась у службу у справах дітей Староушицької селищної ради із заявою про повернення їй її дітей та не повідомляла про це будь яким іншим чином. Позивач просить: 1. Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 2. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала, не заперечувала проти проведення по справі заочного розгляду. Інші сторони в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 25 квітня 2009 року та серії [NUMBER] виданого 10 грудня 2006 року, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). 28 листопада 2012 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду по справі №2208/8550/12, гр. [PERSON] визнано винною у вчинені злочину за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі. (а.с. 13-20) Малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування рішенням Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації №1180/2012- р від 19.11.2012 року, зі змінами внесеними від 28.01.2023 року №9/2013-р. (а.с. 21-22) Згідно розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №71/2013-р від 08.04.2013 року про створення прийомної сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] малолітніх [PERSON] та [PERSON] влаштовано до прийомної сім`ї, де і перебувають на даний час. (а.с. 23-25) Згідно відповіді Уманської виправної колонії (№129) від 02.11.2022 року №2-474 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відбувала покарання в державній установі «Уманська виправна колонія (№129) з 05.04.2013 року по 12.02.2019 року. Громадянка [PERSON] звільнилась 12 лютого 2019 року умовно-достроково згідно Ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року. (а.с. 26-29) Після звільнення гр. [PERSON] не зверталась у службу у справах дітей Староушицької селищної ради із заявою про повернення їй її дітей та не повідомляла про це будь яким іншим чином. Також згідно відповіді служби у справах дітей Дунаєвецької міської ради гр. [PERSON] не зверталась із заявою про повернення їй неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] до служби у справах дітей Дунаєвецької міської ради. (а.с. 32) Згідно довідки-характеристики виданої Івахнянським старостинським округом на [PERSON] , [INFO] , яка проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із цивільним чоловіком та сином, [PERSON] , який на даний момент вилучений із сім`ї. Гр. [PERSON] не працює, проживає на орендованому житловому будинку, соціально-побутові умови проживання незадовільні, зловживає спиртними напоями. (а.с. 33) Згідно довідки Кам`янець-Подільського районного управління поліції від 11.10.2022 року №8248/121/108-2022 після звільнення з місць позбавлення волі гр. [PERSON] перебуває під адміністративним наглядом у секторі поліцейської діяльності №1 (м. Монастирище) відділу поліції «1 (м. Жашків) Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області. (а.с. 34) Згідно інформації наданої Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області від 07.11.2022 року громадянка [PERSON] . [INFO] , за період з 2021 по 2022 рік чотирнадцять разів притягалась до адміністративної відповідальності. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (затверджений Рішенням виконавчого комітету Староушицької селищної ради від 28 вересня 2023 року, №314) вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їм матеріально, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням та вихованням, не спілкується з ними без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дітьми, і таким чином вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому, суд приходить до переконання, що відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 4 ст. 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах Відтак, позовні вимоги в частині стягнення аліментів заявлені у розмірі, мінімально встановленому законом, є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. При вирішенні спору суд вважає, що аліменти підлягають стягненню на користь кожної дитини в розмірі 1/6 , що становить 50 % від 2/3 частин , оскільки при виконанні рішення суду у виконавчому листі повинен вказуватись один стягувач, а стягувачами в даному випадку є неповнолітні діти. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved