Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-22 00:00:00

11 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Молдова на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року у розмірі 53\~304 грн., 01 коп. Позов обґрунтовано тим, що 20.10.2021 року Приморським районним судом м. Одеси винесено судовий наказ по справі № 522/20035/21 та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі усіх видів заробітку (доходу). 11.02.2022 року на підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження. З моменту відкриття та за період жовтень 2021 року березень 2023 року заборгованість відповідача склала 53304,01 грн. Відповідач знає про відкриття виконавчого провадження, проте аліменти не сплачує. У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 53304,01 грн. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 5 червня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, встановлено порядок розгляду справи за спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 19 червня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача - адвоката Хижняк А.В. надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та просить суд, враховуючи складність обставин справи, недоведення вини боржника, особливості предмета доказування та необхідність витребування доказів, розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 червня 2023 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Хижняк А.В. із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження було залишено без задоволення. 23 червня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Хижняк А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки жодної вини чи умислу зі сторони відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за спірний період немає, а отже підстави для стягнення з нього неустойки (пені) відсутні. При цьому, відповідач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження у березні 2023 року, а тому пеня за прострочення сплати аліментів нарахована за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року не може бути стягнута через відсутність вини відповідача. 27 червня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Хижняк А.В. та витребувано з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 68613171 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення дня подачі заяви до суду, тобто з 19 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , на виконавчого листа № 522/20035/21, виданого 29.11.2021 року Приморським районним судом м. Одеси. 03 липня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів. 4 липня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача [PERSON] адвоката Хижняк А.В. та витребувано з Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» відомості про грошові перекази на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] у період з 10 листопада 2021 року до моменту постановлення судом вказаної ухвали. 11 липня 2023 року представником [PERSON] адвокатом Сергійчук М.М. подано відповідь на відзив, в якому вказали, що в діях відповідача наявна винна поведінка, яка полягала у свідомому нехтуванні своїм обов`язком щодо сплати аліментів на утримання сина, відтак наявні підстави задля стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також вказали, що сплати згідно наданих квитанцій були здійснені відповідачем вже після накладення на відповідача заходів примусового виконання судового рішення. 17 липня 2023 року на електронну адресу суду представником [PERSON] адвокатом Хижняк А.В. подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в яких вказали, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на те, що у відповідача відсутня вина, яка є обов`язковою умовою для стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів. При цьому, позовна заява про стягнення пені подана до суду 04.05.2023 року, а заборгованість по оплаті аліментів була погашена відповідачем 19.04.2023 року, одразу після того, як дізнався про таке. 19 липня 2023 року на адресу суду надійшли з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження. 25 серпня 2023 року представником [PERSON] адвокатом Сергійчук М.М. подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких просили стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. 24 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача, у якому остання просить розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. 31 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь від ПАТ «БАНК ВОСТОК» на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2023 року. 07 листопада 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача від 07.11.2023 року відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Від вказаного шлюб у сторін [INFO] народився син [PERSON] . 20 жовтня 2021 року Приморським районним судом м.Одеси було винесено судовий наказ у справі №522/20035/21, яким стягнуто з\~ [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , громадянина Республіки Молдова, на користь\~ [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 19 жовтня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] , а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 227 гривень (а.с. 21-22). 11 лютого 2022 року, старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біликом Р.В. на підставі судового наказу, виданого Приморським районним судом м. Одеси 20 жовтня 2021 року у справі №522/20035/21, було відкрито виконавче провадження №68613171 (а.с. 31-32). Позивач звернулася до суду з позовною заявою з підстав того, що відповідач свої зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, у повному обсязі не виконує. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 21.04.2023 року, складеної головним державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біликом Р.В., копія якої міститься у матеріалах справи, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року становить 53304 грн. 01 коп. (а.с. 33-34). Позивач в обґрунтування своїх вимог вказала, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку. Крім того, відповідач має у власності 4 автомобіля, що підтверджується відповіддю на запит № 159079608 від 03.04.2023 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с. 17-18). При цьому, відповідно до розрахунку, наведеного позивачем щодо сплати аліментів за період з 01.11.2021 року по 01.04.2023 року станом на 01.04.2023 року неустойка (пеня) за несплату відповідачем аліментів на утримання дитини становить 140528 грн. 10 коп., але оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то просила стягнути 53304,01 гривню. На підтвердження обізнаності відповідача про наявність виконавчого провадження та необхідності сплати аліментів надала витяги з листування сторін, а також вказала на постанови про арешт коштів боржника та арешт майна (а.с. 23-24, 26, 94-98). В свою чергу, відповідач, не погоджуючись з позовом та заперечуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, посилаючись на те, що вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період відсутня. Відповідач наполягає на тому, що про наявність обов`язку сплати аліментів на утримання дитини відповідно до судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 року дізнався 23 березня 2023 року, коли постановою державної виконавчої служби був накладений арешт на його банківські рахунки. Після чого, 30 березня 2023 року звернувшись до органу державної виконавчої служби ознайомився з матеріалами справи, отримав необхідну інформацію щодо виконавчого провадження та реквізити для сплати аліментів та відповідачем негайно було сплачено аліменти на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 43 991 (сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 40 (сорок) коп. та 10 729 (десять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 10 (десять) коп., що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції (а.с. 61). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача, на свою користь неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця від 21.04.2023 року станом на 01.04.2023 року за період з жовтня 2021 року по березень 2023 року становить 53304,01 грн. Зокрема, відповідно до розрахунку у графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» навпроти кожного місяця стоїть сума «00 грн., 00 коп.» (а.с. 33-34). Таким чином, за вказаний період у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів з жовтня 2021 року по березень 2023 року, яка становить: 53304,01 грн. Суд не приймає доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період, оскільки це не відповідає дійсності і судом встановлено її наявність. При цьому, посилання відповідача, що він дізнався про необхідність сплачувати аліменти лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не можуть бути прийняті судом до уваги. Окрім того, відповідач зазначає, що ним регулярно надавалась фінансова допомога на утримання малолітнього сина на банківську картку [PERSON] в ПАТ «БАНК ВОСТОК», що додатково свідчить про той факт, що відповідач був обізнаний про обов`язок утримання свого сина та необхідність сплати коштів на таке утримання. 31 жовтня 2023 року від ПАТ «БАНК ВОСТОК» до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь на ухвалу суду від 04 липня 2023 року про витребування доказів. Додатком до відповіді була виписка за рахунком № [NUMBER] . З відповіді вбачається, що [PERSON] належить у ПАТ «БАНК ВОСТОК» картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті, відкритий 08 червня 2023 року. Будь яких інших рахунків у ПАТ «БАНК ВОСТОК», які б належали [PERSON] відсутні. Згідно виписки, будь-яких перерахувань зі сторони [PERSON] на карткові рахунки [PERSON] в якості сплати аліментів не надходило. Жодних інших доказів на підтвердження добровільної сплати [PERSON] на користь позивача грошових коштів на утримання сина [PERSON] в якості аліментів та/або фінансової допомоги, як про це зазначає відповідач, відповідачем не надано. Відсутність доказів сплати відповідачем аліментів в добровільному порядку за оскаржуваний період позбавляє суд можливості пересвідчитись в їх добровільній сплаті та переконатись у відсутності вини за прострочення сплати аліментів. Більш того, з наданих скрін-шотів листування з відповідачем слідує, що [PERSON] потребував кошти на утримання, про що було зазначено у повідомленнях матері, звернених до відповідача, але остання таких не отримала, що також додатково свідчить про наявність затримки у сплаті (а.с. 94-99). Суд враховує, що протягом періоду з жовтня 2021 року по березень 2023 року, представник [PERSON] був змушений неодноразово звертатися з відповідними запитами та клопотаннями про вжиття заходів до боржника з метою сплати відповідачем аліментів, що вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження. Також, з урахуванням усього зазначеного, посилання відповідача на неотримання кореспонденцією за адресою місця його реєстрації, не може слугувати переконливим доказом необізнаності відповідача про необхідність сплати аліментів та відсутності вини у прострочені сплати аліментів, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому, як слідує з матеріалів справи, відповідач мав можливість сплачувати аліменти та свідомо їх не сплачував, що підтверджується довідками про доходи (а.с. 169-171). Щодо тези про неприйняття в якості належних та допустимих доказів листування з відповідачем, суд зазначає наступне: Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною лілових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21). Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 зазначив, надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Отже, з огляду на вказане, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування такого листування чи його змісту або доказів листування відповідача не з позивачем (із представлених суду), не надано, суд погоджується з позицією позивача про можливість врахування таких доказів при винесенні рішення. Так, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Так, враховуючи те, що судовим наказом виданий Приморським районним судом м. Одеси 29.11.2021 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини, останній повинен виконувати зазначене рішення. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Належних і допустимих доказів щодо звільнення від обов`язку утримувати дитину відповідачем до суду не надано. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В свою чергу, відповідач є працездатним здоровим чоловіком та є батьком дитини, яка потребує постійного утримання, грошового забезпечення, виховання. При цьому, суд наголошує на тому, що ст. 196 СК України передбачає, що розмір пені, яка може бути стягнута з відповідача не може перевищувати 100% суми заборгованості. У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Третьої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 17\~листопада 2021\~року в\~справі №\~569/14819/19\~(провадження\~№ 61-1586св20)\~зазначено,\~зокрема,\~що: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання « не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3\~визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у\~статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2\~ст. 614 ЦК України). У\~СК України\~не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1\~ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зазначив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Разом з тим, до суду надано розрахунок заборгованості по аліментам складену головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біликом Р.В., від 08.06.2023 року, згідно якої, заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів за період з жовтня 2021 року по квітень 2023 року станом на 01.05.2023 року відсутня. Головним державним виконавцем Білик Р.В. складена довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Дана довідка позивачем не спростована та не оскаржена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 124-126). З огляду на все вищевикладене, слідує, що відповідачем все ж таки вчинялись дії щодо сплати аліментів в належному розмірі, щодо погашення заборгованості, що виникла, а тому стверджувати про постійне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків зі сплати аліментів, у суду немає підстав. Поряд з цим, суд не може заперечувати факт існування заборгованості зі сплати аліментів в приведені вище періоди, яка склала 53304,01 грн. Отже відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, оскільки ним не доведено, що заборгованість виникла з незалежних від платника аліментів обставин. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 362/4462/16-ц, відповідно до якого, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами\~Сімейного кодексу України. Аліменти на утримання дитини призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно. Отже, з урахуванням правової природи пені, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки та виконання передбаченого статтею 180 СК України обов`язку утримувати дитину. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами\~Сімейного кодексу України. В той же час, відповідно до положень ч. 3\~ст.\~196\~СК\~України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідачем не спростовано вину у несплаті аліментів та утворенні заборгованості за аліментами, а також не надано доказів, які б підтверджували його матеріальне становище чи сімейний стан. В той же час, у постанові Одеського апеляційного суду у справі № 522/9112/21 від 15.04.2022 року вказано наступне: «Заборгованість зі сплати аліментів за період з 1 серпня 2019 року по 1 квітня 2021 року державним виконавцем визначена рівною 200000,00 грн. (двісті тисяч гривен), з огляду на що та визначену положеннями частини 1 статті 196 СК України межу відповідальності, неустойка (пеня) не має бути більшою 100% вказаної заборгованості. Поряд з цим, зважаючи на розмір заборгованості, відсутність доказів отримання платником аліментів у спірний період доходів, суд зменшує розмір неустойки (пені) до 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривен). Такого ж висновку дійшов у Постанові КЦС ВС від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц, зазначивши наступне: «Апеляційний суд встановив, що у справі відсутні докази наявності у [PERSON] постійного доходу (заробітку), витрат майнового характеру тощо у спірний період, які б вказували на те, що його матеріальний стан дозволяв сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі. [PERSON] протягом півтора року перебував на обліку як безробітний, де отримував допомогу на рівні розміру щомісячного платежу за аліментами, а тому вважав, що наявні підстави для застосування положень частини другої статті 196 СК України та, відповідно, зменшення розміру неустойки (пені) до 19 435,48 грн. Таким чином з огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної колегія про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) зі сплати аліментів». Частиною дев`ятою статті 7\~СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, передбаченихст. 7 СК України, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 26 652 гривень.

Outcome: partial