Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 11.03.2013 року ПАТ «Дельта Банк» надав кредит [PERSON] у розмірі 21500,00 грн. Відповідно до умов п.2.3 ч.1 та п.п.1.1 ч.3 кредитного договору клієнту надано кредитні кошти на 50 місяців, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Згідно із п.2.4 ч.1 кредитного договору клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9,99% річних за користування кредитом. Відповідно до п.2.5 ч.2 кредитного договору клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором відступлено позивачу. Права вимоги перейшли до позивача в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотнього відступлення. Станом на дату звернення з позовом до суду, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 66239,14 грн., з яких: 12675,52 грн. основна сума заборгованості; 50295,58 грн. заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 657,83 грн. сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 2610,21 грн. сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Таким чином, в результаті укладення договору про відступлення кредитором у зобов`язанні за вищевказаним кредитним договором стало ТОВ «Профіт Файненс», яке відповідно до умов договору про відступлення набуло права вимагати замість первісного кредитора ПАТ «Дельта Банк» належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення цього позову залишається непогашеним. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати. Представник відповідача\~подав відзив\~на позов. Відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки сама по собі заява №003-08816-110313 від 11.03.2013\~року є лише офертою на укладення договору та ніяк не може вважатись кредитним договором, укладеним відповідно до законодавства України. Самого укладеного договору про надання кредиту позивачем не надано, всі його умови невідомі та із наявних матеріалів з`ясувати такі об`єктивно неможливо. Також позивачем не надані ні детальний розрахунок заборгованості за сумою коштів, яка пред`явлена до стягнення, ні виписки по рахунку відповідача, ні будь-яких інших документів, які б давали можливість перевірити правильність і достовірність нарахування заборгованості за нарахованими процентами по кредиту в сумі 50\~295,58\~грн. Зі змісту позову і доданих до нього документів також неможливо встановити за який період нараховані заявлені до стягнення проценти. Разом з цим, основний борг по кредиту за твердженням позивача становить 12\~675,52\~грн, що вказує на часткове виконання відповідачем зобов`язань зі сплати боргу в сумі 8824,48\~грн. Коли і які суми коштів вносились відповідачем на погашення кредиту, яка їх частина спрямовувалась на погашення процентів, а яка на погашення основної суми боргу чи інших нарахованих платежів з`ясувати неможливо. Вказане підтверджує недоведеність позовних вимог в цілому. Крім того, представник відповідача наголошує, що кредит надавався відповідачу строком на 50 місяців. Кінцевим строком повернення кредиту було 11.05.2017\~року. 12 травня 2017 року право кредитора було порушеним і розпочався перебіг строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, який сплив 12.05.2020\~року. Право вимоги до відповідача позивач набув 02.06.2020\~року вже після спливу строку позовної давності, а укладення позивачем і банком Договору №2253/К про відступлення прав вимог не змінила порядку обчислення строку позовної давності і жодним чином не слугує підставою для його поновлення. Позовна заява ТОВ\~"Профіт Файненс" надійшла до суду 19.09.2023\~року, тобто з пропуском строку позовної давності більше як на три роки. На підставі положень статті 267 ЦК України відповідач заявляє про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у даній справі. Таким чином, представник відповідача просить відмовити ТОВ\~"Профіт Файненс" в задоволенні позову повністю , а також стягнути з ТОВ\~"Профіт Файненс" на користь відповідача понесені судові витрати у справі в сумі 5000,00\~грн. за надання професійної правничої допомоги. Позивач своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Натомість представником позивача подано до суду клопотання про зменшення заявлених до стягнення представником відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги до 1000,00 грн. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» було укладено договір №2253/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку №1 до цього договору. З витягу з додатку №1 до договору №2253/К вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №003-08816-110313 на загальну суму 62971,10 грн., з яких: 12675,52 грн. основна заборгованість по тілу кредиту, 50295,58 грн. заборгованість за нарахованими процентами за кредитом. \~\~ Відповідно до п.1 ч.1 ст.\~512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений\~\~іншою\~\~особою внаслідок передання\~ним\~\~своїх\~\~прав\~\~іншій\~\~особі\~ за\~\~правочином (відступлення права вимоги)\~\~\~\~ \~ Згідно ч.1 ст.\~513\~Цивільного кодексу\~України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій\~\~самій\~\~формі,\~\~що\~\~і\~\~правочин,\~\~на\~\~підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~ Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного\~\~кредитора у\~\~зобов`язанні\~\~в\~\~обсязі\~\~і\~\~на\~\~умовах,\~\~що\~\~існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~ В силу ч.1 ст. 517 ЦКУ первісний\~\~кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи,\~\~які засвідчують права,\~\~що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення Отже, до ТОВ «Профіт Файненс» перейшло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №003-08816-110313. Як вказувалося вище, відповідач заявила про застосування наслідків строку позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш, ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Матеріалами справи встановлено, що 11.03.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №003-08816-110313, за умовами якого відповідачці [PERSON] було надано кредит в розмірі 21500,00 грн. Строк кредитування 50 місяців. Плата за користування кредитом (проценти) визначена в розмірі 9,99% річних. Умовами даного договору також передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 750,35 грн. (3,49% щомісячно від суми кредиту). Дана комісія розраховується як процент від суми кредиту, сплачується щомісячно у гривнях у складі ануїтетних платежів. Відповідно до\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.\~\~\~Незалежно від виконання фінансовою установою вимог\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо надання позивачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк відповідно до приписів\~ст. 18 цього ж Закону\~не повинен був включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності. Відповідно до таблиці орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання сума плати за обслуговування кредитної заборгованості становить 37517,60 грн. Дана послуга включає в себе розрахунок та надання позичальнику інформації про стан його заборгованості по кредиту (у вигляді смс-повідомлень, телефонного інформування), інформування про виникнення простроченої заборгованості, формування та надання виписок по рахунку, на якому обліковується кредитна заборгованість, надання консультацій щодо умов строкового та/або дострокового погашення кредитної заборгованості, у тому числі щодо умов дострокового погашення кредитної заборгованості та декілька періодів, щодо каналів та строків погашення існуючої кредитної заборгованості, зміни умов погашення кредитної заборгованості, встановлення «кредитних канікул», відміни/перегляду розміру штрафних санкцій. Таким чином, у даному випадку має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»\~та є підставою для визнання відповідних умов договору несправедливими та відповідних частин цього договору недійсними. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на те, що відповідач у відповідній кредитній угоді встановив плату за послуги банку щодо надання інформації з приводу виконання кредитного договору, які згідно із\~Законом України «Про споживче кредитування»\~повинні надаватися споживачеві на безоплатній основі, суд приходить до висновку, що положення договору кредиту, які встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості, слід визнати нікчемними. Суд звертає увагу, що заявляючи вимоги про стягнення із відповідача 50\~295,58\~грн. заборгованості за нарахованими процентами, позивачем не надані ні детальний розрахунок заборгованості за сумою коштів, яка пред`явлена до стягнення, ні виписки по рахунку відповідача, ні будь-яких інших документів, які б давали можливість перевірити правильність і достовірність нарахування заборгованості за нарахованими процентами по кредиту. Зокрема, перевірити, чи не включено у вказаний розмір процентів суму плати за обслуговування кредитної заборгованості, яка є нікчемною. Адже відповідно до таблиці орієнтовних щомісячних платежів та подорожчання сума плати за користування кредитом (проценти) не мала перевищувати 4879,52 грн. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оскільки позивачем не доведено правильності нарахування 50\~295,58\~грн. заборгованості за процентами, в частині вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків слід відмовити за недоведеністю. Щодо вимог про стягнення з відповідача 12675,52 грн. основної суми заборгованості, то дана вимога заявлена з пропуском строку позовної давності. Так, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вказувалося вище, кредит надавався відповідачу строком на 50 місяців. З графіку платежів, який є додатком №1 до заяви №003-08816-110313 від 11.03.2013\~року, вбачається, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 11.05.2017\~року. Отже, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості слід обраховувати власне з 12.05.2017 року. При цьому суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11березня 2020року №211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30березня 2020року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових оціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУкраїни доповнено, зокрема, пунктом 3 наступного змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів,\~а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3\~розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в новій редакції, а саме: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),суд за заявою учасників справи та осіб,які не брали участі у справі,якщо суд вирішив питання про їхні права,інтереси та(або)обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій,передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Одночасно у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень даного закону було встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України,пункту 3розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України,пункту 3розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року,\~закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Тобто, цим законом визначено термін дії процесуальних строків, які були продовжені у зв`язку з установленням карантину, лише до 06 серпня 2020 року, та вказано на право учасників судових розглядів на можливість поновлення вказаних строків за умови поважності\~причини їх пропуску та зумовлення їх обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Отже, наведене свідчить про те, що з 06.08.2020 року суд може за заявою учасників справи поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Сам факт запровадження карантину, автоматично не продовжує відповідні процесуальні строки, та не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій. Із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 15.09.2023 року, тобто вимоги позивача про стягнення з відповідача 12675,52 грн. основної суми заборгованості заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, подаючи позов, ТОВ «Профіт Файненс» не вказало поважних причин пропуску строку позовної давності. Обставин, які перешкоджали б зверненню з позовом до суду, не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до норм ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Представником відповідача\~заявлено клопотання\~про застосування\~строків позовної\~давності.\~Отже,\~в задоволенні\~вимог позивача\~ в\~частині стягнення\~з відповідача\~ основної\~суми заборгованості\~слід відмовити\~у зв`язку\~із пропуском\~строку позовної\~давності. Ст.266 ЦПК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту слід також відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, в задоволенні позову ТОВ «Профіт Файненс» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у повному обсязі. Ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~передбачено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з п. 1 ч. 3ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6\~ст. 137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до долученої представником відповідачки адвокатом Долинкою О.А. квитанції відповідачка сплатила на його користь 5\~000,00 грн. за надання правової допомоги. Детальний опис наданих послуг наведено в акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги №18/10/23 від 18.10.2023року, а саме зазначено: -надання консультації, опрацювання наявних по справі документів 1000,00 грн. (2 год.); -підготовка і подання до суду заяви і відзиву 2000,00 грн.(5 год.); -супровід справи в усіх судових інстанціях до моменту набрання остаточним рішенням законної сили 2000,00 грн. (незалежно від кількості судових засідань). Представником позивача подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн., оскільки визначений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Суд враховує, що представництво інтересів відповідача у Калуському міськрайонному суду адвокатом фактично не здійснювалося, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч.5\~ст.137 ЦПК України,\~для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed