Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 28 липня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу подружжя має дитину: [PERSON] , [INFO] .\~Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, протягом останніх років відносини між ними погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Спроби позивача примиритися з відповідачем не дали результатів оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини фактично припинено більше року тому. Сумісне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить законним інтересам позивача. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,, зареєстрований 28 липня 2000 року у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 484. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 25.09.2023 справа надійшла в провадження судді Тимченка А.М. Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та роз`яснено їм права, передбачені ст.\~178-180,\~191,\~193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач надав до суду заяву відповідно до якої позов визнав. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 липня 2000 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 484, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, 28.07.2000 року. Сторони по справі мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу з ДП «Дія» Свідоцтва про народження виданого 13.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідачем не зазначено та не надано доказів на заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 24 СК України, згідно яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 2970-3089-5506-4354 від 21.09.2023 про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved