Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача 93\~200 доларів США заборгованості за договорами позик. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 04.03.2015 року між [PERSON] (позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (Позичальником), було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу Позикодавця. 23.11.2015 року між [PERSON] (позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (Позичальником), було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 27 200 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця. 22.01.2016 року між [PERSON] (позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (позичальником), було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 28\~000 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця. 27.12.2019 року між [PERSON] (позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (позичальником), було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, які він зобов`язався повернути: 10\~000 доларів США до 15.02.2020 року та ще 10\~000 доларів США до 01.05.2020 року. 27.04.2021 року між [PERSON] (позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (позичальником), було укладено договір позики, згідно якого Відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31.05.2021 року. Позивач зазначає, що у розписках чітко визначено сторін договору, встановлено суми позик, момент передання коштів позичальнику та його обов`язок повернути отримані кошти. Загальний розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем за договорами позик становить 93\~200 доларів США. 21.06.2022 року представником позивача було відправлено на адресу відповідача підписані позивачем: 1.Вимогу про повернення коштів за договором позики від 04.03.2015 року; 2.Вимогу про повернення коштів за договором позики від 23.11.2015 року; 3.Вимогу про повернення коштів за договором позики від 22.01.2016 року; 4.Претензія про повернення коштів за договором позики від 27.12.2019 року; 5.Претензія про повернення коштів за договором позики від 27.04.2021 року. Поштове відправлення за номером 7900516709983 було скеровано рекомендованим листом із описом вкладення та отримано відповідачем 15.07.2022 року. За змістом складених відповідачем розписок, укладені між позивачем та відповідачем договори позики від 04.03.2015 року, від 23.11.2015 року, від 22.01.2016 року містили умову про повернення одержаних позик «на першу вимогу». Договори позики від 27.12.2019 року і від 27.04.2021 року містили визначений строк повернення грошових коштів: 15.02.2020 і 01.05.2020 року за першою розпискою та 19.08.2020 року за другою розпискою. Отже, строк повернення позики за договорами позики від 04.03.2015 року, від 23.11.2015 року, від 22.01.2016 року сплив 14.08.2022 року. За договорами позики від 27.12.2019 року і від 27.04.2021 року строк повернення позики сплив 15.02.2020 і 01.05.2020 року та 19.08.2020 року, відповідно. Однак, всупереч умовам договорів позики відповідач не повернув позивачу отримані ним у позику кошти, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання. /а.с.32/ 14 листопада 2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.41/ 09 грудня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.48/ Ухвалою суду від 23 січня 2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. /а.с.57-58/ Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні [PERSON] транспортні засоби: Opel Vectra, 2008 року випуску, сірий, легковий, седан-В; Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, бежевий, легковий, універсал-В; Volkswagen Golf, 2008 року випуску, червоний, легковий, хетчбек-В. /а.с.85-88/ 22 березня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.105/ 10 квітня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.112/ 10 травня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.119/ 26 травня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.128/ Ухвалою суду від 26 травня 2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] підготовче судове засідання відкладено. /а.с.139/ 12 липня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.142/ Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. /а.с.152-153/ 07 вересня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.156/ 12 жовтня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. /а.с.159/ У судовому засіданні представник позивача адвокат Кравчук П.І. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд позов задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення судового засідання, яке призначено на 14 листопада 2023 року на 10 год. 00 хв., чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Також, відповідачем не подано відзив на позовну заяву, при чому, судом неодноразово надавалася можливість відповідачу підготувати такий. Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Кравчука П.І., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046\~ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд встановив, що 04.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця./а.с.10/ 23.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 27 200 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця./а.с.11/ 22.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 28\~000 доларів США, які він зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця./а.с.12/ 27.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, які він зобов`язався повернути: 10\~000 доларів США до 15.02.2020 року та ще 10\~000 доларів США до 01.05.2020 року. /а.с.13/ 27.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано в позику грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31.05.2021 року. /а.с.14/ Загальний розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем за договорами позик становить 93\~200 доларів США. Оскільки, строк повернення позики за договорами позики від 04.03.2015 року, від 23.11.2015 року, від 22.01.2016 року сплив 14.08.2022 року. За договорами позики від 27.12.2019 року і від 27.04.2021 року строк повернення позики сплив 15.02.2020 і 01.05.2020 року та 19.08.2020 року, відповідно, тому 21.06.2022 року представником позивача було відправлено на адресу відповідача підписані позивачем: - Вимогу про повернення коштів за договором позики від 04.03.2015 року; - Вимогу про повернення коштів за договором позики від 23.11.2015 року; - Вимогу про повернення коштів за договором позики від 22.01.2016 року; - Претензія про повернення коштів за договором позики від 27.12.2019 року; - Претензія про повернення коштів за договором позики від 27.04.2021 року. Поштове відправлення за номером 7900516709983 було скеровано рекомендованим листом із описом вкладення та отримано відповідачем 15.07.2022 року. У судовому засідання 28 лютого 2023 року відповідачем [PERSON] не заперечувався факт написання розписок. /а.с.100/. Однак, в супереч умовам договорів позик відповідач не повернув позивачу отриманні ним у позику кошти. На звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує чим порушує право позивача на користування та розпорядження власними коштами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Встановлено, що згідно даних розписок, відповідач вз`яв на себе зобов`язання повернути позивачу позичені у нього грошових коштів, однак не повернув їх у вказаний строк. Розписка підписана власноручно відповідачем і є фактом виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем. Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Зі змісту ст.12\~ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем визнано факт підписання розписом, при цьому порушено умови підписаних договорів позик (розписок) від 04.03.2015 р., 23.11.2015 р., 22.01.2016 р., 27.12.2019 р., 27.04.2021 р., загальний борг по яких становить 93200 доларів США. Вирішуючи спір по суті, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. \~ \~ \~ \~Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі 723/304/16-ц. Відтак, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у доларах США без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 12405,00 грн. /а.с.5/. Частиною 7\~статті 158 ЦПК України\~передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, у відповідності з вимогами ч.7\~ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 лютого 2023 року, /а.с.85-88/, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили і можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи На підставі викладеного та

Outcome: approved