Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Степанківської сільської ради в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад «Центр надання соціальних послуг» про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що громадянин [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . 24.10.2023 до служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради надійшло повідомлення від КЗ "Центр надання соціальних послуг Степанківської сільської ради" щодо можливої загрози життю та здоров`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на той час проживали разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Невідкладно було прийнято рішення про проведення оцінки рівня безпеки дітей. При проведенні оцінки рівня безпеки було виявлено, що в будинку і на подвір`ї панує антисанітарія та повний безлад: на підлозі купи сміття, меблі брудні, на стінах обдерті шпалери засновані павутиною, речі розкидані, наявний неприємний запах. Подекуди у вікнах відсутні шибки.Опалення у будинку пічне. Дрова для опалення відсутні. [PERSON] не доглянуте. Присадибну ділянку мати не обробляє.Діти мають спільне місце для сну разом з матір`ю, проте постільна білизна брудна та частково відсутня, подушки та ковдри брудні. Одягом та речами першої необхідності діти не забезпечені, не мають місця для приготування уроків та засобів для онлайн навчання. Місце для проведення гігієнічних процедур у будинку відсутнє.Діти не отримують повноцінного харчування відповідно свого віку. Із свіжих приготованих страв не було нічого. Продуктами харчування сім`я не забезпечена, запасу продуктів не мають.Обстежені умови проживання не призначені для нормального розвитку дітей та несуть загрозу їх життю і здоров`ю. Батькові було відомо, про умови проживання дітей та про спосіб життя їх матері, проте він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На засіданні виконавчого комітету Степанківської сільської ради від25.10.2022 було прийнято рішення про відібрання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , 1984 р.н., в зв`язку з загрозою життю і здоров`ю дітей. Того ж дня, засобами телефонного зв`язку, батьку, [PERSON] , було повідомлено про відібрання дітей від матері, проте батько відмовився забрати дітей до себе, мотивуючи свою відмову тим, що не має можливості займатися вихованням дітей та не може забезпечити їм належні житлово-побутові умови проживання. Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради №25 від 25.10.2022 р., діти були тимчасово влаштовані до сім`ї гр. [PERSON] , а згодом до сім`ї рідної тітки [PERSON] , про що свідчить наказ служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради №29 від02.11.2022, де діти проживають і нині. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області по справі №707/2543/22 від 16.02.2023 р. про позбавлення батьківських прав матір дітей гр. [PERSON] було позбавлено батьківських прав. В заяві від 17.02.2023 р батько дітей вказав, що відмовляється від своїх батьківських прав щодо дітей. Зібраними документами підтверджено, що протягом тривалого часу батько діє всупереч інтересам дітей, тим самим позбавив їх права на неналежне батьківське виховання та утримання. Просять позбавити батьківських прав громадянина України [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Представник третьої особи: Діденко І.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. На засіданні виконавчого комітету Степанківської сільської ради від25.10.2022 було прийнято рішення про відібрання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , 1984 р.н., в зв`язку з загрозою життю і здоров`ю дітей. Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради №25 від 25.10.2022, діти були тимчасово влаштовані до сім`ї гр. [PERSON] , а згодом до сім`ї рідної тітки [PERSON] , про що свідчить наказ служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради №29 від02.11.2022. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області по справі №707/2543/22 від 16.02.2023 матір дітей гр. [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Батько дітей відповідач [PERSON] , в письмовій заяві від 17.02.2023, повідомив, що відмовляється від своїх батьківських прав щодо дітей. В ході розгляду справи Відповідач не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків та підтвердив своє бажання щодо позбавлення його батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Степанківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , складеного 14 червня 2023 року , Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод неповнолітніх дітей, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, та сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення за встановлених обставин, виходячи з найкращих інтересів дітей, оскільки таким інтересам відповідає зростання у стабільному та безпечному середовищі.

Outcome: approved