Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-19 00:00:00

22.11.2021 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено справу до розгляду. 09.02.2022 року представник [PERSON] адвокат Кальченко Ю.О. подала клопотання про направлення справи за підсудністю.1 Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року справа №638/18077/21 за вищевказаним позовом була передана за підсудністю до Якимівського районного суду Запорізької області. 15.02.2022 представник відповідача [PERSON] адвокат Кальченко Ю.О. подала відзив на позовну заяву. В матеріалах справи є супровідні листи Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2022 та 24.10.2022 щодо направлення цивільної справи до Якимівського районного суду Запорізької області. 23.05.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали цивільної справи №638/18077/23. Також 23.05.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя представник позивача Удовікова І.М. надіслала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] 810\~621, 49 грн. заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8\~106,21 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~500, 00 грн. 12.07.2023 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами було В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 10 вересня 2017 року [PERSON] і [PERSON] домовились, що останній, позичить [PERSON] грошові кошти у розмірі 405 000,00 грн. У той же день, 10 вересня 2017 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] зазначені грошові кошти, про що [PERSON] власноручно написав і передав [PERSON] відповідну розписку, у якій вказав, що взяв у борг у [PERSON] 405 000,00 грн. (еквівалент 15 000 доларів США) і що зобов`язується повернути борг у строк до 30 грудня 2018 року. У зазначений строк [PERSON] борг не повернув. 31 березня 2021 року [PERSON] передав [PERSON] в рахунок погашення боргу 200 доларів США, про що зробив власноручний запис в оригіналі боргової розписки від 10 вересня 2017 року. Суму боргу, що залишилась, [PERSON] до теперішнього часу [PERSON] не повернув. Постійним місцем проживання [PERSON] є квартира [ADDRESS] . Даний факт підтверджується відповіддю на адво\-катський запит, отриманою від голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МИРНА 19". 11 жовтня 2021 року [PERSON] поштою на зазначену адресу: [ADDRESS] , направив [PERSON] вимогу про повернення позики, в якій прохав [PERSON] у місячний строк із дня пред`явлення вимоги повернути основну суму боргу, за вирахуванням сплачених 200 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні відносно долару США, встановленим Національним банком України станом на 31 березня 2021 року, складали 5 577,04 гривень, а також сплатити йому інфляційні збитки, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами. 10 листопада 2021 року [PERSON] поштою відправив [PERSON] . Відповідь на вимогу про повернення позики, вказавши, що вимогу про повернення позики він отримав 11.10.2021 року; вважає, що борг є погашеним, оскільки у рахунок погашення боргу "з вересня 2017 року по даний час" він як слюсар на станції технічного обслуговування автомобілів займався ремонтними роботами автомобілів, належних дочці [PERSON] , вар\-тість яких, як він вважає, склала трохи більше 500 000,00 грн. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ні усних, ні письмових домовленостей про повернення [PERSON] боргу шляхом допомоги у ремонті автомобілів, належних його дочці, чи будь-яких інших автомобілів, не було. Даний факт підтверджується, зокрема, текстом боргової розписки. Також у відповіді на вимогу боржник зазначив, що частину боргу він повернув доларами США, про що ним був зроблений напис на оригіналі розписки. Основна сума неповерненого боргу по борговій розписці від 10 вересня 2017 року не змінюється та на теперішній час складає 399 422,96 грн. (405 000,00 грн. - 5 577,04 грн.), інфляційні втрати, які нараховуються із 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2023 року (на день направлення заяви про збільшення позовних вимог індекс інфляції за червень 2023 року офіційно не опублікований), складають 271 517,95 грн. три проценти річних за період з дня порушення зобов`язання, а саме з 31 грудня 2018 року, по 20 червня 2023 року, тобто за 1 632 дні, відповідно з розрахунками, складають 53\~920,44 грн. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не змінюється та за період з 10 вересня 2017 року, по останній день, коли зобов`язання повинно було виконано, тобто по 30 грудня 2018 року, усього за 477 днів, складає 85\~760,14 грн. За таких обставин, на сьогодні [PERSON] повинен сплатити на користь [PERSON] загальну суму заборгованості у розмірі 810 621,49 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 810\~621,49 грн. заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8\~106,21 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~500,00 грн. 13.10.2023 представник відповідача [PERSON] , використовуючи систему Електронний суд, подала клопотання в якому вказала, що Договір про надання правової (правничої) допомоги, укладений 12.01.2022 між нею та [PERSON] є розірваним, а тому, в даний час вона не є його представником по справі. Просить врахувати дану обставину при здійсненні викликів для участі в судових засіданнях учасників даної справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав які викладені у позовній заяві. Також пояснив, що за всі виконані ремонтні роботи автомобіля доньки позивача, вона самостійно сплачувала всі суми за ремонт автомобіля. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади та направленням судової повістки на можливу адресу проживання. В матеріалах судової справи, яка надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, наявний відзив [PERSON] , який одержано Дзержинським районним судом м. Харкова 15.02.2022 на первісну позовну заяву, відповідно до якого з позивачем відповідач знайомий приблизно з 2016 року. З ним його пов`язувати суто ділові стосунки, оскільки [PERSON] працює автомобільним слюсарем на станції технічного обслуговування в одному з автомобільних салонів Харкова, і [PERSON] інколи звертався до нього щодо ремонту транспортних засобів. 10.09.2017 позивач позичив відповідачу на підставі розписки суму грошових коштів у розмірі 405 000,00 грн. (еквівалент 15 000 доларів США) зі строком повернення зазначеної суми до 30.12.2018 року. За усною домовленістю між позивачем та відповідачем повернення суми коштів за розпискою було обумовлене шляхом проведення відповідачем ремонтних робіт автомобілів, право власності на які належить доньці позивача [PERSON] , ремонт яких він здійснював після запозичення грошових коштів та написанням розписки. Право власності на всі автомобілі належали доньці позивача, але фактично всі ці автомобілі позивач використовував у своїй підприємницькій діяльності щодо надання послуг у сфері перевезення вантажів автомобільним транспортом. Всього за період з вересня 2017 по даний час вартість ремонтних робіт усіх вище перелічених автомобілів склала 561\~675.00 грн., зазначене підтверджується копіями наряду-замовлення. На момент закінчення граничного строку повернення зазначеної суми (на 30.12.2018) відповідачем вже були проведені та оплачені ремонтні роботи належних доньці позивача автомобілів на загальну суму 445\~755,00 грн. В цю суму входила основна сума заборгованості та відсотки за користування грошовими коштами. В подальшому відповідач виконав ремонтні роботи ще на 115\~920,00 грн., що якраз компенсувало і частину суми відсотків за користування грошовими коштами. Ще 200 доларів США повертались готівкою 31.03.2021, про що відповідачем було власноручно зроблено відповідний напис у розписці. Після цьому відповідач з позивачем погодили, що взаєморозрахунки між ними повністю погашені. І оскільки витрачена відповідачем на ремонт автомобілів доньки позивача сума грошових коштів, значно перевищувала позичену за розпискою суму коштів, то відповідач уявити собі не міг, що з плином часу позивач звернеться до суду і буде вдруге стягувати з нього грошові кошти. Тобто, у відповідача відсутні будь-які непогашені зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів на підставі розписки від 10.09.2017 в силу їх повного погашення. Зазначені у позовній заяві обставини щодо повернення відповідачем непогашення відповідачем заборгованості та фактичного повернення лише суми коштів у розмір 200 дол. США не відповідають дійсності та зазначені з метою введення суду в оман щодо дійсних обставин справи. А тому, даний позов не підлягає задоволенню. З огляду на те, що відповідач вважає, що зобов`язання виконав повністю та у встановлений термін, то зобов`язання відповідача\~перед позивачем\~по сплаті\~відсотків за\~користування чужими\~грошовими коштами\~є повністю\~погашене,\~також і підстави для нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат відсутні. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 10\~вересня 2017\~року [PERSON] \~надав у\~позику [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~405\~000,00\~грн.\~(еквівалент\~15\~000\~доларів США),\~які [PERSON] \~зобов`язався\~повернути у\~строк до\~30\~грудня 2018\~року, що підтверджується оригіналом розписки від 10.09.2017 року, яка була написана власноруч [PERSON] .. Таким чином судом встановлено, що договором позики від 10.09.2017 сторони узгодили всі істотні умови щодо суми грошових коштів, строків їх повернення. Факт написання розписки сторонами не заперечується. В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки. (а.с.136) У зазначений строк [PERSON] борг позивачу не повернув. 31 березня 2021 року [PERSON] передав [PERSON] в рахунок погашення боргу 200 доларів США, про що зробив власноручний запис в оригіналі боргової розписки від 10 вересня 2017 року. 11 жовтня 2021 року [PERSON] поштою на адресу: [ADDRESS] , направив [PERSON] вимогу про повернення позики, в якій прохав [PERSON] у місячний строк із дня пред`явлення вимоги повернути основну суму боргу, за вирахуванням сплачених 200 доларів США, що становить 399\~422,96 грн., а також сплатити йому інфляційні збитки, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами. Постійним місцем проживання [PERSON] є квартира [ADDRESS] . Даний факт підтверджується відповіддю на адвокатський запит, отриманою від голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МИРНА 19". (а.с. 10-14) 10.11.2021 року [PERSON] поштою відправив [PERSON] відповідь на вимогу про повернення позики, вказавши, що вимогу про повернення позики він отримав 11.10.2021 року; вважає, що борг є погашеним, оскільки у рахунок погашення боргу «з вересня 2017 року по даний час» він як слюсар на станції технічного обслуговування автомобілів займався ремонтними роботами автомобілів, належних дочці [PERSON] , вартість яких, як він вважає, склала трохи більше 500 000,00 грн. (а.с. 15) Однак суму боргу [PERSON] до теперішнього часу [PERSON] не повернув, що порушує права Позивача. Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, тобто встановлено факт порушення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми позики у розмірі 399\~422,96 грн. Згідно до\~ст.\~1046\~ЦК України,\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Суд вважає, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у Постанові від 02.03.2020 року у справі №355/1301/18. Відповідно до ч.1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Отже, передумовою для стягнення трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Відповідно до ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Передбачені ч. 2 ст.\~625\~ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-352цс16, від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц). Законом України\~від 15\~березня 2022\~року №\~2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента\~України №64/2022\~від 24.02.2022\~року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України за період із 31.12.2018 року по 31.03.2021 коли заборгованість складала 405\~000,0 грн., що становить 27\~329,18 грн. та за період 01.04.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 399\~422,96 грн., що становить 10\~833,66 грн., а всього - 38\~162,84 грн. Згідно з\~Законом України«Про\~індексацію грошових\~доходів населення» інфляційні втрати на суму 399\~422,96 грн. 31.12.2018 року по 31.03.2021 коли заборгованість складала 405\~000,0 грн., що становить 55\~385,88 грн. та за період 01.04.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 399\~422,96 грн., що становить 35\~224,98 грн., а всього - 90\~610,86 грн. Згідно ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період з 10.09.2017 року по 30.12.2018 проценти за користування грошовими коштами складають - 85\~760,14 грн. Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми у розмірі 613\~956,80 грн., яка складається з: 399\~422,96 грн. сума позики, 90\~610,86 грн. грн. інфляційні витрати, 38\~162,84грн.\~ 3\~%\~річних та 85\~760,14 грн. - проценти за користування грошовими коштами. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6\~139,64 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4\~165,70, що всього - 10\~305,34 грн.

Outcome: partial