Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.02.2017 вона зареєструвала шлюб із відповідачем. [INFO] у шлюбі в сторін народилась дочка [PERSON] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.03.2019 у справі №128/336/19 шлюб між сторонами було розірвано та присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу відповідач ніяким чином не піклується про спільну дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, у тому числі дошкільної. Між відповідачем та дочкою [PERSON] не існує емоційного зв`язку, відповідач постійно уникає спілкування із донькою та є байдужим до неї. Відповідач не телефонує до [PERSON] , не вітає її зі святами, не робить подарунків дитині та не намагається передати їх через інших осіб. Відповідач не виконує покладені законом на батьків обов`язки, не бере участь у педагогічній, матеріальній, грошовій, або у будь-якій іншій сфері, пов`язаній з вихованням доньки. Дочка перебуває на її утриманні, всі питання щодо її виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач зазначає, що відсутність участі батька у вихованні дитини, його байдужість лише створюють перешкоди дитині у забезпеченні її законних інтересів. Так, без дозволу батька дочка не може, зокрема, виїхати разом із матір`ю за кордон для відпочинку, змінити реєстрацію місця проживання дитини тощо. Вищезазначені обставини, на думку позивача, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, на підтвердження чого нею надано суду письмові докази та зазначено свідків, які можуть підтвердити такі обставини. Також позивач вказує, що відповідач аліменти виплачує вкрай нерегулярно та мінімальними сумами, у зв`язку з чим вона вимушена була пред`явити виконавчий лист до Державної виконавчої служби, що також не вплинуло на сплату аліментів у необхідному розмірі. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] , а також з дочками [PERSON] та [PERSON] , з листопада 2019 року в них з дочкою з`явилась нова сім`я, так як вона одружилась з [PERSON] , її донька називає його батьком, так як іншого батька вона практично не знає та не пам`ятає. З огляду на вищевикладене, а також з урахуванням того, що між відповідачем та дочкою не існує емоційного зв`язку, відповідач уникає спілкування з дочкою та є байдужим до неї, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 1 - 5). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Службу у справах дітей Стрижавської селищної ради, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с. 24). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.09.2023 за клопотанням позивача в судове засідання викликано свідків, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 80). Під час судового розгляду позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, позивач суду пояснила, що відповідач не платить аліменти на утримання дитини та не відвідує дитину. Востаннє відповідач був у доньки 20.04.2023 та відвідує дочку приблизно 1 раз на рік. З 2017 по 2023 роки відповідач відвідав дитину десь 7 разів та будь-яких перешкод для їх спілкування позивач не чинить. Дитина рада бачити батька, коли він іноді приїздить. Раніше дитина відвідувала садочок, але дитині потрібні спеціальні умови, так як вона має особливі потреби, тому зарах дитина перебуває вдома. Коли дитина відвідувала садочок, то вони могли ночувати або в квартирі матері позивачки в м. Вінниця, або в селі. Аліменти відповідач сплачував іноді, в сумі до двох тисяч грн та нерегулярно, іноді щомісяця, іноді рідше. Перешкод у виїзді за кордон з дитиною відповідач не чинить. Під час судового розгляду відповідач почав регулярно сплачувати аліменти, але на зустріч з дитиною не приїздив, лише писав позивачці в месенджері, хоча вона не чинила перешкод в їх зустрічі. Відповідач під час судового розгляду позов не визнав, пояснив, що до кінця 2018 року вони з позивачем та дитиною проживали разом. Потім позивач з дитиною стала проживати з новим чоловіком. Він заперечує, що позивач не чинила йому перешкод в спілкуванні з донькою, оскільки позивач сама заборонила йому відвідувати дочку та забирати її з садочка, в той час вони могли ночувати за різними адресами, та вона не повідомляла йому де та коли можна зустрітися з дитиною, та навіть погрожувала, що її новий чоловік його поб`є, тому він не їздив в село за їхнім місцем проживання. Аліменти він сплачує щомісяця шляхом перерахування позивачці на картку по 2 000 грн, а про примусове стягнення аліментів та нарахування боргу навіть не знав, до державного виконавця не викликався. Він бажає підтримувати стосунки з дочкою, проте не знав куди звертатись, щоб відновити спілкування. Востаннє він був у дитини 20.04.2023, в будинок його не пустили, дитину винесли на вулицю з умовою, що він погодиться на позбавлення батьківських прав. А коли він відмовився підписати документи, позивачка стала погрожувати, що він більше ніколи не побачить дитину. В ході судового розгляду даної справи він також намагався дозвонитись позивачці та домовитися про зустріч з донькою, але вона заблокувала його в телефоні. Представник Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради в судове засідання не з`явилась, попередньо подала витребуваний судом висновок служби щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача разом з супровідним листом, в якому просила розглядати позов без участі представника служби у справах дітей (а.с. 31). Під час судового розгляду в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що є вихователем дитячого садочка № 24 Вінницької міської ради, раніше дитина сторін відвідувала даний садочок, так як в них були умови для таких діток. Дитина має особливі потреби, вона не розмовляла та не ходила самостійно. В садочок дитину приводила та забирала матір. Один раз, ще перед карантином чи початком війни, відповідач прийшов забрати дитину та він перебував в нетверезому стані, тому вони йому дитину не віддали, більше вона відповідача не бачила. Дитина дуже позитивна, з гарними емоціями, але від початку війни вона дитини не бачила, так як садочок працює дистанційно та дитина не відвідує даний садочок. Також в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що має дружні стосунки з позивачкою, вони куми, живуть в одному селі, відповідача вона не бачила вже більше 6 років, а з позивачкою спілкується майже щодня, відповідача біля дитини вона також не бачила, знає, що раніше вони спілкувались по відеозв`язку, ніяких емоцій він в неї на даний час не викликає. Ніякої участі в житті дитини відповідач не бере. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що вони з позивачкою сусіди. Відповідач до дитини не приїжджає, бачила його лише один раз біля хвіртки 3 роки тому. Наскільки їй відомо, позивач ніяких перешкод йому в спілкуванні з дитиною не чинить. Також судом встановлено наступні фактичні обставини справи. З 17.02.2017 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.03.2019 у справі № 128/336/19 було розірвано. Позивач відновила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15 - 16). Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). 10.11.2019 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та її прізвище зі « [PERSON] » змінено на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 18). Згідно копій довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 2254 від 14.01.2020, № 57358 від 25.09.2019, [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 22.04.2019 Вінницьким районним судом Вінницької області, з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Згідно копії Акта обстеження фактичного місця проживання від 11.04.2023, затвердженого селищним головою М. Демченком, [PERSON] не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочкою), [PERSON] (дочкою) (а.с. 19). Відповідно до копії довідки Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти № 24 Вінницької міської ради» вих. № 05-01-35/15 від 12.04.2023, [PERSON] , [INFO] , відвідує комунальний заклад «Заклад дошкільної освіти № 24 Вінницької міської ради» з 19.09.2020 (наказ № 134 від 18.09.2020 р. «Про зарахування [PERSON] до складу вихованців КЗ «ДНЗ № 24 ВМР») по теперішній час. Дитина виховується у повній сім`ї, є повністю соціально-адаптованою, чуйною, доброзичливою та розумною дівчинкою. Потребами та інтересами [PERSON] цікавиться, а також приводить і забирає з дитячого закладу мати [PERSON] . Добросовісно виконує батьківські обов`язки, систематично спілкується з вихователями групи. Рідний батько [PERSON] до дошкільного закладу дитину не приводить та не забирає. Протягом перебування доньки в закладі батьківські збори, родинні заходи не відвідував (а.с. 20). Згідно висновку Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16.05.2023 № 156, на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті селищної ради з`явилася мати дитини [PERSON] та батько [PERSON] . [PERSON] повідомила, що її рішення позбавити батьківських прав колишнього чоловіка є незмінним. Мотивувала це тим, що він взагалі не приймає участі у житті дитини. [PERSON] повідомив комісії, що його колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Зверталася до нього з проханням написати відмову від дитини. Він їй відмовив. Щодо позбавлення його батьківських прав категорично заперечує. Надав комісії квитанції про регулярну сплату аліментів у розмірі 2 000 гривень щомісячно. Орган опіки та піклування селищної ради прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є недоцільним, так як під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 36 - 39). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , станом на 30.06.2023, сукупний розмір заборгованості становить 142 616,69 грн (а.с. 68 - 69). Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.10.2023, [PERSON] , [INFO] , має діагноз «дитячий церебральний параліч. Спастична диплегія. V рівень рухових порушень по шкалі GMFCS. Затримка психомоторного і мовленнєвого розвитку. Вторинна мікроцефалія», дитина самостійно не пересувається, постійно проходить курси реабілітації. З урахуванням даної обставини думка дитини щодо позовних вимог в судовому засіданні не з`ясовувалася, клопотань щодо її виклику до суду сторонами не заявлялося. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення особи батьківських прав. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 по справі № 631/2406/15-ц дійшов висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, при цьому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц, від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено достатніх підстав для вжиття такого крайнього заходу до відповідача як позбавлення його батьківських прав щодо дочки. Так, обставини, на які посилається позивач щодо того, що відповідач не піклується про їхню спільну дитину та не цікавиться нею, її навчанням, не спілкується та уникає спілкування з дитиною, є байдужим до неї, між ним як батьком та дочкою не існує емоційного зв`язку тощоне знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. З наданих самою позивачкою усних пояснень вбачається, що позивач сплачує аліменти, проте не в повному розмірі, крім цього, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті селищної ради відповідач надав комісії квитанції про регулярну сплату аліментів у розмірі 2 000 гривень щомісячно та повідомляв про перешкоди в спілкуванні з дитиною, які йому чинить позивач. Та згідно наданих відповідачем в судовому засіданні усних пояснень, відповідач офіційно не працює та аліменти перераховував безпосередньо на картку відповідачки, про наявність боргу зі сплати аліментів не знав, що позивачкою не спростовано. Тому долучений позивачкою розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 68), в якому заборгованість по аліментам розраховано виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, та в якому в графі «сплачено боржником/стягнено виконавцем» за період з січня 2019 року по червень 2023 року взагалі відсутні дані про сплату відповідачем будь-яких щомісячних платежів, не відображає реальної участі відповідача у фінансовому забезпеченні та утриманні їхньої спільної дитини. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 жовтня 2018 року по справі N 761/2855/17, зазначив, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Твердження позивачки щодо втрати між відповідачем та їхньою дитиною, як батьком та дочкою, емоційного зв`язку також спростовується наданими позивачкою в судовому засіданні усними поясненнями про те, що дитина рада бачити батька, та нею не заперечується факт того, що відповідач інколи приїздить до дочки. Як повідомила позивач, перешкод у виїзді за кордон відповідач також не чинить, а тому посилання у позові на те, що без дозволу батька дочка не може, зокрема, виїхати разом із матір`ю за кордон є гіпотетичним та стосується лише порядку виїзду дитини за кордон та не є свідченням існування реальних перешкод, що вчиняються батьком дитини. Натомість, відповідач зазначає про вчинення саме позивачкою перешкод в його участі в житті дитини, в тому числі щодо можливості його побачень з дочкою шляхом погроз в його адресу та блокуванням його телефонних дзвінків, а також зміною місця проживання, куди він не може потрапити без дозволу позивачки. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які в тій чи іншій мірі перебувають в дружніх стосунках саме з позивачкою, про життя відповідача не обізнані, що викликає сумнів в об`єктивності наданих ними свідчень щодо відсутності у відповідача перешкод в спілкуванні з дитиною з боку позивачки, враховуючи також і той факт, що свідки з позивачкою разом не проживають, тому безпосередньо не могли спостерігати участь батька у вихованні та житті дочки, їхнє уявлення про взаємини між відповідачем як батьком та дитиною сформовано через призму неприязних стосунків між позивачкою та відповідачем, тому не можуть відображати дійсний стан речей. А свідок [PERSON] бачила відповідача лише один раз у віддаленому проміжку часу, дитина дошкільний заклад не відвідує достатньо довгий час, тому працівникам даного закладу об`єктивно не може бути відомо про справжні взаємини між сторонами та участь батька в житті дитини на даний час. За час розгляду справи в суді відповідач послідовно заперечував проти задоволення позову, при цьому позивачем не заперечується, що відповідач рідко, але бачиться з дитиною, при цьому належних та достатніх доказів, що саме з вини відповідача, через нехтування ним своїх батьківських обов`язків, він не бачиться з дитиною та не спілкується з дочкою настільки, щоб позивач вважала таке спілкування достатнім, позивачем не надано. В зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки необхідність застосування саме такого заходу за обставин цієї справи не доведено, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed