Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-20 00:00:00

У вересні\~2023\~року представник\~позивачки -\~адвокат Пікуліна\~Р.М.\~в інтересах\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ТОВ «Везем\~Шиппінг»про захист прав споживачів. Позов мотивований тим, що у грудні 2021 року позивачка [PERSON] для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішила придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивачка знайшла оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної їй марки. З метою придбання автомобіля у найкоротший термін, позивачка зателефонувала до відповідача, де їй запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував потребою транспортування автомобіля з іншого міста, у якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачці поштою на адресу місця проживання, який було підписано позивачкою та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 31 грудня 2021 року між позивачкою (Сторона-2) та відповідачем (Сторона-1) на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 31 травня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 209251 грн 07 коп., у тому числі ПДВ 34875 грн 18 коп., та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 на розрахунковий рахунок Сторони-1 суму в розмірі 133772 грн 29 коп., у тому числі ПДВ - 22295 гривень 29 копійок. На виконання зазначеного Договору позивачкою було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 133772 гривень 29 копійок. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п. 1.1) до 31 травня 2022 року (п. 1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 464 дні. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб Стороні-1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 на цей транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку Сторони-1. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачкою неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивачка не отримала від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення договору. У зв`язку з наведеним вище представник позивачки [PERSON] в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду та просить: - визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 31 грудня 2021 року; - стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 133772 грн 29 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 43338 грн 79 коп., пеню в розмірі 1862110 грн 27 коп., а всього 2039221 гривень 35 копійок. Ухвалою Фрунзівського районного суду від 11 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 15). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 10 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с 25). У судове засідання позивачка та її представник не з`явилась, про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялися\~належним чином.\~Водночас представник\~позивачки надав\~до суду\~заяву, у якій вказав, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просять суд розглядати справу без їх участі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с. 22). Представник відповідача ТОВ «Везем Шиппінг» у судове засідання двічі не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою місцезнаходження ТОВ «Везем Шиппінг»: вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, м. Київ. Направлені судові повістки про виклик до суду за адресою місцезнаходження ТОВ «Везем Шиппінг», повернуті суду (а.с. 30, 34). Представник відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно із ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. З відповіді № 221264 від 11 вересня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Везем Шиппінг», ідентифікаційний код 43764369, знаходиться за адресою: вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, м. Київ (а.с. 13-14). Суд вважає, що представник відповідача не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивачки та позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішила придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивачка знайшла оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної їй марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивачка зателефонувала до відповідача, де їй запропонували укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував потребою транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачці поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачкою та відправлено на адресу відповідача (а.с. 9). Таким чином, 31 грудня 2021 року між позивачкою (Сторона-2) та відповідачем (Сторона-1) на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу (далі Договір), згідно з умовами якого Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб строком до 31 травня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Згідно із п. 1.1 Договору Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язуються укласти в майбутньому договорі купівлі-продажу (основний договір) на належній стороні 1 транспортний засіб марка: VOLKSWAGEN JETTA, модель: JETTA, рік випуску: 2015, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 7671 долар США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору становить 209251 грн 07 коп., у тому числі ПДВ - 34875 грн 18 коп., та сплачується Cтороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно із пунктом 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 4904,00 долара США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору, становить 133772 грн 29 коп., у тому числі ПДВ - 22295 гривень 29 копійок. На виконання зазначеного Договору позивачкою було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 133772 гривень 29 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 31 грудня 2021 року (код квитанції 9255-63877856-1349 (а.с. 10). Таким чином, договір вважається укладеним, тому як сторони прийняли його до виконання. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що сторони зобов`язалися до 31 травня 2022 року укласти основний договір. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п. 1.1) до 31 травня 2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 464 дні. Згідно із п. 4.1 Договору на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивачка сплатила кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачкою неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивачка не отримала від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. Відповідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Згідно із ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачкою та відповідачем підлягають регулюванню вказаним Законом. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). З наведених норм права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Укладаючи попередній договір, позивачка бажала настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачці правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивачка не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивачка ніколи не укладала би з відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачці з викупу транспортного засобу за кошти позивачки з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить п.1.5. Договору. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивачку в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивачка не погодилась би. У свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до пунктів 1, 4 та 10 ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлює лише власним розсудом виконавця. З аналізу пунктів 1.2, 2.1 та 2.3 попереднього договору вбачається жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку в розмірі повної вартості транспортного засобу, в той час, як обов`язок відповідача щодо строків придбання транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку відповідачем взагалі не конкретизовані. Більше того, кінцевий термін укладення основного договору є непомірно тривалим (5 місяців). З урахуванням цієї обставини, укладення основного договору взагалі втрачає для позивачки свою актуальність. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Зважаючи на викладене вище, попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним через введення позивачки в оману щодо істотних його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно із ч. 1, 2, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлено будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи. Приймаючи до уваги роз`яснення, надані Верховними Судом України в листі № 62-97 від 03.04.1997 відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума інфляційних втрат позивачки за період із грудня 2021 року по липень 2023 року складає 43338 грн 79 коп. Розрахунок суми інфляційних втрат позивачки [PERSON] наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 5). За таких обставин, суд вважає, що права позивачки як споживача, були порушені і вона має право на визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31 грудня 2021 року та стягнення з відповідача на користь позивачки суми сплаченого авансу у розмірі 133772 грн 29 коп. та суми інфляційних втрат у розмірі 43338 гривень 79 копійок. Крім того, в позовній заяві представник позивачки також просить стягнути із відповідача на користь позивачки за прострочення зобов`язання на 464\~дні- пеню у розмірі 1862110 гривень 27 копійок (133772 грн 29 коп * 464 дні * 3% = 1862110 гривень 27 копійок). Щодо заявленої представником позивачки суми пені 1862110 грн 27 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст.\~551\~ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч. 3 ст.\~551\~ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий - березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві». В даному випадку, на думку суду позивачкою були понесені збитки у вигляді інфляційних втрат у сумі 43338 гривень 79 копійок. Таким чином, з урахуванням того, що заявлений представником позивачки розмір пені 1862110 грн 27 коп. значно перевищує розмір збитків (практично у сорок три рази) та не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а тому суд вважає за можливе зменшити її розмір до 43338 гривень 79 копійок. Варто наголосити, що зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої та відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін. З огляну на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачка була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1449 грн 36 коп. (10,8%). На підставі викладеного та

Outcome: partial