Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог До Брусилівського районного суду Житомирської області з Коростишівського районного суду Житомирської області на підставі ст. 31 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - АТ «Райффайзен Банк» про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку. Згідно доводів позову, 17.06.2005 року позивач придбала у власність будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під ним згідно договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І. В. Добудувавши даний будинок в 2006 році вона вселилась в нього та проживає за даною адресою разом із сином на даний час. На початку 2007 позивач домовилась з [PERSON] про продаж йому даного будинку за 48000,00 доларів США, а він в свою чергу пообіцяв, що розрахується поки що частково, позивач залишиться проживати в цьому будинку, а він тим часом отримає необхідний йому кредит у банку під заставу цього будинку, адже сума кредиту чимала, до того ж в доларах США, і після отримання кредиту відразу остаточно розрахується з позивачем. Крім того, після вчинення цих правочинів він допоможе останньої відкрити бізнес і купити квартиру в м. Житомирі. 20.03.2007 року позивач згідно вищевказаних домовленостей продала [PERSON] даний будинок та земельну ділянку за 254 259,00 грн., еквівалентною 48000 доларів США по курсу на той час. Договір купівлі - продажу був посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І. В. Згідно умов цього договору перед його підписанням позивач отримала на руки 20 000,00 грн. від представника покупця, а решту [PERSON] зобов'язався виплатити після отримання кредиту в банку. При цьому вони домовились, що право власності перейде до Покупця - [PERSON] тільки після повної сплати ним домовлену суму вартості будинку. Також позивач передала [PERSON] оригінали даного договору купівлі продажу та технічний паспорт на будинок. Процедура та позиції сторін До Брусилівського районного суду Житомирської області з Коростишівського районного суду Житомирської області на підставі розпорядження від 20.01.2023 (а.с.156 т.2) надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку. Станом на передачу справі до Брусилівського районного суду Житомирської області у справі вирішувались процесуальні питання щодо зупинення провадження, залучення правонаступників відповідача, залучення особи представником відповідачів, залучення третіх осіб тощо. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.01.2023 справу прийнято до провадження суддею Миколайчуком П.В., призначено підготовче судове засідання. В ході підготовчого провадження ухвалою суду від 24.02.2023 року судом вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів, остаточно визначено коло відповідачів після смерті первісного відповідача [PERSON] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.04.2023 постановлено у задоволенні клопотань відповідачки [PERSON] про зупинення провадження та про призначення у справі почеркознавчої експертизи - відмовити, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Після закриття підготовчого провадження судом також неодноразово вирішувались заяви про відвід головуючого судді, розглянуто клопотання про зупинення провадження, у задоволенні яких було відмовлено, також в судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва для реалізації учасниками своїх процесуальних прав. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Кушніренко А.В. позов підтримав. Вказав, що доказами підтверджено та не ставиться під сумнів відповідачем те, що на момент укладення договору купівлі-продажу покупець - [PERSON] , спадкодавець відповідачів, не провів остаточного розрахунку за будинок, який купив у [PERSON] . В договорі вказано про розрахунок на суму 20 000 грн, тобто інша частина від ціни в 254 359 грн залишилася не сплаченою. Оскільки не розрахунок з покупцем на таку значну суму вважається істотним порушенням умов договору, представник вказував, що наявні підстави для його розірвання судом, адже продавець [PERSON] не отримала того, на що розраховувала при укладенні договору. Також вказував, що раніше позивачка вже подавала позов на відповідача [PERSON] про визнання договору недійсним, однак судом апеляційної інстанції було відмовлено в його задоволенні. Вказав, що в справі відсутні докази повного розрахунку з позивачкою. В частині клопотання про застосування позовної давності, поданого відповідачами, вказував, що відсутні докази того, що позивачка могла чи мала б бути ознайомленою з фактом отримання [PERSON] кредиту у банку «Аваль» після укладення спірного договору, до чого було прив`язано обов`язок [PERSON] провести повний розрахунок, тому строк позовної давності в даному спорі не минув. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечила. Вказала, що їй було відомо про укладення договору її чоловіком [PERSON] 20.03.2007 з позивачкою, однак наголошувала, що з позивачкою було проведено розрахунки, договір укладав чоловік через представника, з яким і в позивачки також були приязні відносини, тому вона не могла не знати про отримання [PERSON] кредитних коштів, які він отримав ще до укладання договору. Вказала, що позивачка досі проживає у спірному будинку. Просила в позові відмовити, підтримала позицію відзиву на позов, поданих раніше. Представник відповідачки адвокат Удод П.О. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Наголосив, що оскільки покупець [PERSON] уклала договір від 20.03.2007 саме на вказаних умовах, з частковим розрахунком в сумі 20 000 гривень на момент укладення, не відмовилась від договору, тому, згідно актуальної нині практики Верховного Суду та положень ЦК, вимога про розірвання договору , який є частково виконаним - не є належним способом захисту її прав, тому саме в зв`язку з цим і просив у позові відмовити. Окрім того, підтримав клопотання про застосування позовної давності від 16.11.2020, яке мотивував тим, що позивачка знала про отримання [PERSON] , кредитних коштів після укладення договору 20.03.2007, про це вона дізналася не пізніше, як при розгляді попередньої справи в суді про визнання договору недійсним, а тому її звернення до суду з позовом 06.08.2018 року відбулося поза межами позовної давності. Неповнолітній відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, його інтереси в судовому розгляді представляв законний представник [PERSON] , процесуальних заяв чи клопотань до суду не подавав, а тому суд вважає за можливе, враховуючи думку учасників справи, здійснювати її розгляд без участі [PERSON] на підставі ст. 223 ЦПК України Представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк» в судове засідання повторно не з`явилася, в заявах просила розглядати справи без її участі, щодо суті позову - підтримала письмові заперечення щодо його задоволення, подані раніше, тому суд розглядає справу без участі представника третьої особи згідно вимог ст. 211, 223 ЦПК України. Згідно письмових пояснень від 16.04.2019, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечував проти позову з підстав пропуску позовної давності та за його необґрунтованості. Фактичні обставини встановлені судом Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Технічним паспортом на будинок від 28.09.2005, свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 09.11.2005 підтверджується право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] станом на час продажу будинку (а.с.9, 10-а т. 1). Згідно копії кредитного договору від 16.03.2007 № 014/5550/74/106016, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 141 400 доларів США на строк по 16.03.2027 включно на відповідних умовах. Зокрема, згідно п. 2.1 даного договору, кредитні кошти призначені для використання на придбання житла та сплату комісії Банку, забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4.1 цього договору, кредитор зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти за умови укладання договорів забезпечення, зазначених в п. 2 цього договору та укладення договорів страхування іпотеки, зокрема (а.с.79-85). Відповідно договору купівлі-продажу від 20.03.2007, [PERSON] продала [PERSON] , який діяв в особі представника [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під ним (далі - Договір). Згідно п. 3 Договору, продаж вчинено за 254 359 грн, з яких 20 000 продавець одержав від представника покупця до підписання цього договору, а решту суми покупець зобов`язаний виплатити після отримання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль (а.с.28). Згідно договору іпотеки від 20.03.2007, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (в особах представників) уклали вказаний договір, який забезпечував вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/5550/74/106016 від 16.03.2007 між цими ж сторонами на суму 141 400 доларів США; предметом іпотеки визначеного житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2007. (а.с.11-14 т.1). Реєстрація обтяження на дане нерухоме майно, належне [PERSON] , у виді іпотеки підтверджено і Інформаційною довідкою від 10.05.2016 (а.с.15 т.1). 22.02.2012 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво від 22.02.2012 року, а.с.7 т.1). Відповідно копії рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2015 та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 26.12.2017, [PERSON] зверталася з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.03.2007, судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалено нове - про відмову в його задоволенні (а.с.18-21). Відповідно свідоцтва про смерть від 08.10.2021, [PERSON] помер [INFO] (а.с.61 т.2). Відповідно матеріалів спадкової справи № 62/2022, після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина - [PERSON] та неповнолітній син - [PERSON] , в справі наявні претензії кредитора ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо невиконаних умов за кредитним договором від 16.03.2007, заповіт - відсутній, єдиними спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.242-286 т.2). Законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21). Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Отже, розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору. У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням. У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18 (провадження № 61-5308св20) з подібними правовідносинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту, як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав. Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами. Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права». Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка зазначала підставою для розірвання спірного договору є факт неповної сплати коштів покупцем [PERSON] за Договором від 20.07.2007, оскільки вказане є істотним порушенням умов Договору. При цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами у даній справ як єдині спадкоємці (правонаступники) після смерті покупця - первісного відповідача [PERSON] . Фактично, позиція відповідачів у справі зводиться до тверджень про неналежний спосіб захисту інтересів позивачки шляхом розірвання спірного Договору та на застосуванні судом позовної давності. Суд враховує, що спірний Договір по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення сторін на купівлю-продаж нерухомого майна відповідає вимогам закону, факт усвідомлення сторонами на момент укладення цього договору його наслідків в межах розгляду даної справи не ставився під сумнів сторонами. Суд констатує, що з умов кредитного договору від 16.03.2007 № 014/5550/74/ [NUMBER] , ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язалося надати [PERSON] кредитні кошти в розмірі 141 400 доларів США для використання на придбання конкретного житла (як і є предметом спірного договору від 20.03.2007) та сплату комісії Банку, та саме за умови укладання договорів забезпечення, зазначених в п. 2 цього договору та укладення договорів страхування іпотеки, п. 2.1., 4.1 договору від 16.03.2007 (а.с.79-85). Водночас, договір іпотеки як договір забезпечення зобов`язання, передбачений п. 2.1, 4.1. кредитного договору від 16.03.2007, [PERSON] було укладено вже 20.03.2007, після придбання будинку у позивачки, що вбачається зі змісту договору іпотеки, в якому сторони вже посилаються на факт придбання [PERSON] майна та реквізити відповідного договору , абз. 3 п.1.1 договору (а.с.11-14 т.1). Наведеним спростовуються твердження сторони відповідачів про те, що на момент укладення Договору від 20.03.2007 [PERSON] вже отримав кредитні кошти від банку для повної сплати вартості нерухомості, оскільки такі кошти, за наведених вище умов договору кредиту, він міг отримати лише після підписання договору іпотеки, що відбулося вже після укладення Договору купівлі-продажу нерухомості, але в той же день, 20.03.2007. Тобто стороною відповідача не спростовано твердження позивача про не проведення [PERSON] повного розрахунку з [PERSON] , з даного приводу жодних доказів представником відповідачки суду не наводилось. Водночас, зміст п. 3 Договору купівлі-продажу від 20.07.2007 безсумнівно дає підстави для висновку, що з продавцем [PERSON] на момент укладання Договору вже було проведено частковий розрахунок на суму 20 000 гривень, за відсутності підстав для протилежного, суд презюмує, що вказані умови відповідали волі обох сторін. Тобто у даному спорі встановленим є факт неповного розрахунку покупця [PERSON] з продавцем (позивачкою) [PERSON] на момент укладення договору 20.03.2007, а саме - факт розрахунку на суму 20 000 гривень з обумовленої ціни майна - 254 359 грн. Придбання [PERSON] нерухомості та, відповідно, передача її йому продавцем, відбулася в повному обсязі, договір було зареєстровано належним чином, підтвердженням чого є актуальні відомості з Реєстру речових прав на нерухоме майно, де придбане [PERSON] у [PERSON] майно зареєстровано за покупцем. Та обставина, що продавець досі проживає у спірному будинку не впливає на висновок про виконання договору з її боку на узгоджених 20.07.2007 умовах, оскільки відчуження власником нерухомого майна не пов`язане з фактом проживання в ньому. Застосовуючи на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України правову позицію Верховного Суду у справі № 636/5261/18, постанова від 02.06.2021, та у справі № 194/342/15-ц, постанова від 22.09.2021, суд приходить до висновку про неналежний спосіб захисту, обраний позивачем [PERSON] , оскільки розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. В свою чергу, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року, у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року, у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року, у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Враховуючи наведене, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовну в повному обсязі. З урахуванням зазначеного та стосовно поданих відповідачем заяв про застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд зауважує, що за змістом ст. 261 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129). У даній справі суд відмовляє в задоволенні позовних вимог саме у зв`язку з неналежним обранням позивачем способу захисту своїх прав, тому підстав для застосування позовної давності до позовної вимоги [PERSON] - суд не вбачає. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача у виді судового збору, сплаченого при звернені до суду, покладаються на нього. Заяв про розподіл інших судових витрат від сторін не надійшло. На підставі ст.ст. 4, 15, 16, , 203, 210, 526, 610, 629, 651 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 21, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed