Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-15 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначила наступне. [INFO] в місті Миколаєві померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресом: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на праві власності на підставі наступних правовстановлюючих документів: -свідоцтва про право власності від 29.01.1981р. (на 1/2частку в спільному майні подружжя), виданого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Друкер Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №127, зареєстрованого 16.04.1981р. за [PERSON] в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим №2292 (номер спадкової справи №34/1981); -свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1981р. (на 1/4частку), виданого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Друкер Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №124, зареєстрованого 16.04.1981р. за [PERSON] в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим №2292; -договору дарування від 30.11.1993р. (на 1/4частку), посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Дубровою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №2-4093, зареєстрованого 30.11.1993р. за [PERSON] в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим №2292. Ще за життя [PERSON] , а саме 24.06.2010 р., залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Іваненко С.В., р. №3-667, яким заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, своїй доньці - [PERSON] . Спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України (право на обов`язкову частку у спадщині), у тому числі малолітніх або неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, дієздатність яких обмежена, немає. 18.05.2023 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері, та із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Але нотаріусом Іваненко С.В. заявнику [PERSON] відмовлено в реєстрації вказаних заяв, та роз`яснено, що підставою відмови є те, що вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку. Однак в умовах воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці відповідно до пункту 3 Постанови КМ України за №164 від 28.02.2022р. "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану". Нотаріус акцентував увагу на те, що на підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем (померлим) на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину прийняв, якщо не подав заяву про відмову від спадщини. Іваненко С.В. в роз`ясненні вказує, що спадкодавець помер [INFO] , тобто строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 07.05.2023р., і факт прийняття спадщини відсутній (проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на час смерті спадкодавця), зазначені вимоги передбачені ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України. З огляду на ці обставини заявнику нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд встановити факт постійного проживання її, [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, громадянки України, в житловому будинку [ADDRESS] разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. В судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник заявника - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересовані особи - Миколаївська міська рада та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іваненко С.В. надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч., ч. 1, 2, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст., ст. 1261-1265 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц. Таким чином, аналізуючи надані заявником докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявник позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення і необхідне для оформлення права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, що відкрилось після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч.1, ч.2 ст. 293, 294, п.1 ч.1 ст. 315 -316, 318-319 ЦПК України, п.п. 1-4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року з змінами „Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved