Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 вересня 2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 2777. Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2018 вони уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувалося, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів через різні погляди на життя та обов`язки. Подружні відносини між ними припинилися більше року тому, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам дитини. На підставі викладеного, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що належним чином повідомлено сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, просила шлюб розірвати та проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень суду не надав, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, ухвалюючи заочне рішення. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Статтею 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2018 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 2777 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 7). Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Також судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, сторони не підтримують сімейні відносини, подальше збереження шлюбу та примирення неможливе. При вирішенні позову суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищенаведене, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved