Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.08.2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому після збільшення позовних вимог просить: скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 25,6 кв.м, житловою площею 11,3 кв.м. за [PERSON] , яку здійснив Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г. 19.06.2018 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 липня 2018 року 1/2 частини житлового будинку літ. «А-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ємець І.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 липня 2018 року 1/2 частини житлового будинку літ. «А-2», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лавіндою Н.О.; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування по закону після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що відповідно до\~Рішення №\~181\~виконкому Сталінської\~райради депутатів\~трудящих від\~23\~серпня 1957\~року [PERSON] \~була відведена\~земельна ділянка\~під індивідуальне\~будівництво будинку\~у [ADDRESS] . 13\~листопада 1957\~гору вона\~уклала з\~виконкомом Сталінської\~райради депутатів\~трудящих договір\~про надання\~у безстрокове\~користування земельної\~ділянки за\~цією адресою\~для будівництва\~будинку житловою\~площею 36,06\~кв.м.\~з кількістю\~кімнат -\~3\~та кухні.\~Відповідно до\~поверхового плану\~на 29.11.1960\~року були\~побудовані приміщення\~житлові:\~кімната житлова\~-\~11,30\~кв.м.\~та кухня\~житлова -\~6,10\~кв.м.,\~разом:\~житловою площею\~17,40\~кв.м.\~та сені\~без зазначення\~площі.\~Відповідно до\~Технічного паспорту\~на 1961\~рік будинок\~був побудований,\~а саме:\~житловий будинок\~-\~житлова площа:\~25,6\~кв.м.,\~допоміжні (підсобні)\~приміщення -\~23,3\~кв.м.,\~разом:\~48,9\~кв.м.;\~шиферна прибудова\~та погріб,\~домоволодіння також\~облаштовано огорожею.\~21\~січня 1962\~року у\~зв`язку\~з укладенням\~шлюбу [PERSON] \~змінила своє\~прізвище на\~ [PERSON] .\~ [INFO] від\~шлюбу народилася\~вона \~-\~ [PERSON] .\~23\~жовтня 1983\~року у\~зв`язку\~з укладанням\~шлюбу вона\~ змінила\~прізвище \~на [PERSON] .\~ [INFO] її\~ мати\~ [PERSON] померла.\~Після її\~смерті залишилась\~спадщина -\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У зв`язку\~з тим,\~що вона\~проживала та\~була зареєстрована\~разом з\~спадкодавцем,\~інших спадкоємців\~після її\~смерті не\~було,\~вона \~довгий час\~не зверталась\~до нотаріальної\~контори за\~свідоцтвом про\~право на\~спадщину. 15.09.2016\~року вона\~звернулася до\~приватного нотаріуса\~ХМНО Глущенко\~І.Ю.\~з заявою\~про відкриття\~спадкової справи,\~але довгий\~час спадковою\~справою не\~займалася.\~У травні\~2021\~року,\~коли вона\~зібралася \~оформити право\~на спадщину\~після смерті\~матері,\~вона \~була повідомлена\~що житловий\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~по двом\~договорам купівлі-продажу\~по 1/2\~частинам,\~обидва від\~11.07.2018\~року,\~є власністю\~ [PERSON] .\~Договори були\~посвідчені приватними\~нотаріусами ХМНО\~Ємець І.О.\~та [PERSON] .\~Хто така\~ [PERSON] ,\~їй невідомо.\~Вона звернулася\~з заявою\~до правоохоронних\~органів,\~02.06.2021\~року Органом\~досудового розслідування\~ХРУП №2\~ГУНП в\~Харківській області\~були внесені\~дані в\~ЄРДР за\~№12021221170001228\~по факту\~скоєння кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.3\~ст.190\~КК України,\~в якому\~вона є\~заявницею.\~Таким чином,\~вважає,\~що житловий\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~в розмірах\~1961\~року є\~спадковою масою,\~яка залишилася\~після смерті\~її матері\~-\~ [PERSON] ,\~та вона\~ є\~єдиною спадкоємицею,\~тому має\~ право\~на отримання\~спадщини в\~порядку спадкування\~за законом. Як з`ясувалося, державний реєстратор\~КП «Постачальник\~послуг» Солоницівської\~селищної ради\~Луценко П.Г.\~19.06.2018\~року зареєстрував\~право власності\~на житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~загальною площею\~25,6\~кв.м,\~житловою площею\~11,3\~кв.м,\~за [PERSON] на\~підставі довідки,\~яка видана\~12.06.2018\~року ФОП\~ [PERSON] ,\~та технічним\~паспортом,\~виданим 12.06.2018\~року тим\~же ФОП\~ [PERSON] .\~Вважає,\~що в\~ [PERSON] не\~було \~документів з\~переліку,\~передбаченому ст.31\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~тобто ця\~реєстрація була\~здійснена незаконно,\~підлягає скасуванню. Крім того, 11.07.2018 року приватний нотаріус Ємець І.О. посвідчив договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також 11.07.2018 року приватний нотаріус Лавінда Н.О. посвідчила договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що обидва договори є недійсними і такими, що підлягають скасуванню, тому що права [PERSON] на спірний будинок є похідними з недійсної реєстрації його права власності на цей будинок, яка була виконана на підставі здійснення реєстрації, яка підлягає скасуванню. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.09.2021, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13.10.2021 витребувано докази по справі. На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справа №\~643/15196/21 направлена до Октябрського районного суду м. Полтави. 13.06.2023 до Московського районного суду м. Харкова надійшли матеріали цивільної справи №\~643/15196/21 з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.05.2023 про передачу зазначеної справи на розгляд Московському районному суду м. Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року справу №\~643/15196/21 розподілено у провадження судді Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2023 справу\~№\~643/15196/21 прийнято до\~провадження та\~призначено до\~розгляду в\~порядку загального\~позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2023, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександровича, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Надано відповідачам право подати відзив на позов з урахуванням збільшення позовних вимог протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм копії даної ухвали. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.07.2023 витребувано докази по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2023, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] у поновленні процесуального строку для подання відзиву. Відзив залишено без розгляду. Представник позивача\~ [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представника відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у письмових поясненнях. Відповідачі [PERSON] та державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази, а саме конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи мається заява від останньої про розгляд справи за її відсутності. Треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., представник Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення та конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії Рішення № 181 виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 23 серпня 1957 року [PERSON] була відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво будинку у [ADDRESS] . 13 листопада 1957 гору [PERSON] уклала з виконкомом Сталінської райради депутатів трудящих договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для будівництва будинку житловою площею 36,06 кв.м. з кількістю кімнат - 3 та кухні. Відповідно до поверхового плану на 29.09.1960 були побудовані приміщення житлові: кімната житлова - 11,30 кв.м. та кухня житлова - 6,10 кв.м., разом: житловою площею 17,40 кв.м. та сіни без зазначення площі. Відповідно до Технічного паспорту, будинок був побудований у 1961 році, житлова площа: 25,6 кв.м., допоміжні (підсобні) приміщення - 23,3 кв.м., разом: 48,9 кв.м.; шиферна прибудова та погріб, домоволодіння також облаштовано огорожею. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 21 січня 1962 року у зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 23 жовтня 1983 року у зв`язку з укладанням шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли\~спадщина,\~яка\~відкрилася\~до\~набрання\~чинності\~ЦК України\~і\~строк\~на\~її\~прийняття\~не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30 травня 2008 року). Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] та шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився вже після набрання чинності\~ЦК України, отже\~спірні відносини врегульовані\~ЦК України, і підлягають до застосування. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до положень частини 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1\~ст. 1270 ЦК України\~визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З копій документів спадкової справи також вбачається, що позивач [PERSON] 15.09.2016 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Глущенко І.Ю. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем. В матеріалах даної спадкової справи відсутні будь-які інші заяви від спадкоємців. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.07.2018, [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що оформити своє спадкове право не змогла, оскільки невідома особа заволоділа спадковим майном шляхом шахрайства. Так, як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 25.6 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценко П.Г. зареєстрований 19.06.2018 за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: довідка видана 12.06.2018 ФОП [PERSON] , технічний паспорт виданий 12.06.2018 ФОП [PERSON] . В свою чергу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2018року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за р.№3599, продав частку у праві власності на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25.6 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., [PERSON] , що підтверджується копіями наявних у справі документів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Крім того, [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2018року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. за р.№2606, продав частку у праві власності на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25.6 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., [PERSON] , що підтверджується копіями наявних у справі документів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Крім того, з матеріалів справи вбачається що ХРУП №2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021221170001228 від 02.06.2021року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 с.190 КК України за фактом незаконного заволодіння будинком [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належала померлій [PERSON] . Заявник [PERSON] . Згідно\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси\~\~у спосіб, визначений законами або договором. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу п.1 ч.1\~ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно норм ч.3\~ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Пунктом 5 частини 1 статті 27 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Відповідно до даних інформаційної довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03.11.2021 року №7876/04-12/21, вбачається, що інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , у відділі збереження технічної документації КП «БТІ» відсутній. Як вбачається з повідомлення Солоницівської селищної ради Виконавчого комітету Харківського району Харківської області від 24.07.2023 №;02-22/3042, витребувані ухвалою документи, а саме: копії матеріалів реєстраційної справи щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (номер запису про право власності 26708874, дата державної реєстрації 19.06.2018року) яка була оформлена Державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради, Харківської області Луценко Павлом Геннадійовичем, Солоницівська селищна рада надати не має можливості, оскільки вони передані до Архівного відділу Харківської районної державної (військової) адміністрації. Відповідно до повідомлення Архівного відділу Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 31.08.2023 №06-30/23, КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області документи до сектору архівної роботи у м.Дергачі Архівного відділу Харківської районної державної адміністрації для постійного зберігання не передавались. Відповідно до ст.328 ЦІК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня\~\~\~1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року\~\~\~\~№ 8.4-35//18/1). Таким чином, враховуючи, що земельна ділянка, на якій розташовано спірне домоволодіння, на законних підставах перебувала у користуванні померлої [PERSON] , та спірний будинок був зведений останньою, тому є власністю [PERSON] , як такий, що побудований нею, то підстав для проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] не було. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у\~статті 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від\~\~11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження\~14 364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження\~\~№ 14-499цс19). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20). \~ \~ \~ \~ Як вже було встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно будинок за адресую: [ADDRESS] , оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано не за спадкодавцем [PERSON] , а за іншою особою. Обраний позивачем спосіб судового захисту суд вважає невірним. Так, у\~статті 41 Конституції України,\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статей\~328,\~329 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~статтею 330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до положень статей\~386,\~387 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини першої\~статті 388 ЦК України\~встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями\~387\~та\~388 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) погодилась з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Також\~Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Разом із тим, слід приймати до уваги, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно\~\~до\~глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга\~статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених\~статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 461/3554/21. Враховуючи те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, а саме, визнання недійсним договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації, який не зможе призвести до відновлення її порушених прав на спірний будинок, відчужений за оспорюваними договорами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі . \~ \~ \~ \~Крім того, щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то суд зазначає, що відповідно до частини першої\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша\~статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті\~49,\~50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину\~\~\~ в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду.\~\~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Відомостей про звернення позивача для вирішення питання про видачу їй нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину до суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є передчасним, що має своїм наслідком відмову в позові. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня\~\~\~\~2019 року у справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18), від 26 серпня 2020 року у справі № 636/4329/16-ц, (провадження № 61-22570св18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 п.2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed